м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/1578/14 03.03.14За позовом
Відділення виконавчої дирекції фонду
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Львові
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Стіомі -Холдінг"
про стягнення 122 765,48 грн.
Суддя Грєхова О. А.
Представники сторін:
від позивача: не з'явилися
від відповідача: не з'явилися
На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Відділення виконавчої дирекції фонду
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Львові до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Стіомі-Холдінг" про
стягнення збитків у сумі 122765,48 грн.
завданих в результаті здійснення
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач на підставі Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» здійснив страхові
виплати пов'язані з виробництвом
постраждалим особам у
дорожньо-транспортній пригоді, а тому
позивачем отримано право на
відшкодування збитків до особи,
відповідальної за завдану шкоду.
Відповідальність особи, яка керувала
транспортних засобом - автомобілем ГАЗ
3302-414, яким скоєно ДТП, встановлена в
судовому порядку, а тому на
відповідача, як власника зазначеного
транспортного засобу покладається
обов'язок з відшкодування збитків.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 05.02.2014 порушено провадження
по справі № 910/1578/14, розгляд справи
призначено на 03.03.2014.
Представник позивача в судове
засідання 03.03.2014 не з'явився, проте
через канцелярію суду подав документи
на виконання ухвали суду про порушення
провадження у справі. У адресованій
суду заяві позивач звернув увагу суду
на судові рішення, які приймалися
судами у аналогічній справі між тими ж
самими сторонами та якими було
задоволено аналогічні позови ВВДФССНВ
в м. Львові до ТОВ «Стіомі-Холдінг» за
попередні періоди (копії постанови
ВГСУ від 13.04.2010 у справі № 32/490 та
рішення Господарського суду міста
Києва від 13.02.2011 у справі № 17/417 долучені
до позовної заяви). Враховуючи
викладене позивач вважає, що
встановлені у вищевказаних судових
рішеннях факти не потребують
доказування згідно зі ст. 35 ГПК України
і мають преюдиціальне значення при
розгляді справи № 910/1578/14.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, витребувані
ухвалою суду докази та відзив на
позовну заяву не подав, про поважні
причини неявки суд не повідомив, хоча
про час і місце судового засідання був
належним чином повідомлений, що
підтверджується відміткою на звороті
ухвали суду та згрупованим реєстром
поштових відправлень.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання
практики застосування ГПК України
судами першої інстанції" в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
суті.

У відповідності до підпункту 3.6 пункту 3
роз'яснення Вищого арбітражного суду
України від 18.09.1997р. "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України" (з
подальшими змінами) у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах
справи доказів, необхідних для повного
та об'єктивного вирішення справи,
розгляд справи відбувався з
урахуванням положень ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України за наявними у справі
матеріалами.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України
складено протокол судового засідання,
який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 03.03.2014 відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України судом проголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва

В С Т А Н О В И В:

Звертаючись до суду з даним позовом,
Відділення виконавчої дирекції фонду
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Львові просило
стягнути з відповідача суму сплачених
щомісячних страхових виплат за період
з 01.09.2011 по 01.09.2013 в сумі 122765,48 грн.

В матеріалах справи наявна копія
рішення Господарського суду міста
Києва від 13.12.2011 у справі № 17/417, яким
повністю задоволено позовні вимоги
Відділення і стягнуто з ТОВ
«Стіомі-Холдінг» 89650,74 грн. збитків
завданих в результаті здійснення
соціальних виплат за період з 01.03.2009 по
01.08.2011.

Факти, встановлені вищевказаним
рішенням господарського суду не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони, як визначено у ч. другій статті
35 ГПК України, а тому мають для суду при
розгляді даної справи обов'язковий
характер.

Так, з рішення Господарського суду м.
Києва від 13.12.2011 у справі № 17/417
вбачається, що 19.06.2008 року близько 11 год.
30 хв. на 325 км + 741 м автодороги Стрий -
Кіровоград -Знам'янка, поблизу с. Вербка
Летичівського району Хмельницької
області, трапилась
дорожньо-транспортна пригода (далі -
ДТП), внаслідок якої відбулося
зіткнення автомобіля ГАЗ 3302-414 д.н. ВХ 2014
AM, що належав на праві власності
відповідачу, під керуванням водія
Грішина B.C., який перебував у трудових
відносинах з останнім, та автомобіля
ВАЗ-210934-20 д.н. ВС 0310 BE, під керуванням
водія Андрієцького В.Г.

Внаслідок ДТП загинув
Андрієцький В.Г. та був важко
травмований Кавулич З.І., який
знаходився в автомобілі ВАЗ-210934-20 д.н.
ВС 0310 BE, під керуванням водія
Андрієцького В.Г., що підтверджується
актом спеціального розслідування
нещасного випадку (форми Н-5 від 27.10.2008),
актом про нещасний випадок, пов'язаний
із виробництвом форми № 8 від 27.10.2008
року та свідоцтвом про смерть
Андрієцького В.Г.

Дорожньо-транспортна пригода
відбулася з вини водія автомобіля ГАЗ
3302-414 д.р.н. ВХ 2014 AM Грішина B.C., що
підтверджується вироком Летичівського
районного суду Хмельницької області №
1 -117/2008 від 11.12.2008 року.

На підставі статей 2, 28, 34 Закону України
«Про загальнообов'язкового державного
соціального страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» позивачем були
здійснені страхові виплати Кавуличу
З.І. згідно з поданою ним заявою.
Виплати здійснені щомісячно за період
з вересня 2011р. по вересень 2013 р. в
розмірі 98 405,17 грн., що підтверджується
наявними в матеріалах справи виписками
з рахунку.

