ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2014 р.
справа № 914/104/14

Позивач: Публічне акціонерне
товариство "Львівобленерго" (79026,
вул.Козельницька, 3, м.Львів;
ідентифікаційний код 00131587)

Відповідач: фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний
номер НОМЕР_1)

про стягнення заборгованості за
спожиту електричну енергію,

суддя Фартушок Т.Б.

секретар Полюхович Х.М.

Представники:

Позивача: Свідрик Г.Р. - представник,
довіреність в матеріалах справи;

Відповідача: не з'явився.

Суть спору:

Публічним акціонерним товариством
"Львівобленерго" заявлено позов до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з
вимогою стягнення 1481,70грн. боргу за
поставлену/використану
електроенергію.

Крім цього, заявлено вимогу про
стягнення з Відповідача 4,75грн. 3% річних
від простроченого платежу, 36,41грн. пені
та 1028,27грн. за понад договірне
споживання електроенергії.

20.01.2014р. ухвалою Господарського суду
Львівської області порушено
провадження у справі та розгляд справи
призначено на 10год. 30хв. 04.02.2014р. Розгляд
справи відкладався з причин та підстав,
зазначених в ухвалі Господарського
суду Львівської області по даній
справі від 04.02.2014р.

Протягом розгляду справи представнику
Позивача оголошено права і обов'язки,
визначені ст.ст.20, 22, 28, 38 ГПК України.
Крім того, в ухвалах господарського
суду Львівської області по даній
справі, які скеровані Сторонам
(підтвердженням чого є дані реєстрів
вихідної кореспонденції
Господарського суду Львівської
області, наявні в матеріалах справи
повідомлення про вручення поштових
відправлень, та письмові повідомлення
про відкладення розгляду справи)
зазначено, що права та обов'язки сторін
визначені ст.ст.20, 22, 28, 38 ГПК України.

Заяв про відвід судді не надходило.

Представник Позивача в судове
засідання з'явилась, позовні вимоги
підтримала, надала пояснення по суті
спору з обґрунтуванням наявності
підстав для стягнення з Відповідача
заборгованості.

Відповідач явку повноважного
представника в жодне з судових
засідань не забезпечив, явка
визнавалась обов'язковою, про причини
неявки суду не повідомив, був належним
чином повідомлений про дату, час та
місце проведення судових засідань;
вимог ухвал Господарського суду
Львівської області, в тому числі щодо
надання відзиву на позовну заяву, не
виконав, про причини невиконання суду
не повідомив.

Ухвали Господарського суду Львівської
області надсилались Сторонам за
адресами, зазначеними у витягах з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців -
Позивачу та Відповідачу відповідно.

Відповідно до витягу про включення
Відповідача в ЄДРПОУ серії АГ
№№72 станом на 31.01.2014р. (станом на
час розгляду справи), адресою
місцезнаходження Відповідача є:
АДРЕСА_1.

Ухвала господарського суду Львівської
області про порушення, надіслана
Відповідачу за адресою: АДРЕСА_2 -
вказаною у свідоцтві про реєстрацію
(перереєстрацію) суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи, повернулась із зазначенням
причин повернення у поштовій довідці, -
за закінченням терміну зберігання.
Проте, Ухвала господарського суду
Львівської області про порушення
провадження у справі (як і ухвала про
відкладення розгляду справи),
надіслана Відповідачу також і за
адресою: АДРЕСА_1 - вказаною у витязі з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
отримана Відповідачем особисто, про що
свідчить відмітка на повідомленні про
вручення поштового відправлення
(рекомендоване) серії Р14 5.

Крім того, копію позовної з доданими до
неї документами Відповідачу Позивачем
скеровано також і за адресою: АДРЕСА_1,
підтвердженням чого є опис вкладення з
відбитком поштового штемпеля та
фіскальний поштовий чек №1782 від
07.02.2014р.

Також, у п.9.4 Договору, який є підставою
позовних вимог та підписаний
Сторонами, зазначено, що Сторони
зобов'язуються письмово повідомляти
про зміну реквізитів
(місцезнаходження, найменування,
організаційно-правової форми,
банківських реквізитів тощо), не
пізніше ніж через 10 днів після настання
таких змін.

Згідно ч.1 ст.64 ГПК України, у разі
ненадання сторонами інформації щодо їх
поштової адреси, ухвала про відкриття
провадження у справі надсилається за
адресою місцезнаходження (місця
проживання) сторін, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців. У
разі відсутності сторін за такою
адресою, вважається, що ухвала про
порушення провадження у справі вручена
їм належним чином.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що ухвала про порушення
провадження у справі та ухвала про
відкладення розгляду справи вручені
Відповідачу належним чином.

