ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року Справа № 924/592/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого судді Швеця В.О.
(доповідач),суддівКравчука Г.А.,
Мачульського Г.М.розглянувши касаційну
скаргуПублічного акціонерного
товариства "Шепетівський цукровий
комбінат" на
постановуРівненського апеляційного
господарського суду від 03.12.13у справі№
924/592/13 Господарського суду
Хмельницької області за
позовомШепетівського міжрайонного
прокурора в інтересах держави в особі
Шепетівської міської ради
доПублічного акціонерного товариства
"Шепетівський цукровий комбінат"
провнесення змін до договору оренди
земельної ділянки

за участю представників сторін від:

прокурора: Сіромашенко Р.Л. (посв. №
020951).

Представники позивача та відповідача в
судове засідання не з'явилися, хоча
належно повідомлені про час та місце
розгляду касаційної скарги.

ВСТАНОВИВ:

Шепетівський міжрайонний прокурор м.
Шепетівка в інтересах держави в особі
Шепетівської міської ради звернувся з
позовом до Публічного акціонерного
товариства "Шепетівський цукровий
комбінат" про внесення змін до договору
оренди земельної ділянки від 28.04.12
укладеного між сторонами, шляхом
заміни у пункті 9 договору слів "199,91 грн.
в рік" на слова "799,65 грн. в рік". Позовна
вимога обґрунтована обставинами зміни
розміру річної орендної плати за землю.
При цьому прокурор посилався на
приписи статей 21, 23, 30 Закону України
"Про оренду землі", статті 26 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні", статті 288 Податкового кодексу
України.

Рішенням Господарського суду
Хмельницької області від 14.10.13,
ухваленим колегією судів у складі: Шпак
В.О. - головуючий, Радченя Д.І., Субботіна
Л.О., позов задоволено. Вмотивовуючи
оскаржуване рішення, місцевий
господарський суд дійшов висновку про
наявність правових підстав для
внесення змін до спірного договору у
зв'язку із зміною розміру річної
орендної плати за землю та
необхідністю приведення договору у
відповідність до вимог чинного
законодавства. При цьому суд керувався
приписами статей 632, 651 Цивільного
кодексу України, статей 21, 23, 30 Закону
України "Про оренду землі", статті 26
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні".

Рівненський апеляційний господарський
суд, колегією суддів у складі: Грязнов
В.В. - головуючий, Мельник О.В., Сініцина
Л.М., постановою від 03.12.13 перевірене
рішення місцевого господарського суду
залишив без змін з тих же підстав.

Не погоджуючись з прийнятими у справі
судовими актами, Публічне акціонерне
товариство "Шепетівський цукровий
комбінат" звернулося з касаційною
скаргою до Вищого господарського суду
України, в якій просить рішення і
постанову у справі скасувати та
прийняти нове рішення, яким у позові
відмовити. Обґрунтовуючи доводи
касаційної скарги, скаржник вказує на
неврахування судами відсутності у
позивача як за умовами договору, так і
на законодавчому рівні права на
односторонню зміну розміру орендної
плати за земельну ділянку. Водночас
скаржник зазначає і про неправильну
оцінку судами умов укладеного
договору оренди в частині підстав для
перегляду розміру орендної плати. При
цьому посилається на порушення судами
приписів статей 651, 792 Цивільного
кодексу України, статті 288 Податкового
кодексу України, статті 93 Земельного
кодексу України, статті 26 Закону
України "Про місцеве самоврядування",
статей 21, 30 Закону України "Про оренду
землі".

Відзиву на касаційну скаргу до Вищого
господарського суду України не
надходило.

Вищий господарський суд України,
заслухавши доповідь судді Швеця В.О.,
пояснення прокурора, переглянувши
матеріали справи і доводи касаційної
скарги, перевіривши правильність
застосування господарськими судами
приписів чинного законодавства,
відзначає наступне.

