ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
235-24-26_______________________________________________________________
________________________________________________________________________
______________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"25" лютого 2014 р.
Справа № 911/140/14

за позовом державного
підприємства «Державний резервний
насіннєвий фонд України», м. Київ

до відповідача
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Княжицьке», с. Княжичі Броварського
району

про стягнення 94640,11 грн.

Суддя О.В. Конюх;

представники сторін:

від позивача: Шмаюн Н.В.,
уповноважена, довіреність від 02.09.2013р.
№55;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

позивач - державне підприємство
«Державний резервний насіннєвий фонд
України», м. Київ 17.01.2014р. (згідно
поштового штемпелю) звернувся до
господарського суду Київської області
з позовом від 04.10.2013р. № 138-2/1-03/106 до
відповідача - сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Княжицьке», с.
Княжичі Броварського району, в якому
просить суд стягнути з відповідача
заборгованість за договором поставки
насіння від 05.03.2013р. № 0305-01 в сумі 94640,11
грн., в тому числі 72800,09 грн. основного
боргу та 21840,02 грн. штрафу, а також
покласти на відповідача судовий збір в
сумі 1892,80 грн.

Позов обґрунтований тим, що позивач
здійснив поставку відповідачу за
договором від 05.03.2013р. насіння
соняшника та кукурудзи загальною
вартістю 138000,09 грн. Позивач в порушення
умов договору сплатив за отриманий
товар частково в сумі 65200,00 грн.,
відповідно залишок заборгованості
складає 72800,09 грн. У зв'язку із
простроченням грошового зобов'язання
позивач також просить суд стягнути з
відповідача передбачений договором
штраф в розмірі 30% від простроченої
суми.

Ухвалою від 11.02.2014р. суд в порядку ст. 22
ГПК України прийняв до розгляду заяву
позивача про збільшення позовних вимог
від 04.02.2014р. № 138-2/1-3/15, обґрунтовану тим,
що відповідач в порушення умов пункту
8.3 Договору поставки насіння від
05.03.2013р. №0305-01, договір страхування
предмета застави не уклав, у зв'язку з
чим предмет застави був застрахований
за рахунок позивача на суму 6 160,00 грн.,
що підтверджується відповідним
платіжним дорученням від 20.03.2013р. №478 на
суму 6 160,00 грн. Так, згідно пункту 8.3.
Договору поставки насіння від 05.03.2013р.
№0305-01 при неукладанні покупцем
договору страхування предмета застави
постачальник має право здійснити
страхування предмета застави за
рахунок своїх коштів та стягнути з
покупця витрати на страхування. За
таких обставин позивач просив суд
стягнути з відповідача 72 800,09 грн.
основної заборгованості, 21 840,02 грн.
штрафу згідно пункту 4.2. Договору
поставки насіння від 05.03.2013р. №0305-01,
витрати на страхування в розмірі 6 160,00
грн. згідно пункту 8.3 Договору та 2 016,00
грн. судового збору.

Від відповідача до суду надійшов
відзив на позов від 05.02.2014р. №24, в якому
відповідач твердить, що за його
бухгалтерськими даними борг
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Княжицьке» перед позивачем становить
72800,00 грн., і ліквідаційна комісія
відповідача в цій частині позов визнає.
Відповідач також просив розгляд справи
здійснювати без присутності
представника відповідача.

25.02.2014р. позивачем подано заяву про
зменшення позовних вимог від 25.02.2014р. в
порядку ст. 22 ГПК України, в якій
позивач зменшує позовні вимоги та
просить суд стягнути з відповідача 72
800,09 грн. основної заборгованості, 21 840,02
грн. штрафу згідно пункту 4.2. Договору
поставки насіння від 05.03.2013р. №0305-01,
витрати на страхування в розмірі 2000,00
грн. та 2 016,00 грн. судового збору. Заява
обґрунтована тим, що позивачем
з'ясовано, що частину витрат на
страхування позивачу було повернуто
страховою компанією ПрАТ «СК
«Гута-Україна» платіжним дорученням
від 22.07.2013р. № 10624 на суму 4160,00 грн.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач
вправі до прийняття рішення по справі
збільшити розмір позовних вимог за
умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. Оскільки
підстави поданого позову позивач у
вказаній заяві не змінює, а лише
зменшує розмір раніше заявлених вимог
про стягнення боргу за договором від
05.03.2013р. № 0305-01, зазначена заява
відповідає вимогам ст. 22 ГПК України та
приймається судом до розгляду.