Також, суд зазначає, що відповідно до ч.3
ст.43 ГПК України, господарський суд
створює сторонам та іншим особам, які
беруть участь у справі, необхідні умови
для встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

На виконання зазначених вимог Кодексу,
в ухвалі Господарського суду
Львівської області про порушення
провадження у справі (на необхідність
виконання вимог якої зазначалось в
ухвалах про відкладення розгляду
справи), окрім подання відзиву на
позовну заяву, сторін зобов'язувалось
надати всі докази в обґрунтування
правової позиції по суті спору.

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 43 ГПК
України, судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності; сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.38 (витребування
доказів) ГПК України (якою, в тому числі,
передбачені права сторін, про що
зазначалось в кожній з ухвал
господарського суду по даній справі),
сторона або прокурор у разі
неможливості самостійно надати докази
вправі подати клопотання про
витребування господарським судом
доказів; у разі задоволення клопотання
суд своєю ухвалою витребовує необхідні
докази. Зі змісту наведеної статті
вбачається, що протягом розгляду
справи суд позбавлений можливості
самостійно збирати докази, і вправі
витребовувати такі виключно за
клопотання сторони або прокурора.
Жодних клопотань про витребування
доказів не заявлялося.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає,
що судом, згідно вимог Господарського
процесуального кодексу України,
надавалась в повному обсязі можливість
Учасникам процесу щодо обґрунтування
їх правової позиції по суті спору та
подання доказів, чим забезпечено
принцип змагальності.

Відповідно до вимог ст.4.-7 ГПК України
судові рішення приймаються за
результатами обговорення усіх
обставин справи.

В судовому засіданні суд оглянув
оригінали документів, долучених до
матеріалів справи.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 ГПК України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

За таких обставин, суд вважає за
можливе розглянути справу за наявними
у ній матеріалами відповідно до ст.75
ГПК України.

Також суд зазначає, що з врахуванням
вимог ч.ч.1, 3 ст.69 ГПК України, беручи до
уваги терміни поштових перебігів,
враховуючи відсутність клопотання про
продовження строку розгляду спору, в
суду відсутні правові підстави до
подальшого відкладення розгляду
справи.

Розглянувши матеріали справи в їх
сукупності, дослідивши матеріали
справи, та оцінивши докази в їх
сукупності, заслухавши пояснення
представника Позивача, суд встановив
наступне.

Публічне акціонерне товариство
"Львівобленерго" перейменоване з
Відкритого акціонерного товариства
"Львівобленерго" відповідно до вимог
Закону України "Про акціонерні
товариства", що підтверджується,
зокрема, п.1.1. статуту Публічного
акціонерного товариства
"Львівобленерго", нова редакція якого
зареєстрована 27.04.2012р.

Щодо стягнення 1481,70грн. основного боргу
та 1028,27грн. за понад договірне
споживання електричної енергії.

Щодо стягнення 1481,70грн. основного
боргу.

15.05.2006р. між Відкритим акціонерним
товариством "Львівобленерго"
(правонаступником якого є Позивач)
(Постачальник) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (Споживач)
укладено Договір про постачання
електричної енергії №401323 (надалі -
Договір) з додатками, відповідно до
якого (п.1) Постачальник продає
електричну енергію Споживачу для
забезпечення потреб електроустановок
Споживача з приєднаною потужністю
зазначеною в додатку №9 "Графік зняття
показів засобів обліку електричної
енергії", а Споживач оплачує
Постачальнику вартість використаної
(купленої) електричної енергії та
здійснює інші платежі згідно з умовами
Договору. Точка продажу електричної
енергії: зазначена в додатку №6
"Однолінійна схема".

Відповідно до п.3.1 Договору,
Постачальник має право отримувати від
Споживача плату за поставлену
електричну енергію за роздрібними
тарифами, розрахованими згідно з
Умовами та правилами здійснення
підприємницької діяльності з
постачання електричної енергії за
регульованим тарифом та інші платежі,
обумовлені Договором.