Також, позивачем здійснено страхові
виплати по втраті годувальника сім'ї
загиблого Андрієцього Володимира
Григоровича згідно поданої дружиною
заяви. Виплати здійснено щомісячно за
період з вересня 2011р. по вересень 2013 р. у
розмірі 24 360,31 грн., згідно доданих до
матеріалів справи виписок з рахунку.

Таким чином, загальна сума, виплачена
позивачем вказаній особі у зазначеному
періоді, складає 122756,48 грн., у зв'язку з
чим Відділення виконавчої дирекції
фонду страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Львові в
порядку ст.ст. 1166, 1187, 1191 ЦК України
звернулось до господарського суду м.
Києва з вимогами про стягнення з
відповідача вищевказаної суми
виплачених страхових виплат.

Приписами статей 33, 34 ГПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу, господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи, обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги є необґрунтованими та не
підлягають задоволенню з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Згідно з Преамбулою до Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" страхування від
нещасного випадку є самостійним видом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, за допомогою
якого здійснюється соціальний захист,
охорона життя та здоров'я громадян у
процесі їх трудової діяльності.

Відповідно до частин 3 - 5 статті 6
вказаного Закону страхувальниками є
роботодавці, а в окремих випадках -
застраховані особи. Страховик - Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України. Об'єктом
страхування від нещасного випадку є
життя застрахованого, його здоров'я та
працездатність.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 8
Закону обов'язковому страхуванню від
нещасного випадку підлягають особи,
які працюють на умовах трудового
договору (контракту) або на інших
підставах, передбачених
законодавством про працю.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону
законодавство про страхування від
нещасного випадку складається із Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, цього Закону,
Кодексу законів про працю України,
Закону України "Про охорону праці" та
інших нормативно-правових актів.

Статтею 4 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування до видів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування віднесено
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності.

Отже, страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності належить до сфери
обов'язкового особистого страхування
як різновиду страхування відповідно до
пункту 1 частини 1 статті 980 ЦК України.

Загальні умови відшкодування шкоди
визначені статтею 1166 ЦК України, яка
передбачає, що майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК
України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку. При
цьому, якщо шкода завдана працівником
під час виконання ним своїх трудових
обов'язків, то, згідно з частиною 1
статті 1172 ЦК України, така шкода
відшкодовується роботодавцем винної
особи.

Згідно з частиною 1 статті 1191 ЦК України
особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування,
якщо інший розмір не встановлений
законом. Зазначена правова норма
міститься у главі 82 ЦК України та
регулює правовідносини щодо
відшкодування в порядку регресу шкоди,
завданої іншою особою у зв'язку з
вчиненням деліктних дій.

Як зазначалося вище, Закон України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" не передбачає права
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України, який
здійснив страхову виплату
застрахованій особі за договором
особистого соціального страхування,
зворотної вимоги до винної особи. Таке
право, про яке зазначено в статті 993 ЦК
України, до страховика переходить лише
в разі сплати ним страхового
відшкодування за договором майнового
страхування.

Тобто, здійснення органами Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків страхових виплат
застрахованій особі за договором
особистого соціального страхування у
разі настанні страхового випадку не є
шкодою в розумінні статті 1166 ЦК
України, а тому Фонд та його
територіальні органи не набувають
права зворотної вимоги (регресу) до
особи, з вини якої було завдано шкоду,
що передбачене статтею 1191 ЦК України.

За загальними правилами страхування
можливість застосування страховиком
права вимоги до особи, відповідальної
за завдані збитки, обмежене рамками
майнового страхування. В разі
проведення страхових виплат за
договором особистого страхування
(життя, здоров'я, працездатності,
пенсійного забезпечення) страховик не
має права вимоги до особи,
відповідальної за заподіяння шкоди.

В особистому страхуванні страховик не
може реалізувати своє право на
звернення з вимогою до винної особи про
відшкодування сплачених
застрахованому за договором
загальнообов'язкового державного
соціального страхування страхових сум,
оскільки ст. 515 ЦК України не допускає
заміни кредитора у зобов'язаннях,
нерозривно пов'язаних з особою
кредитора, зокрема у зобов'язаннях про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю.

Аналогічна правова позиція викладена у
постановах Верховного суду України від
06.11.2012р. по справі № 5028/18/110/2011, від
02.02.2013р. по справі № 5028/6/34/2012, які у
відповідності до ст. 111-28 ГПК України є
обов'язковими для всіх судів України та
в Оглядовому листі Вищого
господарського суду України № 01-06/15/2014
від 14.01.2014р. «Про деякі питання практики
вирішення спорів, що виникають з
правовідносин страхування».

Посилання позивача на рішення
господарського суду м. Києва від 13.12.2011
№ 17/417, яким задоволено позовні вимоги
Відділення виконавчої дирекції фонду
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Львові і
стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Стіомі-Холдінг" 89
650,74 грн. збитків за період з червня 2008р.
по березня 2009 року по серпень 2011 року
суд не приймає до уваги, оскільки це
рішення стосується юридичних фактів,
які згідно статті 35 Господарського
процесуального кодексу України не
потребують доказування. Що ж до
висновків суду про задоволення позову,
то вони не є фактами які мають
приюдиційне значення.

За вказаних обставин, заявлені
позивачем вимоги про стягнення з
відповідача 122765,48 грн. в порядку
регресу збитків, яких зазнав позивач по
проведеним страховим виплатам,
проведеним позивачем потерпілим
особам в період з вересня 2011р. по
вересень 2013р. в порядку ст.ст.1166, 1187, 1191
ЦК України задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 49, 75, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання повного тексту рішення
06.03.2014р.

Суддя
О.А. Грєхова