Судами попередніх інстанцій
установлено та підтверджується
матеріалами справи, що 28.04.12 між
Шепетівською міською радою
(орендодавець) та Публічним
акціонерним товариством "Шепетівський
цукровий комбінат" (орендар) укладено
договір оренди землі, за умовами якого
орендодавець надає, а орендар приймає в
строкове платне користування земельну
ділянку для розміщення та експлуатації
основних, підсобних та допоміжних
споруд (будівля КН), яка знаходиться у м.
Шепетівка, вул. Старокостянтинівське,
шосе площею 126 кв.м. строком на 5
років (пункти 1, 2 договору). Згідно з
пунктом 5 договору нормативна грошова
оцінка земельної ділянки становить 6
663,75 грн., а відповідно до пункту 9
договору орендна плата вноситься
орендарем у грошовій формі та
становить 199,91 грн. в рік. Згідно з
доданим до договору оренди
розрахунком, орендна плата у розмірі
199,91 грн. розрахована виходячи із
трикратного розміру земельного
податку. Земельна ділянка передана
відповідачу згідно з актом
приймання-передачі, підписаному
сторонами 24.05.12. Також судами
встановлено, що рішенням Шепетівської
міської ради від 25.06.12 № 14 затверджені
ставки орендної плати за земельні
ділянки на території м. Шепетівки,
зокрема, на землі виробничого
призначення - 12 % від нормативної
грошової оцінки землі. Установлено
судами і те, що вказане рішення міської
ради на момент розгляду справи
нечинними визнано не було, доказів його
скасування не надано. Листами від 08.01.13,
16.01.13 міська рада повідомляла
відповідача про необхідність
укладення додаткової угоди до договору
щодо встановлення орендної плати у
розмірі 799,65 грн., проте зміни до
договору внесені не були, що і стало
підставою для звернення прокурора з
даним позовом. Як вбачається з
матеріалів справи, предметом спору у
даній справі є вимога Шепетівського
міжрайонного прокурора, заявлена в
інтересах держави в особі Шепетівської
міської ради до Публічного
акціонерного товариства "Шепетівський
цукровий комбінат" про внесення змін до
договору оренди земельної ділянки від
28.04.12 в частині пункту 9 щодо зміни
розміру орендної плати на підставі
чинного законодавства, з огляду на
прийняття органом місцевого
самоврядування відповідного рішення.
За приписами статті 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини. Згідно з
частиною 1 статті 628 вказаного Кодексу
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства. Відповідно
до статей 651, 652 Цивільного кодексу
України зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Зокрема, договір може бути
змінено або розірвано за рішенням суду
на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом; а
також у разі істотної зміни обставин,
якими сторони керувалися при укладенні
договору. Статтею 632 Цивільного кодексу
України передбачено застосування у
встановлених законом випадках цін
(тарифів, ставок тощо), які
встановлюються або регулюються
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування. При цьому зміна ціни
після укладення договору допускається
лише у випадках і на умовах,
встановлених договором або законом.
Статтею 30 Закону України "Про оренду
землі" передбачено, що зміна умов
договору оренди землі здійснюється за
взаємною згодою сторін. У разі не
досягнення згоди щодо зміни умов
договору оренди землі спір вирішується
в судовому порядку. Як вбачається зі
змісту договору та встановлено судами,
відповідно до пункту 12 договору розмір
орендної плати переглядається на
вимогу однієї із сторін у разі, зокрема,
зміни розмірів земельного податку,
ставок орендної плати, підвищення цін,
тарифів, зміни коефіцієнтів
індексації, визначених законодавством.
Судами під час розгляду справи було
встановлено, що положеннями спірного
договору оренди та нормами чинного
законодавства передбачено можливість
зміни умов договору за рішенням суду на
вимогу однієї із сторін у випадках
встановлених договором або законом.
Оскільки сторонами в договорі оренди
передбачена можливість внесення змін
до договору, а орендна плата за
земельні ділянки державної та
комунальної власності є регульованою
ціною, то законодавча зміна граничного
розміру цієї плати є підставою для
перегляду розміру орендної плати,
встановленої умовами договору.
Водночас обставини щодо прийняття
уповноваженим органом рішення про
внесення змін до ставок орендної плати
за землю та затвердження нових
коефіцієнтів, що використовуються для
розрахунку орендної плати за земельні
ділянки, можуть не братися до уваги
лише у разі скасування відповідного
рішення органу виконавчої влади або
органу місцевого самоврядування в
установленому законом порядку. Між тим,
як уже зазначалось та установлено
судами рішення Шепетівської міської
ради від 25.06.12 № 14, яким затверджені
ставки орендної плати за земельні
ділянки на території м. Шепетівки, на
момент розгляду справи нечинними
визнано не було, доказів його
скасування не надано. За таких
обставин, висновок судів про наявність
підстав для внесення змін до договору
оренди земельної ділянки щодо розміру
орендної плати ґрунтується на вимогах
закону. Відповідно до вимог статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України касаційна інстанція, виходить
з обставин, встановлених у даній справі
господарськими судами. Касаційна
інстанція не має права встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не
були встановлені у рішенні або
постанові господарського суду чи
відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково
перевіряти їх. Доводи касаційної
скарги не можуть бути підставою для
скасування постанови у справі,
оскільки спростовуються встановленими
судами попередніх інстанцій
обставинами та стосуються оцінки
доказів, яка знаходиться поза межами
компетенції суду касаційної інстанції.
Отже, з урахуванням меж перегляду
справи в касаційній інстанції, колегія
суддів визнає, що під час розгляду
справи фактичні її обставини були
встановлені господарськими судами на
підставі повного і об'єктивного
дослідження поданих доказів, висновки
судів відповідають цим обставинам і
при вирішені спору суди правильно
застосували норми матеріального та
процесуального права, тому підстав для
задоволення касаційної скарги і
скасування постанови апеляційної
інстанції колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Шепетівський
цукровий комбінат" залишити без
задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 03.12.13 у справі
№ 924/592/13 Господарського суду
Хмельницької області залишити без
змін.

Головуючий суддя:
В. Швець

Судді:
Г. Кравчук

Г.
Мачульський