ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
Рішення

04.03.2014 р.
Справа № 907/27/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „Едельвейс - 2003", м.
Київ

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю „Лігніт", с. Ільниця
Іршавського району

про стягнення 776 200 грн. заборгованості
за договором про терміни та порядок
погашення заборгованості (новації) №
20/2 від 28.12.2013 року,

Суддя господарського суду - Пригара Л.І.

представники:

Позивача - Клюц С.О., довіреність № 2 від
12.02.2014 року

Відповідача - Ушко І.В., довіреність № 5
від 03.03.2014 року

СУТЬ СПОРУ: Товариством з обмеженою
відповідальністю „Едельвейс - 2003",
м. Київ заявлено позов до відповідача
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Лігніт", с. Ільниця
Іршавського району про стягнення 776 200
грн. заборгованості за договором про
терміни та порядок погашення
заборгованості (новації) № 20/2 від 28.12.2013
року.

До початку розгляду справи по суті від
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Компанія „БВ"
надійшли заяви б/н від 17.02.2014 року та від
03.03.2014 року про залучення в порядку ст. 27
ГПК України Товариства з обмеженою
відповідальністю „Компанія „БВ" до
участі у справі № 907/27/14 в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача, оскільки вважає,
що рішення суду зі спору по вказаній
справі може вплинути на їхні права та
обов'язки, так як відповідач має значну
кредиторську заборгованість перед
Товариством з обмеженою
відповідальністю „Компанія „БВ".

Представник позивача подав письмові
заперечення проти залучення третьої
особи до участі у справі б/н, б/д, в яких
вважає вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю „Компанія „БВ"
безпідставними і просить суд відмовити
в задоволенні заяви про вступ у справу
в якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача.

У судовому засіданні 04.03.2014 року брали
участь: від позивача - Клюц С.О.,
довіреність № 2 від 12.02.2014 року, від
відповідача - Ушко І.В., довіреність № 5
від 03.03.2014 року, оголошувалась перерва
відповідно до ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України до
04.03.2014 року до 15 год. 00 хв. В судовому
засіданні брала також участь
представник Товариства з обмеженою
відповідальністю „Компанія „БВ" -
Міхал М.А., довіреності б/н від 17.07.2013
року .

Після перерви представник позивача в
судовому засіданні просить задоволити
позов в повному обсязі, обґрунтовуючи
позовні вимоги доданими до матеріалів
справи документальними доказами,
зокрема стверджує, що згідно умов
договору про терміни та порядок
погашення заборгованості (новації) №
20/2 від 28.12.2013 року відповідач
зобов'язався повернути отримані кошти
згідно договорів, зазначених у п. 2
договору (договори позики та договори
поворотної фінансової допомоги) в
розмірі 776 200 грн. у визначені договором
про терміни та порядок погашення
заборгованості (новації) № 20/2 від 28.12.2013
року строки.

04.03.2014 року відповідач в порядку ст. 22
ГПК України подав суду письмову заяву
б/н від 04.03.2014 року про визнання позову,
в якій позовні вимоги в розмірі
776 200 грн. визнає у повному обсязі.

Вивчивши та дослідивши матеріали
справи, заслухавши пояснення
представників сторін,

суд встановив:

28 грудня 2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
„Едельвейс - 2003", м. Київ (позикодавець)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю „Лігніт", с. Ільниця
Іршавський район (отримувач) був
укладений договір про терміни та
порядок погашення заборгованості
(новації) № 20/2. Пунктом 1.1. договору
сторонами встановлено, що у зв'язку з
завершенням календарного року та
необхідністю узагальнення та
забезпечення однотипних зобов'язань
отримувача (відповідача) перед
позикодавцем (позивачем) за договорами
позики та договорами про поворотну
фінансову допомогу, сторони досягли
згоди змінити всі зобов'язання за
договорами, вказаними в п. 2 договору на
зобов'язання, визначене п. 3 вказаного
договору.