Згідно п.9.4 Договору, цей Договір
набирає чинності з дня його підписання
і укладається на строк до 31.12.2006р.;
Договір вважається щоразу продовженим
на наступний календарний рік, якщо за
місяць до закінчення терміну дії
Договору жодною із Сторін не буде
заявлено про припинення його дії або
перегляд його умов. В матеріалах справи
відсутні, Сторонами не наведені доводи
та не подані докази заявлення Стороною
(Сторонами) Договору про припинення
його дії або перегляд його умов.

У п.1 Додатку №2 зазначено, що
розрахунок Споживача з Постачальником
електричної енергії за регульованим
тарифом здійснюється за чинними
тарифами, які встановлюються
відповідно до положень
нормативно-правових документів НКРЕ,
згідно з Договором про постачання
електричної енергії. Розрахунковим
періодом вважається період з 25 числа
попереднього місяця до 24 числа
поточного місяця (включно) та
прирівнюється до календарного.
Розрахунки за електричну енергію
проводяться Споживачем виключно
грошовими коштами на зазначений у
договорі поточний рахунок із
спеціальним режимом використання
Постачальника електричної енергії (п.2
Додатку №2).

Відповідно до п.6 Додатку №2 до
Договору, рахунки на оплату платежів,
передбачених Договором, виписуються
Постачальником електричної енергії та
надаються Споживачу; тривалість
періоду для оплати отриманих рахунків
має не перевищувати 5 операційних днів
з дня отримання рахунку.

Пунктом 9.3 Договору передбачено, що
спірні питання та розбіжності
виконання умов Договору, щодо яких
Сторонами не буде досягнуто згоди,
вирішуються у порядку, встановленому
законодавством України.

У п.9.4 Договору зазначено, що Договір
набирає чинності з дня його підписання
і укладається на строк до 31.12.2006 року;
Договір вважається щоразу продовженим
на наступний календарний рік, якщо за
місяць до закінчення терміну дії
договору жодною із Сторін не буде
заявлено про припинення його дії або
перегляд його умов. В матеріалах справи
відсутні, Сторонами не наведені доводи
та не подані докази повідомлення
однією із Сторін іншої про припинення
його дії або перегляд його умов.

03.10.2013р. Відповідачем отримано під
підпис рахунок Позивача від 03.10.2013р. за
вересень 2013р. на сплату 1481,70грн.

Відповідно до позовної заяви та
представленого Позивачем розрахунку
основного боргу за Договором, борг
Відповідача перед Позивачем становить
1481,70грн.

В матеріалах справи відсутні,
Сторонами не наведені доводи та не
подані докази відсутності 1481,70грн.
боргу у Відповідача перед Позивачем за
Договором чи здійснення повної або
часткової оплати такого.

Щодо стягнення 1028,27грн. за понад
договірне споживання електричної
енергії.

Відповідно до п.4.2.2 Договору, за
перевищення договірних величин
споживання електричної енергії та
потужності, визначених згідно з
вимогами розділу 5 Договору, Споживач
сплачує Постачальнику двократну
вартість різниці фактично спожитої та
договірної величин. При цьому, плата за
перевищення договірної величини
потужності стягується із Споживачів з
приєднаною потужністю 150кВт і більше та
середньомісячним споживанням 50000кВт
год і більше.

Приписами п.5 Додатку №2 встановлено, що
плата за перевищення договірних
величин споживання електричної
енергії та потужності проводяться
Споживачем на зазначений у договорі
поточний рахунок із спеціальним
режимом використання Постачальника
електричної енергії.

Відповідно до Повідомлення Публічного
акціонерного товариства
"Львівобленерго" №222-0966/г від 20.09.2013р., у
відповідності до Постанови Кабінету
Міністрів України від 24.03.1999р. №441 "Про
невідкладні заходи щодо стабілізації
фінансового становища підприємств
електроенергетичної галузі" (із
змінами, внесеними Постановою Кабінету
Міністрів України від 16.06.2005р. №473),
договірна величина споживання
електричної енергії за розрахунковий
період вересень 2013 року становить:
200кВт год.; фактично спожита
електроенергія Споживачем становить
1196кВТ год.; понад договірна величина
складає: 996кВт год., за що Відповідач
повинен сплатити 1028,27грн.

Згідно рахунку Позивача від 03.10.2013р.,
отриманого Відповідачем 03.10.2013р. під
підпис, до оплати за понадлімітне
споживання за вересень 2013р. нараховано
(із зазначенням решти вихідних даних)
1028,27грн.

В матеріалах справи відсутні,
Сторонами не наведені доводи та не
подані докази відсутності 1028,27грн.
боргу у Відповідача перед Позивачем за
Договором за понадлімітне споживання
електричної енергії чи здійснення
повної або часткової оплати такого.

