КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2014 р.
Справа№ 910/20713/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Авдеєва П.В.

суддів: Куксова В.В.

Яковлєва М.Л.

За участю представників:

від позивача: Андрієш П.О. - представник
за довіреністю,

від відповідача: Качан В.В. -
представник за довіреністю.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Домінанта Фуд"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 17.12.2013р.

у справі №910/20713/13 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Укртелеком" в особі
Київської міської філії

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Домінанта Фуд"

про стягнення 77 879,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2013 року Публічне акціонерне
товариство "Укртелеком" в особі
Київської міської філії (далі-позивач)
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Домінанта Фуд"
(далі-відповідач) 77 879,50 грн., з яких: 23
475,85 грн. - основного боргу по орендній
платі та комунальним послугам за
червень 2013 року, 378,19 грн. - пені, 23,48 грн.
- збитків від зміни індексу інфляції,
84,90 грн. - 3% річних та 53 917,08 грн.
компенсації за неналежне виконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань згідно договору оренди
нерухомого майна товариства
(комерційні приміщення) № 9-27 від 25.02.2013.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 17.12.2013р. у справі №910/20713/13
позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Домінанта
Фуд" на користь Публічного
акціонерного товариства "Укртелеком" в
особі Київської міської філії 23 475,85
грн. основного боргу, 378,19 грн. пені, 23,48
грн. збитків від зміни індексу
інфляції, 84,90 грн. 3% річних, 53 917,08 грн.
компенсації розмірі трьохмісячної
орендної плати, 1 720,50 грн. витрат по
сплаті судового збору.

Не погоджуючись з рішення суду першої
інстанції від 17.12.2013р., відповідач
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить зазначене рішення суду
скасувати та прийняти нове, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Позивачем подано відзив на апеляційну
скаргу, в якому просить апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а
оскаржуване рішення суду - без змін.

Судова колегія, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги та відзиву,
заслухавши пояснення представника
позивача, проаналізувавши на підставі
фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм процесуального права при
прийнятті оскаржуваного рішення суду,
дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
суду першої інстанції не підлягає
скасуванню з наступних підстав.

Згідно із п.2 ст.11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

У відповідності до ст.626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України
встановлено, що відповідно до ст. 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
25.02.2013р. між Публічним акціонерним
товариством "Укртелеком" в особі
Київської міської філії, як
орендодавцем, та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Домінанта
Фуд", як орендарем, був укладени договір
оренди нерухомого майна товариства
(комерційні приміщення) № 9-27
(далі-Договір), відповідно до умов якого
орендодавець передає, а орендар бере у
строкове платне користування частину
нежитлових приміщень (далі-майно),
розташованих в м. Києві на 4 поверсі
4-поверхового будинку № 27 по вул.
Ф.Пушиної (АТС-450), загальною площею 197,8
кв. м. - комерційних приміщень для
використання під офіс.

За своє правовою природою даний
Договір є договором оренди (найму).

Статтею 759 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

У відповідності до ст.765 Цивільного
кодексу України наймодавець
зобов'язаний передати наймачеві майно
у користування негайно або у строк
встановлений договором найму.

Пунктом 2.1 Договору сторони погодили,
що передача орендарю майна в
користування здійснюється одночасно з
підписанням повноваженими
представниками сторін акта
приймання-передачі майна, вказаного в
п. 1.1. договору.

На підставі акту приймання-передачі
від 01.03.2013 орендодавець передав, а
орендар прийняв частину приміщення
загальною площею 197,8 кв. м., що
розташоване на 4 поверсі будинку № 27 по
вул. Ф.Пушиної в м. Києві (АТС-450).

Згідно із ч.1 ст. 763 Цивільного кодексу
України договір найму укладається на
строк, встановлений договором.

Строк дії договору встановлено з 01.03.2013
до 28.02.2016 (п.12.1 Договору).

Пункт 1 ст. 762 Цивільного кодексу
України визначає, що за користування
майном з наймача справляється плата,
розмір якої встановлюється договором
найму.

У відповідності до п.3.1 Договору
орендна плата встановлюється
орендодавцем за домовленістю сторін на
підставі його внутрішніх нормативних
актів, з урахуванням індексу інфляції і
згідно з додатком 3 до цього Договору
становить за перший місяць оренди
майна разом з ПДВ - 108,92 грн. за 1 кв. м.
Орендна плата за перший місяць оренди
за 197,8 кв. м. всієї площі - 21 545,29 грн.

Пунктом 3.1.2 Договору сторони погодили,
що за кожний наступний місяць орендна
плата визначається шляхом коригування
її розміру за попередній місяць на
індекс інфляції за поточний місяць, за
винятком випадків дефляції.

Згідно із п. 3.3 Договору додатково до
орендної плати орендар оплачує витрати
на утримання майна та вносить плату
окремо в строк, зазначений у п. 3.6
договору, згідно з рахунками
орендодавця, пропорційно орендованій
площі.