Справа розглядатиметься в редакції
позовних вимог відповідно до
вищевказаної заяви від 25.02.2014р.
державного підприємства "Державний
резервний насіннєвий фонд України" про
стягнення з відповідача -
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Княжицьке"
заборгованості в сумі 96640,11 грн., з яких:
72 800,09 грн. основної заборгованості,
штраф в сумі 21 840,02 грн. та витати на
страхування в сумі 2000,00 грн.

Відповідач в судове засідання 25.02.2014р.
повторно не з'явився.

Відповідно до пункту 3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі
питання практики застосування
господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору. За таких
обставин, відповідно до права суду,
наданого йому ст. 75 ГПК України, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

Розглянувши позов державного
підприємства «Державний резервний
насіннєвий фонд України» м. Київ (далі
по тексту - ДП «Держрезервнасінфонд»)
до відповідача -
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Княжицьке», с. Княжичі Броварського
району Київської області (далі по
тексту - СТОВ «Княжицьке») вислухавши
пояснення, доводи та заперечення
представника позивача, всебічно та
повно вивчивши наявні у матеріалах
справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до частини першої ст. 11 ЦК
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства,
зокрема, з правочинів.

Майново-господарські зобов'язання між
суб'єктами господарювання виникають на
підставі договорів (стаття 179 ГК
України) і сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначені умов договору (стаття 627 ЦК
України).

05.03.2013р. між ДП «Держрезервнасінфонд»
(постачальник) та СТОВ «Княжицьке»
(покупець) було укладено Договір
поставки насіння №0305-01 (далі - Договір),
згідно якого постачальник
зобов'язується передати у власність
покупця насіння сільськогосподарських
рослин, а покупець зобов'язується
прийняти насіння та оплатити його
вартість. Відповідно до умов Договору:

- Загальна вартість договору
становить 13800,09 грн., в тому числі ПДВ
(пункт 3.1 Договору);

- Розрахунок проводиться поетапно:

5200,00 грн. на умовах передоплати,

3000,00 грн. до 25.04.2013р.,

3000,00 грн. до 25.05.2013р.,

3000,00 грн. до 25.06.2013р.,

3000,00 грн. до 25.07.2013р.,

120800,09 грн. до 01.09.2013р. (пункт 3.2.2
Договору);

- У разі невиконання покупцем
затвердженого графіку платежів
постачальник має право достроково
стягнути, а покупець зобов'язаний
достроково сплатити весь залишок
заборгованості протягом 7 днів з
моменту надходження письмової вимоги
(пункт 4.2 Договору);

- За несвоєчасне проведення
розрахунків покупець сплачує
постачальнику штраф в розмірі 30% від
всього залишку заборгованості (пункт 4.2
Договору);

- Порядок виконання умов договору
забезпечується договором застави, який
покупець зобов'язаний укласти не
пізніше 30 днів з моменту підписання
цього договору. В заставу надається
майбутній урожай з посівів жита на
площі 300 га у кількості 600 тон. Предмет
договору застави має бути
застрахований на користь
постачальника не пізніше 10 днів з
моменту підписання договору застави.
(пункт 8.1 Договору);

- При неукладенні покупцем
договору страхування предмета застави
постачальник має право здійснити
страхування предмета застави за
рахунок своїх коштів та стягнути з
покупця витрати на страхування (пункт
8.3 Договору).

Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частиною 1 ст. 173 та частиною 1 ст. 175 ГК
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Як стверджує позивач та вбачається з
матеріалів справи, на виконання своїх
господарських зобов'язань ДП
«Держрезервнасінфонд» передало СТОВ
«Княжицьке» обумовлений договором
товар на загальну суму 138000,09 грн., про що
свідчать залучені до матеріалів справи
копії підписаних обома сторонами та
скріплених печатками обох сторін
видаткових накладних, а саме:

від 15.03.2013р. № РН-0021 на суму 52000,00 грн.;

від 15.03.2013р. № РН-0022 на суму 70000,08 грн.;

від 15.03.2013р. № РН-0023 на суму 16000,01 грн. та
копія довіреності відповідача на
отримання цінностей від ДП
«Держрезервнасінфонду» від 15.03.2013р. ЯНЯ
№193700.

Згідно до частини 1 ст. 530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк.