У відповідності з пунктом 4 частини
третьої статті 129 Конституції України
та статті 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Пунктом 1.3 Правил передбачено, що
постачання електричної енергії для
забезпечення потреб електроустановки
здійснюється на підставі договору про
постачання електричної енергії, що
укладається між власником цієї
електроустановки (уповноваженою
власником особою) та постачальником
електричної енергії за регульованим
тарифом.

Пунктом 5.1 Правил користування
електричною енергією, затверджених
постановою Національної комісії з
питань регулювання електроенергетики
України № 28 від 31.07.1996р. (із змінами та
доповненнями) передбачено, що договір
на постачання електричної енергії є
основним документом, який регулює
відносини між Постачальником
електричної енергії за регульованим
тарифом, що здійснює свою діяльність на
закріпленій території, і Споживачем та
визнає зміст правових відносин, прав та
обов'язків Сторін.

Приписами підп.1 п.10.2 Правил
передбачено, що споживач електричної
енергії зобов'язаний користуватись
електричною енергією для власних
потреб виключно на підставі договору.

Приписами ч.1 ст.15-1 Закону України "Про
електроенергетику" (далі-Закону)
встановлено, що Споживачі, які купують
електричну енергію у
енергопостачальників, що здійснюють
господарську діяльність з постачання
електричної енергії на закріпленій
території, вносять плату за поставлену
їм електричну енергію виключно на
поточний рахунок із спеціальним
режимом використання
енергопостачальника в уповноваженому
банку.

Статтею 26 Закону передбачено, що
Споживання енергії можливе лише на
підставі договору з
енергопостачальником. Споживач
енергії зобов'язаний додержуватися
вимог нормативно-технічних документів
та договору про постачання енергії;
Споживач енергії несе
відповідальність за порушення умов
договору з енергопостачальником та
правил користування електричною
енергією.

Пунктом 13 Постанови Кабінету Міністрів
України від 24.03.1999р. №441 "Про
невідкладні заходи щодо стабілізації
фінансового становища підприємств
електроенергетичної галузі"
передбачено, що Споживачі у разі
перевищення договірних величин
споживання електричної енергії та
потужності несуть відповідальність
згідно з частинами п'ятою і шостою
статті 26 Закону України "Про
електроенергетику".

Приписами ч. 5 та ч.6 ст.26 Закону
встановлено, що Споживачі (крім
населення, професійно-технічних
навчальних закладів та вищих
навчальних закладів I - IV рівнів
акредитації державної і комунальної
форм власності) у випадку споживання
електричної енергії понад договірну
величину за розрахунковий період
сплачують енергопостачальникам
двократну вартість різниці фактично
спожитої і договірної величини. У
випадку перевищення договірної
величини потужності споживачі (крім
населення, професійно-технічних
навчальних закладів та вищих
навчальних закладів I - IV рівнів
акредитації державної і комунальної
форм власності) сплачують
енергопостачальникам двократну
вартість різниці між найбільшою
величиною потужності, що зафіксована
протягом розрахункового періоду, та
договірною величиною потужності.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України,
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Згідно з ч.1 ст.173 ГК України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Статтею 193 ГК України передбачено, що
господарські зобов'язання повинні
виконуватись належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів і договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог , що у
певних умовах звичайно ставляться.
Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу; до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Згідно із ст.526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства. Статтею 525 ЦК України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
встановлено, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України визначено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

З врахуванням вищенаведеного суд
зазначає, що Відповідачем порушено
зобов'язання щодо оплати за
поставлену/використану електроенергію
та понад договірне споживання
електроенергії, в тому числі станом на
час подання позову, порушення
провадження у справі та вирішення
спору по суті - на загальну суму
2509,97грн.; беручи до уваги також те, що в
матеріалах справи відсутні, Сторонами
не наведені доводи та не подані докази
оплати Відповідачем повністю чи
частково станом на час вирішення спору
2509,97грн. боргу, суд приходить до
висновку, що вимоги Позивача щодо
стягнення з Відповідача 2509,97грн. боргу
(1481,70грн. основного боргу та 1028,27грн. за
понад договірне споживання
електричної енергії) підлягають до
задоволення.

Щодо стягнення 36,41грн. пені.

Позивач просить також стягнути 36,41грн.
пені, розрахунок якої додано до
позовної заяви, та який проведено за
період 8 днів вересня 2013р. по кінець
листопада 2013р.; розрахунок проведено з
суми основного боргу за Договором -
1481,70грн.