Відповідно до п. 3.4 Договору орендар
відшкодовує витрати на електроенергію
в порядку, визначеному Правилами
користування електричною енергією, та
на підставі окремого розрахунку
орендодавця в термін, зазначений у п. 3.6
Договору.

Як свідчать матеріали справи, 27.03.2013р.
між сторонами було укладено додаткову
угоду №1 до Договору, відповідно до
якої сторони дійшли згоди про те, що
орендар прийняв на себе зобов'язання
сплачувати витрати з утримання
території для розміщення автомобілів
орендаря у розмір 15,00 грн. за 1
машино-місце на добу.

Відповідно до п. 3.5 Договору
орендодавець станом на останній
календарний день розрахункового
місяця складає акт про надані послуги,
та не пізніше 17 числа місяця,
наступного за розрахунковим, разом з
рахунком та податковою накладною надає
його орендарю.

Орендар протягом двох робочих днів з
дати отримання підписує та повертає
орендодавцю перший примірник акта про
надані послуги.

Пунктом 3.6 Договору передбачено, що
орендна плата перераховується
орендарем у безготівковому порядку на
поточний банківський рахунок
орендодавця не пізніше 27 числа місяця,
наступного за розрахунковим, згідно з
рахунками, які виставляються
орендодавцем не пізніше 17 числа місяця,
наступного за розрахунковим та
надаються орендарю разом з актом про
надані послуги та податковою
накладною.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
позивачем на адресу відповідача було
надіслано лист №27/15-1362 від 12.07.2013,
відповідно до якого відповідачу
надіслано наступні документи: рахунок
№ 825100/13-682 від 27.06.2013, акт виконаних
робіт № 825100/13-687 від 27.06.2013 (для
підписання), акт звірки рахунків на
01.07.2013, податкову накладну № 561/820 від
27.06.2013.

Відповідач листом №292/13 від 14.08.2013 у
відповідь на вказаний лист повідомив
позивача, що договором не передбачено
нарахування штрафних санкцій, а отже
вимоги щодо сплати пені в сумі 53 917,08
грн. вважає безпідставними, тому просив
виключити її з рахунку № 825100/13 від
27.06.2013.

В матеріалах справи наявний рахунок №
825100/13-682 від 27.06.2013, зміст якого не
містить до сплати суму пені в розмірі 53
917,08 грн.

Разом з цим, та обставина, що відповідач
не погоджується із включеною до
рахунку суми пені, на думку судової
колегії, не є підставою для відмови
сплатити орендну плату та платежі,
передбачених Договором.

Відповідно до п. 5 ст. 762 Цивільного
кодексу України плата за користування
майном вноситься щомісячно, якщо інше
не встановлено договором.

Згідно із ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до п.6.1.3 Договору відповідач
зобов'язався своєчасно і в повному
обсязі сплачувати орендну плату та
інші платежі, передбачені цим
Договором.

Стаття 610 Цивільного кодексу України
визначає що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, матеріали справи свідчать про
порушення відповідачем зобов'язання
щодо своєчасного внесення орендної
плати та інших платежів в повному
обсязі за червень 2013 року, в результаті
чого виникла заборгованість, яка за
обґрунтованими розрахунками позивача
становить 23 475,85 грн.

Відповідно до частин 1, 2 та 7 ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу. Не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Дана норма кореспондується зі ст.525, 526
Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 628 Цивільного
кодексу України зміст договору
становлять умови, визначені на розсуд
сторін і погодженні ними, та умови, які
є обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим до виконання
сторонами.

Відповідачем відповідно до вимог ст.
ст. 33, 34 ГПК України не надано належних
та допустимих доказів на спростування
наявності вказаної вище
заборгованості.

Факт наявності боргу у відповідача
перед позивачем в сумі 23 475,85 грн.
належним чином доведений,
документально підтверджений і
відповідачем не спростований, тому
позовні вимоги в частині стягнення
основного боргу, судовою колегією
визнаються обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Стосовно позовних вимог про стягнення
з відповідача збитків від зміни
індексу інфляції та 3% річних, судова
колегія погоджується з висновком суду
першої інстанції в цій частині,
виходячи з наступного.

Згідно із ст. 614 Цивільного кодексу
України особа, яка порушила
зобов'язання несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлене договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Частина 1 ст. 625 Цивільного кодексу
України встановлює виняток із
загального правила ст. 614 Цивільного
кодексу України, що закріплює принцип
вини як підставу відповідальності
боржника.

З огляду на вищезазначені правові
норми боржник не звільняється від
відповідальності за прострочення
грошового зобов'язання.

Враховуючи встановлене вище
прострочення відповідачем грошового
зобов'язання, положення вказаних
правових норм та перевіривши
розрахунок позивача, з останнього
судом першої інстанції правомірно
стягнуто23,48 грн. збитків від зміни
інфляції та 84,90 грн. 3% річних.