Згідно п. 2 договору сторони
передбачили, що договори (договір
позики № 1 від 19.07.2010 року на суму 55 000
грн., договір позики № 2 від 01.09.2010 року
на суму 65 000 грн., договір позики № 3 від
25.01.2011 року на суму 161 000 грн., договір
позики № 4 від 22.08.2011 року на суму 267 000
грн., договір позики № 6 від 01.07.2012 року
на суму 8 000 грн., договір позики № 7 від
31.07.2012 року на суму 15 000 грн., договір
позики № 8 від 31.08.2012 року на суму 15 000
грн., договір про поворотну фінансову
допомогу № 9 від 26.03.2013 року на суму 10 000
грн., договір про поворотну фінансову
допомогу № 10 від 25.04.2013 року на суму 12 000
грн., договір про поворотну фінансову
допомогу № 11 від 14.06.2013 року на суму
54 500 грн., договір про поворотну
фінансову допомогу № 13 від 29.07.2013 року
на суму 18 000 грн., договір про поворотну
фінансову допомогу № 14 від 28.08.2013 року
на суму 19 000 грн., договір про надання
зворотній фінансовий допомоги № 15 від
25.09.2013 року на суму 25 000 грн., договір про
надання зворотній фінансовий допомоги
№ 16 від 30.10.2013 року на суму 18 000 грн.,
договір про надання зворотній
фінансовий допомоги № 17 від 11.11.2013 року
на суму 10 000 грн., договір про надання
зворотній фінансовий допомоги № 18 від
02.12.2013 року на суму 10 000 грн.,
договір про надання зворотній
фінансовий допомоги № 19 від 17.12.2013 року
на суму 5 000 грн., договір про надання
зворотній фінансовий допомоги № 21 від
26.12.2013 року на суму 8 700 грн., всього
зобов'язання на загальну суму 776 200 грн.)
зобов'язання отримувача за якими
припиняються у зв'язку з укладенням
договору про терміни та порядок
погашення заборгованості (новації) №
20/2 від 28.12.2013 року.

Умовами договору зазначено про те, що
отримувач (відповідач) взяв на себе
зобов'язання в строк до 07.01.2014 року
повернути в повному обсязі позику,
безоплатно отриману від позикодавця
(позивача) згідно договорів, зазначених
в п. 2 договору, в сумі 776 200 грн. (п. 3
договору). Строк повернення позики,
вказаний у п. 3 договору, вважається
продовженим на 6 місяців до 07.06.2014 року в
момент надання отримувачем
(відповідачем) у якості забезпечення
зобов'язань за договором у заставу
майна загальною вартістю більшою на
суму позики, шляхом укладення та
нотаріального посвідчення
відповідного договору застави (п. 4
договору).

Матеріалами справи встановлено, що
позивачем взяті на себе зобов'язання
згідно вищевказаних договорів позики
та поворотної фінансової допомоги
виконано в повному обсязі, зокрема
позивачем було перераховано
відповідачу суму 776 200 грн. як надання
позики та поворотної фінансової
допомоги, що належним чином
підтверджується долученими до
матеріалів справи платіжними
дорученнями, які містяться у
матеріалах справи (арк. спр. 24-55).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України договір - є підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків. Цивільні права і обов'язки
виникають як з передбачених законом
договорів, так і з договорів, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного
права, яка визначається як
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. До зобов'язань, що виникають
з договорів, застосовуються загальні
положення про зобов'язання, якщо інше
не випливає із закону або самого
договору. Як і будь-який правочин, він є
вольовим актом, оскільки виражає
спільну волю сторін, що втілюється у
договорі. Змістом договору є, власне, ті
умови, на яких сторони погоджуються
виконувати договір, і вони мають
дотримуватися взятих на себе
зобов'язань.

Статтею 626 Цивільного кодексу України
передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погодженні ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (п. 1 ст. 628
Цивільного кодексу України).

Приписами ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу
України встановлено, що правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Частиною 2 ст. 1047 Цивільного кодексу
України встановлено, що на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

У відповідності зі ст. 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Нормами ст. 193 Господарського кодексу
України передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.
526 Цивільного кодексу України, де
встановлено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України,
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач взяті на себе договірні
зобов'язання не виконав, не повернув
позику та надані грошові кошти
поворотної фінансової допомоги у
передбачений договором про терміни та
порядок погашення заборгованості
(новації) строк, в зв'язку з чим за ним
рахується заборгованість в розмірі 776
200 грн. Позовні вимоги в частині
стягнення суми 776 200 грн. заборгованості
за договором про терміни та порядок
погашення заборгованості (новації) №
20/2 від 28.12.2013 року доведені доданими до
матеріалів справи документальними
доказами, відповідачем визнані.