У п.4.2.1 Договору встановлено, що за
внесення платежів передбачених
Договором з порушенням термінів
визначених відповідним додатком,
Споживач сплачує Постачальнику пеню у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
за кожен день прострочення платежу,
враховуючи день фактичної оплати. Сума
пені зазначається у розрахунковому
документі окремим рядком.

Згідно з ст.ст.549, 611, 625 Цивільного
кодексу України, ст.230 Господарського
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: сплата неустойки;
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання;
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання;
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу
України визначено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Приписами ч.2 ст.343 ГК України,
встановлено, що платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін;
розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Перевіривши правильність розрахунку
пені суд зазначає, що розмір пені,
розрахований Позивачем не вірно,
оскільки Позивач почав нараховувати
пеню з 23.09.2013р., що є порушенням п.1
Додатку №2 до Договору з врахуванням п.6
Додатку №2 до Договору та дати вручення
Відповідачу рахунку від 03.10.2013р. за
вересень 2013р.

Так, відповідно до п.1 Додатку №2,
розрахунковим періодом вважається
період з 25 числа попереднього місяця до
24 числа поточного місяця (включно).
Проте, згідно п.6 Додатку №2 до Договору,
рахунки на оплату платежів,
передбачених Договором, виписуються
Постачальником електричної енергії та
надаються Споживачу; тривалість
періоду для оплати отриманих рахунків
має не перевищувати 5 операційних днів
з дня отримання рахунку. Як вбачається
з наданої Позивачем копії рахунку за
вересень 2013р. на суму 1481,70грн., оригінал
якої оглянуто в судовому засіданні,
Позивачем рахунок на суму 1481,70грн. за
вересень 2013р. виписано 03.10.2013р. та
вручено Відповідачу 03.10.2013р.

Відповідно до ч.1 ст.613 ЦК України,
кредитор вважається таким, що
прострочив, якщо він не вчинив дій, що
встановлені договором, актами
цивільного законодавства чи
випливають із суті зобов'язання або
звичаїв ділового обороту, до вчинення
яких боржник не міг виконати свого
обов'язку.

З врахуванням вищенаведеного суд
зазначає, що, незважаючи на наведення
розрахункового періоду у п.1 Додатку №2
до Договору (який по зобов'язаннях за
вересень закінчується 24.09.2013р.),
Відповідач не зміг вчасно виконати
свій обов'язок щодо оплати внаслідок
прострочення Позивача (кредитора), -
виставлення (надання) рахунку 03.10.2013р., а
відтак, нездійснення оплати в строк до
24.09.2013р. не є порушення Відповідача та в
останнього відсутня вина щодо
нездійснення такої оплати, а відтак,
відсутні підстави до нарахування пені
за частину періоду, який вказує
Позивач.

Відтак, з врахуванням вимог п.6 Додатку
№2 до Договору, останнім днем, коли
Відповідач повинен був здійснити
оплату за отриманим 03.10.2013р. рахунком
(без прострочення платежу) у
відповідності до умов Договору є
09.10.2013р.

З врахуванням вищенаведеного суд
зазначає, що першим днем прострочення
здійснення оплати рахунку від 03.10.2013р.
на суму 1481,70грн., а відтак, першим днем
нарахування пені є 10.03.2013р.

Враховуючи вищенаведене, беручи до
уваги доводи мотивувальної частини
рішення щодо стягнення основного
боргу, перевіривши правильність
проведеного розрахунку пені, суд
приходить до висновку про наявність
правових підстав для задоволення
позову в частині стягнення з
Відповідача на користь Позивача 27,44грн.
пені., в частині стягнення 8,97грн. слід
відмовити.

Щодо стягнення 4,75грн. 3% річних.

В прохальній частині позовної заяви
Позивач також просить стягнути з
Відповідача 4,75грн. 3% річних, розрахунок
яких додано до позовної заяви, та який
проведено за період 8 днів вересня 2013р.
по кінець листопада 2013р.; розрахунок
проведено з суми основного боргу за
Договором - 1481,70грн.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання;
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши правильність розрахунку 3%
річних суд зазначає, що розмір 3% річних,
розрахований Позивачем не вірно,
оскільки Позивач почав розраховувати 3%
річних з 23.09.2013р., що є порушенням п.1
Додатку №2 до Договору з врахуванням п.6
Додатку №2 до Договору та дати вручення
Відповідачу рахунку від 03.10.2013р. за
вересень 2013р.