Пунктом 3.2 Договору сторони
передбачили графік оплати за отриманий
товар.

Як свідчить залучений до матеріалів
справи реєстр платіжних документів з
13.03.2013р. по 29.01.2014р., відповідач здійснив
оплату за отриманий товар частково
всього в сумі 65200,00 грн., а саме сплатив
платіжними дорученнями:

від 13.03.2013р. суму 5200,00 грн.;

від 16.07.2013р. суму 10000,00 грн.;

від 19.07.2013р. суму 25000,00 грн.;

від 22.07.2013р. суму 25000.00 грн.

Відповідно до статті 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Згідно частини 1
статті 612 ЦК України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, крім того, в
господарських відносинах діє
презумпція винності, тобто законом
обов'язок доведення покладено на
сторону, яка порушила зобов'язання (ст.
614 ЦК України). Суд ухвалами від 22.01.2014р.,
від 11.02.2014р. пропонував відповідачу
подати відзив на позов з правовим та
документальним обґрунтуванням
заперечень, зобов'язував відповідача
подати суду документи, що
підтверджують оплату грошових коштів
за договором від 05.03.2013р. Відповідач
доказів оплати коштів в розмірі,
більшому, ніж визнає позивач, суду не
представив, доводи позивача не
спростував, у відзиві на позов суму
основного боргу визнав.

Таким чином, судом встановлено факт
порушення відповідачем - СТОВ
«Княжицьке» свого зобов'язання за
Договором, який полягає в простроченні
оплати поставленого товару в сумі 138000.09
грн. - 65200,00 грн. = 72800,09 грн.

У зв'язку із простроченням грошового
зобов'язання позивач просить суд
стягнути з відповідача 21840,02 грн.
штрафу. Щодо зазначених вимог суд
зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

У розумінні ст. 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин
щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі.

Пунктом 4.2 Договору сторони
передбачили за порушення строків
оплати штраф в розмірі 30% від залишку
заборгованості.

Статтею 230 ГК України визначено, що
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми, які учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі неналежного виконання
господарського зобов'язання. Цією ж
статтею визначено види штрафних
санкцій - неустойка, штраф, пеня. При
цьому порядок нарахування та розмір
санкцій, які можуть бути встановлені
договором, встановлені частиною 4 ст. 231
ГК України: у відсотковому відношенні
до суми невиконаної частини
зобов'язання, в певній визначеній
грошовій сумі, у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів.

За таких обставин, передбачена пунктом
4.2 Договору відповідальність у вигляді
штрафу у відсотковому відношенні (30%) до
суми невиконаної частини зобов'язання
відповідає видам штрафних санкцій та
порядку їх нарахування, передбаченим
Законом.

Таким чином судом встановлено, що
належний до стягнення з відповідача
штраф становить 30% від суми основного
боргу 72800.09 грн., а саме 21840,02 грн.,
відповідно позовні вимоги про
стягнення штрафу є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Крім того, на виконання пункту 8.1
Договору між ДП «Держрезервнасінфонд»
(заставодержатель) та СТОВ «Княжицьке»
(заставодавець) було укладено договір
застави посівів майбутнього врожаю від
11.03.2013р., за яким в забезпечення
виконання зобов'язань за Договором в
заставу було передано майбутній урожай
2013р. посівів жита з площі 300 га в
кількості 600 тон. Договір посвідчено
нотаріально та зареєстровано в реєстрі
за №491.

Згідно умов пунктів 8.1, 8.3 Договору
поставки насіння № 0305-01, який є
підставою поданого позову, сторони
передбачили, що предмет застави має
бути застрахований на користь
постачальника протягом 10 днів з
моменту підписання договору застави.
При неукладенні договору страхування
постачальник має право сам здійснити
страхування предмета застави за
рахунок своїх коштів та стягнути з
покупця витрати на страхування.

Судом не подано доказів того, що СТОВ
«Княжицьке» уклав договір страхування
предмету застави. Разом із тим ДП
«Держрезервнасінфонд» здійснив
страхування предмету застави
самостійно за договором добровільного
страхування посівів та майбутнього
врожаю зернових культур від 11.03.2013р. №
11-010/03-02/13, страховиком за яким є ПрАТ
«Страхова компанія «ГУТА-Україна»
(копія залучена до матеріалів справи),
та сплатив страхову премію в сумі 6160,00
грн. платіжним дорученням від 20.03.2013р. №
478 (копія залучена до матеріалів
справи). Страховик - ПрАТ «Страхова
компанія «ГУТА-Україна» частину
страхової премії повернув позивачу -
страхувальнику, а саме сплатив
платіжним дорученням від 22.07.2013р. № 10624
суму 4160,00 грн.

