м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/314/14 11.03.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Лізинговий дім»

До Приватного акціонерного
товариства «Київський завод гумових та
латексних

виробів»

Про витребування майна

Суддя Сівакова
В.В.

Представники сторін:

Від позивача Дорофєєв Д.О. - по
дов. № б/н від 01.06.2013

Від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
«Лізинговий дім» про витребування у
Приватного акціонерного товариства
«Київський завод гумових та латексних
виробів» автомобіля ЗІЛ 433362 СС, кузов №
551, рама № 5436, державний
номер ВС 3935 АХ, передавши його позивачу.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 14.01.2014 порушено провадження у
справі № 910/301/14 та призначено справу до
розгляду на 04.02.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва № 910/314/14 від 04.02.2014, у зв'язку з
неявкою представників сторін в судове
засідання та невиконанням сторонами
вимог ухвали про порушення провадження
у справі від 14.01.2014, розгляд справи був
відкладений на 20.02.2014.

Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 20.02.2014 справу №
910/314/14 передано на розгляд судді
Трофименко Т.Ю., в зв'язку перебуванням
судді Сівакової В.В. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва № 910/314/14 від 20.02.2014 (суддя
Трофименко Т.Ю.) розгляд справи було
призначено на 11.03.2013.

Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 24.02.2014 справу №
910/314/14 передано судді Сіваковій В.В., в
зв'язку з виходом судді з відпустки.

Позивач в судовому засіданні 11.03.2014
позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 11.03.2014 не
з'явився, письмовий відзив на позов не
подав, вимог ухвали про порушення
провадження у справі від 14.01.2014 та ухвал
від 04.02.2014, від 20.02.2014 не виконав.

Відповідач належним чином
повідомлений про призначення справи до
розгляду в засіданні господарського
суду, про час і місце його проведення, з
огляду на наступне

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
(п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала направляється за адресою
місцезнаходження сторін, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України ухвали
суду було надіслано відповідачу
рекомендованою кореспонденцією з
повідомленням про вручення на адресу,
що зазначена в позовній заяві, а саме :
м. Київ, вул. Амурська, 6.

Відповідач ухвали суду, надіслані за
вищевказаною адресою отримав, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи поштовими повідомленнями про
вручення.

Про поважні причини неявки в судове
засідання повноважного представника
відповідача суд не повідомлений.
Клопотань про відкладення розгляду
справи від відповідача не надходило.

Суд приходить до висновку, що наявних в
матеріалах справи документів
достатньо для прийняття рішення у
справі без участі представника
відповідача.

В судовому засіданні 11.03.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва

ВСТАНОВИВ:

11.01.2007 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Лізинговий дім» (лізингодавець,
позивач) та Приватним акціонерним
товариством «Київський завод гумових
та латексних виробів»
(лізингоодержувач, відповідач) було
укладено договір оперативного лізингу
№ 276/0107 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору
лізингодавець передає
лізингоодержувачу, а лізингоодержувач
отримує від лізингодавця в платне
користування на умовах оперативного
лізингу майно, а саме автомобіль ЗІЛ - 1
шт., автобус ПАЗ - 1 шт. надалі майно.

Відповідно до п. 1.3. договору об'єктом
лізингу є майно, яке лізингодавець
придбає на заявку лізингоодержувача
для наступної передачі йому в
користування. Назва цього майна,
вартість, тип, модель, інші
індивідуальні ознаки та
експлуатаційні характеристики,
комплектність, технічний стан, тощо,
вказані у додатку № 1, який є
невід'ємною частиною даного договору.
Об'єкт лізингу перебуває в заставі на
період дії договору лізингу.
Заставодержателем об'єкта лізингу
виступає банк, кредитними ресурсами
якого користується лізингодавець.
Застава припиняється з виконанням
договору лізингу.

Спір виник внаслідок того, що
відповідач не виконав свої
зобов'язання щодо своєчасної оплати
лізингових платежів по договору, після
закінчення терміну дії договору на
вимогу лізингодавця об'єкт лізингу не
повернув.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Частина 1 статті 175 Господарського
кодексу України встановлює, що майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 292
Господарського кодексу України лізинг
- це господарська діяльність,
спрямована на інвестування власних чи
залучених фінансових коштів, яка
полягає в наданні за договором лізингу
однією стороною (лізингодавцем) у
виключне користування другій стороні
(лізингоодержувачу) на визначений
строк майна, що належить лізингодавцю
або набувається ним у власність
(господарське відання) за дорученням чи
погодженням лізингоодержувача у
відповідного постачальника (продавця)
майна, за умови сплати
лізингоодержувачем періодичних
лізингових платежів. Залежно від
особливостей здійснення лізингових
операцій лізинг може бути двох видів -
фінансовий чи оперативний. За формою
здійснення лізинг може бути зворотним,
пайовим, міжнародним тощо. Об'єктом
лізингу може бути нерухоме і рухоме
майно, призначене для використання як
основні фонди, не заборонене законом до
вільного обігу на ринку і щодо якого
немає обмежень про передачу його в
лізинг.

Виходячи зі ст. 806 Цивільного кодексу
України за договором лізингу одна
сторона (лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачеві) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі). До договору
лізингу застосовуються загальні
положення про найм (оренду) з
урахуванням особливостей,
встановлених цим параграфом та
законом. До відносин, пов'язаних з
лізингом, застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж та
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом.
Особливості окремих видів і форм
лізингу встановлюються законом.

Відповідно до п. 2.4. договору
лізингодавець повинен передати майно
лізингоодержувачу протягом 10 (десяти)
днів від дня одержання майна від
постачальника.