Згідно із абзацом 1 ч. 1 ст. 1049 Цивільного
кодексу України передбачено, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти) у
такій самій сумі, в строк та в порядку,
що встановлені договором.

Статтею 204 Цивільного кодексу України
зазначено, що договори укладені між
сторонами по справі, як цивільно -
правові правочини є правомірними
на час розгляду справи, оскільки їх
недійсність прямо не встановлено
законом, та вони не визнані судом
недійсними, тому зобов'язання за цими
договорами мають виконуватися
належним чином.

З огляду на вищенаведене, суд вважає
вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача заборгованості за
договором про терміни та порядок
погашення заборгованості (новації) №
20/2 від 28.12.2013 року, документально
доведеними, обґрунтованими та
визнаними відповідачем. Таким чином,
позов підлягає задоволенню у повному
обсязі.

Згідно із ст. 27 Господарського
процесуального кодексу України треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору, можуть вступити
у справу на стороні позивача або
відповідача до прийняття рішення
господарським судом, якщо рішення з
господарського спору може вплинути на
їх права або обов'язки щодо однієї із
сторін. Якщо господарський суд при
прийнятті позовної заяви, вчиненні дій
по підготовці справи до розгляду або
під час розгляду справи встановить, що
рішення господарського суду може
вплинути на права і обов'язки осіб, що
не є стороною у справі, господарський
суд залучає таких осіб до участі у
справі як третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору. При
цьому, така особа повинна знаходитись з
однією зі сторін саме в матеріальних
правовідносинах, які в результаті
прийняття судом рішення у справі
зазнають певних змін (зокрема, таку
особу буде наділено новими правами чи
покладено на неї нові обов'язки, або
змінено її наявні права та/або
обов'язки, або позбавлено певних прав
та/або обов'язків у майбутньому). Така
третя особа виступає в процесі на
стороні позивача або відповідача - у
залежності від того з ким із них у неї
існують певні правовідносини
(Постанова Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року № 18 „Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

Предметом позову по даній справі є
стягнення заборгованості в розмірі
776 200 грн. за договором про терміни та
порядок погашення заборгованості
(новації) № 20/2 від 28.12.2013 року
(відповідно до договорів позики та
поворотної фінансової допомоги),
укладеного між Товариством з обмеженою
відповідальністю „Едельвейс - 2003" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю „Лігніт". Як
вбачається із матеріалів справи,
Товариство з обмеженою
відповідальністю „Компанія „БВ" не
перебуває з однією зі сторін спору саме
в матеріальних правовідносинах, які в
результаті прийняття судом рішення у
справі зазнають певних змін (зокрема,
таку особу буде наділено новими
правами чи покладено на неї нові
обов'язки, або змінено її наявні права
та/або обов'язки, або позбавлено певних
прав та/або обов'язків у майбутньому).

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку про відсутність
будь - яких підстав, що можуть вплинути
на права та обов'язки Товариства з
обмеженою відповідальністю „Компанія
„БВ" при прийнятті рішення по справі
№ 907/27/14, у зв'язку з чим у
задоволенні заяви Товариства з
обмеженою відповідальністю „Компанія
„БВ" про залучення його до участі у
справі № 907/27/14 в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
слід відмовити.

Судові витрати підлягають віднесенню
на відповідача у відповідності до
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України у розмірі 15 524 грн. на
відшкодування витрат по сплаті
судового збору.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю „Лігніт", Іршавський
район, с. Ільниця, вул. Радянська, 75 (код
ЄДРЮОФОП 00176265) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Едельвейс - 2003", м. Київ, вул.
Закревського, 9 (код ЄДРЮОФОП
32376762) суму 776 200 (Сімсот сімдесят шість
тисяч двісті гривень) грн.
заборгованості за договором про
терміни та порядок погашення
заборгованості (новації) № 20/2 від 28.12.2013
року, а також суму 15 524 (П'ятнадцять
тисяч п'ятсот двадцять чотири гривень)
грн. на відшкодування витрат по сплаті
судового збору.

3. У задоволенні заяви Товариства з
обмеженою відповідальністю „Компанія
„БВ" про залучення його до участі у
справі № 907/27/14 в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
відмовити.

4. Рішення набирає законної сили в
порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 11.03.2014 року

Суддя
Пригара Л.І.