Так, відповідно до п.1 Додатку №2,
розрахунковим періодом вважається
період з 25 числа попереднього місяця до
24 числа поточного місяця (включно).
Проте, згідно п.6 Додатку №2 до Договору,
рахунки на оплату платежів,
передбачених Договором, виписуються
Постачальником електричної енергії та
надаються Споживачу; тривалість
періоду для оплати отриманих рахунків
має не перевищувати 5 операційних днів
з дня отримання рахунку. Як вбачається
з наданої Позивачем копії рахунку за
вересень 2013р. на суму 1481,70грн., оригінал
якої оглянуто в судовому засіданні,
Позивачем рахунок на суму 1481,70грн. за
вересень 2013р. виписано 03.10.2013р. та
вручено Відповідачу 03.10.2013р.

Відповідно до ч.1 ст.613 ЦК України,
кредитор вважається таким, що
прострочив, якщо він не вчинив дій, що
встановлені договором, актами
цивільного законодавства чи
випливають із суті зобов'язання або
звичаїв ділового обороту, до вчинення
яких боржник не міг виконати свого
обов'язку.

З врахуванням вищенаведеного суд
зазначає, що, незважаючи на наведення
розрахункового періоду у п.1 Додатку №2
до Договору (який по зобов'язаннях за
вересень закінчується 24.09.2013р.),
Відповідач не зміг вчасно виконати
свій обов'язок щодо оплати внаслідок
прострочення Позивача (кредитора), -
виставлення (надання) рахунку 03.10.2013р., а
відтак, нездійснення оплати в строк до
24.09.2013р. не є порушення Відповідача, а
відтак, відсутні підстави до
нарахування 3% річних за частину
періоду, який вказує Позивач.

Відтак, з врахуванням вимог п.6 Додатку
№2 до Договору, останнім днем, коли
Відповідач повинен був здійснити
оплату за отриманим 03.10.2013р. рахунком
(без прострочення платежу) у
відповідності до умов Договору є
09.10.2013р.

З врахуванням вищенаведеного суд
зазначає, що першим днем прострочення
здійснення оплати рахунку від 03.10.2013р.
на суму 1481,70грн., а відтак, першим днем
нарахування 3% річних є 10.03.2013р.

З врахуванням вищенаведеного,
перевіривши правильність розрахунку 3%
річних, суд зазначає, що розмір 3% річних
за період з 10.10.2013р. по 30.11.2013р. складає
6,33грн., що є більше, аніж заявлено
Позивачем до стягнення. Проте, за
відсутності клопотання, передбаченого
п.2 ст.83 ГПК України, суд не вправі вийти
за межі позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене,
перевіривши правильність розрахунку 3%
річних, суд приходить до висновку, що в
частині стягнення 3% річних у сумі
4,75грн. позовні вимоги підлягають до
задоволення.

Відповідно до вимог ст.4.-7
Господарського процесуального кодексу
України судові рішення приймаються за
результатами обговорення усіх
обставин справи.

Принцип об'єктивної істини, тобто
відповідності висновків, викладених у
судовому акті, дійсним обставинам
справи реалізується також положеннями
ст.43 Господарського процесуального
кодексу України, згідно з якою
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

04.03.2014 року у відповідності до вимог ст.
85 Господарського процесуального
кодексу України оголошено вступну та
резолютивну частини рішення, про що
зазначено в протоколі судового
засідання. Повний текст рішення
виготовлений та підписаний, з
врахуванням вихідних, 11.03.2014р.

На підставі ст.49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати у справі слід покласти на
Відповідача. При цьому суд враховує, що
сума позовних вимог, в яких судом
відмолено (8,97грн.) складає менше 1% від
ціни позову.

Враховуючи вищенаведене, керуючись п. 4
ч. 3 ст.129 Конституції України, ст.ст. 4, 4-5,
4-7, 33, 38, 43, 49, 75, 82-87, 115-116 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Публічного
акціонерного товариства
"Львівобленерго" (79026, вул.Козельницька,
3, м.Львів; ідентифікаційний код 00131587)
1481,70грн. основного боргу, 27,44грн. пені,
4,75грн. 3% річних, 1028,27грн. за понад
договірне споживання електроенергії
та 1827,00грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на його оскарження.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному та касаційному порядку.

Суддя
Фартушок Т.Б.