Згідно п. 2.5. договору передача об'єкту
лізингу здійснюється у місці,
погодженому сторонами, а саме:

- м. Харків, вул. Ак. Павлова, 120,

- м. Київ, вул. Амурська, 6.

За умовами п. 5.2. договору лізингодавець
зобов'язаний своєчасно передати майно
в користування лізингоодержувачу.

Відповідно до п. 2.6. договору передача
здійснюється за актом прийому-передачі
(додаток № 2), який підписують
уповноважені представники сторін.
Зазначений акт з моменту підсипання
обома сторонами стає невід'ємною
частиною цього договору.

Пунктом 3.1. договору сторони визначили,
що договір вступає в силу з моменту
поступлення на рахунок лізингодавця
першого лізингового платежу.

Термін дії договору - з моменту оплати
лізингоодержувачем першого
лізингового платежу згідно додатку № 3
по до 30.12.2009 (п. 3.2 договору).

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі акту прийому-передачі
транспортного засобу від 15.02.2007 позивач
передав, а відповідач прийняв
автомобіль ЗІЛ 433362 СС (самоскид,
карбюраторний, 3-х стороннє
завантаження, 2005 р.в.) № кузова 551,
№ рами 5436 в комплекті з технічною
та експлуатаційною документацією.
Свідоцтво про реєстрацію № ВСС 020864 від
09.02.2007, державні номерні знаки ВС 3935 АХ.

05.12.2009 сторонами укладено додаткову
угоду до договору, відповідно до якої
сторони дійшли згоди продовжити термін
дії договору лізингу для автомобіля
ЗІЛ 433362 СС (самоскид, карбюраторний, 3-х
стороннє завантаження, 2005 р.в. новий) до
30.06.2011. Діючим слід вважати додаток № 3/3
від 05.12.2009 до договору оперативного
лізингу № 276/0107 від 11.01.2007.

Додатком № 3/3 від 05.12.2009 до договору
визначено графік сплати лізингових
платежів.

Позивач вказує на те, що відповідач не
виконав свої зобов'язання щодо
своєчасної сплати лізингових платежів.

Умовами п. 5.1. договору передбачено, що
лізингодавець має право вимагати
повернення в безспірному порядку
майна, переданого в лізинг, якщо
лізингоодержувач не сплатив лізингові
платежі протягом одного чергового
строку.

Відповідно до п. 10.2 договору, у випадку
виникнення підстав вилучення майна,
згідно з п. 9.1 даного договору,
лізингодавець направляє
лізингоодержувачу письмове
повідомлення про вилучення майна із
зазначенням терміну і місця передачі.
Після отримання такого повідомлення
лізингоодержувач зобов'язаний за свій
кошт здійснити повернення
устаткування, про що складається акт
прийому-передачі. Процедура вилучення
здійснюється згідно чинного
законодавства України, та положень
даного договору.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звертався до розпорядника
майна Публічного акціонерного
товариства «Київський завод гумових та
латексних виробів» - арбітражного
керуючого Гартенка Віталія Федоровича
з вимогою № 214 від 21.06.2013 про повернення
майна, у т.ч. отриманого за договором
оперативного лізингу № 276/0107 від 11.01.2007,
у зв'язку з тим, що відповідач
зобов'язання по сплаті лізингових
платежів не виконав та не набув права
на майно.

Відповідно до ч. 6 п. 6.2. договору
лізингоодержувач зобов'язаний
повернути об'єкт лізингу лізингодавцю
у 5 денний термін після закінчення
договору лізингу та у стані,
зазначеному в договорі.

Згідно частини першої ст. 785 Цивільного
кодексу України у разі припинення
договору найму наймач зобов'язаний
негайно повернути наймодавцеві річ у
стані, в якому вона була одержана, з
урахуванням нормального зносу, або у
стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до п. 2.9.догвоору повернення
і вилучення майна здійснюється за
актом прийому-передачі.

Доказів повернення відповідачем на
вимогу лізингодавця отриманого по
договору оперативного лізингу № 276/0107
від 11.01.2007 автомобіля ЗІЛ 433362 СС, кузов
№ 551, рама № 5436, державний
номер ВС 3935 АХ та підписання сторонами
акту приймання - передачі, суду не
надано.

Відповідно до п. 11.3. договору у разі
банкрутства лізингоодержувача, арешту
чи конфіскації його майна, об'єкт
лізингу відокремлюється від
загального майна лізингоодержувача і
підлягає поверненню лізингодавцю.

Постановою Господарського суду міста
Києва від 11.09.2013 у справі № 50/311-б
визнано банкрутом Публічне акціонерне
товариство «Київський завод гумових та
латексних виробів» відкрито
ліквідаційну процедуру, призначено
ліквідатора.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем, не
надав.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Компанія «Лізинговий дім» є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Витребувати від Приватного
акціонерного товариства «Київський
завод гумових та латексних виробів» (м.
Київ, вул. Амурська, 6, )
та передати Товариству з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Лізинговий дім» (м. Львів, вул.
Є.Коновальця, 103, офіс 605, ) автомобіль ЗІЛ 433362 СС, кузов №
551, рама № 5436, державний
номер ВС 3935 АХ.

3. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Київський завод гумових та
латексних виробів» (м. Київ, вул.
Амурська, 6, ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Лізинговий дім» (м. Львів, вул.
Є.Коновальця, 103, офіс 605, ) 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять
сім) грн. 00 коп. витрат по сплаті
судового збору.

Повне рішення складено 17.03.2014.

СуддяВ.В.Сівакова