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідача пені, судова колегія також
погоджується з висновком суду першої
інстанції в цій частині, виходячи з
наступного.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу
України визначає що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Матеріалами справи підтверджується те,
що відповідач, в порушення умов
договору, у визначені строки оплату за
надані послуги не провів, а отже є
таким, що прострочив виконання
зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено що, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно із п.1 ст. 218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері
господарювання.

Відповідно до п.1 ст.230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

У відповідності до ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України визначає, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про
зменшення розміру неустойки,
встановленого актом цивільного
законодавства, крім випадків
передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом зокрема сплата
неустойки.

Пунктом 8.2 Договору сторони погодили,
що у разі наявності заборгованості по
орендній платі, платі за комунальні
послуги та іншим витратам за договором
за попередній місяць станом на 27 число
поточного місяця, орендарю
нараховується пеня від суми
простроченого платежу в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла к
період, за який сплачується пеня,
починаючи з 28 числа поточного місяця до
дати погашення заборгованості.

Згідно із ч. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
встановлює, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

При укладанні Договору сторони
визначили відповідальність за
порушення зобов'язання щодо оплати за
виконані роботи.

Разом з цим, пунктом 6 статті 232
Господарського кодексу України
встановлено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

В зв'язку з тим, що взяті на себе
зобов'язання по сплаті наданих послуг
відповідач не виконав, він повинен
сплатити позивачу, крім суми основного
боргу, відповідно до п. 8.2 Договору, пеню
розмір якої, за обґрунтованими
розрахунками позивача становить 378,19
грн.

Стосовно позовних вимог про стягнення
з відповідача компенсації за неналежне
виконання взятих на себе зобов'язань за
Договором, судова колегія погоджується
з висновком суду першої інстанції в цій
частині, виходячи з наступного.

Пунктом 3.10 Договору сторони погодили,
що у разі розірвання договору оренди
протягом шести місяців від дати
укладення чи зменшення орендованої
площі (зменшення об'єкта оренди) з
ініціативи орендаря, орендар сплачує
компенсацію у розмірі трьохмісячної
орендної плати.

За умовами п. 3.1 Договору на момент
укладення останнього орендна плата
становить 21 545,29 грн.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідачем згідно листа № 232/13 від
20.06.2013, який отримано позивачем 25.06.2013,
було ініційовано розірвання Договору.

Отже, матеріали справи свідчать, що
мало місце ініціювання розірвання
Договору протягом шести місяців від
дати його укладення, тому судова
колегія приходить до висновку про
обґрунтованість вимог про стягнення з
відповідача суми компенсації в розмірі
53 917,08 грн.

Посилання відповідача на те, що
компенсація визначена п. 3.10 Договору,
має здійснюватись виходячи з
погодженого сторонами розміру
орендної плати за три календарних
місяці в розмірі 12 397, 08 грн. є
помилковими, оскільки підписаний між
сторонами додаток №3 до Договору
оренди № 9-27 від 25.02.2013 свідчить про те,
що щомісячна орендна плата за
договірною ціною на період
пристосування приміщення з 1 березня по
14 травня 2013 року становить 197,80 грн., ПДВ
39,56 грн., разом до сплати 237,36 грн. без
врахування індексу інфляції. Щомісячна
орендна плата на період з 15 травня 2013
року по 28 лютого 2016 року становить 17 954,41
грн., ПДВ 3 590,88 грн. разом до сплати 21 545,29
грн. з урахуванням індексу інфляції.

Матеріали справи свідчать, що
розірвання договору оренди з
ініціативи орендаря відбулось 25.06.2013.
Станом на цю дату розмір орендної плати
становив 21 545,29 грн. Отже враховуючи
положення п. 3.10 Договору компенсація у
розмірі трьохмісячної орендної плати
становить 53 917,08 грн.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Доказів, які б спростовували вище
встановлені та зазначені судом
обставини, сторонами не надано.

Доводи, наведені відповідачем в
апеляційній скарзі, судовою колегією
до уваги не приймаються з огляду на те,
що вони є необґрунтованими та такими,
що спростовуються матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія
вважає, що рішення суду першої
інстанції, яким задоволено позовні
вимоги, відповідає чинному
законодавству та матеріалам справи.
Судова колегія не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

Судові витрати на підставі ст.49 ГПК
України покладаються на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 49, 99, 103, 104, 105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Домінанта
Фуд" на рішення Господарського суду
міста Києва від 17.12.2013р. у справі
№910/20713/13 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста
Києва від 17.12.2013 року у справі №910/20713/13
залишити без змін.

3.Матеріали справи №910/20713/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку.

Дата підписання повного тексту
постанови 07.03.2014р.

Головуючий суддя
П.В. Авдеєв

Судді
В.В. Куксов

М.Л. Яковлєв