За таких обставин сума фактичних
витрат позивача на страхування
предмету застави становить 6160,00 грн. -
4160,00 грн. = 2000,00 грн. Пунктом 8.3 Договору
передбачено право постачальника
стягнути з покупця витрати на
страхування, за таких обставин вимоги
позивача про стягнення з відповідача
витрат на страхування в сумі 2000,00 грн. є
обґрунтованими.

За таких обставин, повно та ґрунтовно
дослідивши наявні у справі докази,
перевіривши на відповідність закону та
дійсним обставинам справи розрахунки
заборгованості, суд вважає вимоги
позивача обґрунтованими, законними та
такими, що підлягають задоволенню
повністю. Суд приймає рішення про
стягнення з відповідача -
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Княжицьке» на користь позивача -
Державного підприємства «Державний
резервний насіннєвий фонд України»
заборгованості в сумі 96640,11 грн., з яких:
72 800,09 грн. основної заборгованості,
штраф в сумі 21 840,02 грн. та витати на
страхування в сумі 2000,00 грн. У зв'язку із
задоволенням позову, відповідно до
статті 49 ГПК України, відшкодування
витрат позивача на сплату судового
збору суд покладає на відповідача.

Відповідно до підпункту 1) пункту 2
частини 2 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» подана Державним
підприємством «Державний резервний
насіннєвий фонд України» позовна заява
(в редакції заяви від 04.02.2014р. № 138-2/1-03/15)
була оплачена судовим збором в розмірі
2016,00 грн. (2% ціни позову 100800,11 грн.), а
саме було сплачено платіжним
дорученням від 24.12.2013р. № 2070 суму 1892,80
грн. та платіжним дорученням від
05.02.2014р. № 172 суму 123,20 грн. Позивачем
подано заяву про зменшення позовних
вимог від 25.02.2014р., в якій позивач просив
суд стягнути з відповідача 96640,11 грн.,
яка судом була прийнята до розгляду. За
таких обставин позов мав бути
оплачений судовим збором в сумі 1932,80
грн. (2% ціни позову згідно заяви про
зменшення розміру позовних вимог 96640,11
грн.). Відповідно до пункту 1 частини
першої ст. 7 Закону України "Про судовий
збір" сплачена сума судового збору
повертається за ухвалою суду в разі
зменшення розміру позовних вимог або
внесення судового збору в більшому
розмірі, ніж встановлено законом. За
таких обставин зайве сплачений судовий
збір в розмірі 2016,00 - 1932,80 = 83,20 грн.
підлягає поверненню позивачу з
державного бюджету, шляхом винесення
відповідної ухвали.

Враховуючи вищевикладене та ст.ст. 6, 11,
16, ч. 1 ст. 509, ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530, ч.1 ст.
546, ст. ст. 547, 549, 610, ч. 1 ст. 612, ст.ст. 614, 627,
629 Цивільного кодексу України, частиною
1 ст. 173, ч. 1 ст. 175, ст.ст. 179, 230, частиною 4
ст. 231 Господарського кодексу України,
ст. ст. 22, 32, 33, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства
«Державний резервний насіннєвий фонд
України» до сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Княжицьке»
задовольнити.

2. Стягнути з
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Княжицьке» (07455, Київська обл.,
Броварський район, с. Княжичі, вул. М.
Лагунової, буд. 107, ідентифікаційний код
32277523)

на користь Державного підприємства
«Державний резервний насіннєвий фонд
України» (03038, м. Київ, вул. Ямська 32,
ідентифікаційний код 30518866)

72800,09 грн. (сімдесят дві тисячі вісімсот
гривень дев'ять копійок) основного
боргу,

21840,02 грн. (двадцять одну тисячу
вісімсот сорок гривень дві копійки)
штрафу;

2000,00 грн. (дві тисячі гривень нуль
копійок) витрат на страхування;

1932,80 грн. (одну тисячу дев'ятсот
тридцять дві гривні вісімдесят
копійок) судового збору;

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга може бути подана
протягом десяти днів з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
статті 84 ГПК України.

Суддя
Конюх О.В.

Повний текст рішення підписано 13.03.2014р.