КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2014 р. Справа№ 910/21400/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Новікова М.М.

секретар:
Шевченко Я.А.

за участю представників:

позивача: Максимченко І.В.;

відповідача-1: не з'явились;

відповідача-2: не з'явились;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Корпорації
"Альтіс-Холдинг"

на рішення Господарського
суду міста Києва

від 16.12.2013р.

у справі №910/21400/13 (суддя
Чебикіна С.О.)

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Райффайзен

Лізинг Аваль"

до 1) Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Спецбудбетон"

2) Корпорації
"Альтіс-Холдинг"

про стягнення 706 880,46 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Райффайзен Лізинг
Аваль" (далі - позивач) звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом про солідарне стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Спецбудбетон" (далі -
відповідач-1) та Корпорації
"Альтіс-Холдинг" (далі - відповідач-2) 706
880,46 грн. заборгованості за договором
купівлі-продажу №PR-600-08/13 від 09.08.2013р. (з
них: 559 000,00 грн. - борг по погашенню
вартості обладнання, 140 168,89 грн. - борг з
оплати відсотків по товарному кредиту,
7 711,57 грн. - пеня).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач-1 неналежним чином
виконував договірні зобов'язання в
частині повної та своєчасної оплати
вартості поставленого товару за
договором купівлі-продажу №PR-600-08/13 від
09.08.2013р., а відповідач-2 - за договором
поруки №600/08/13-1 від 09.08.2013р., внаслідок
чого виникла заборгованість.

Відповідачі явку своїх представників у
судові засідання не забезпечили,
відзивів на позов не надали, свою
позицію у спорі не визначили, у зв'язку
з чим справа розглядалась місцевим
господарським судом на підставі ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України за наявними у ній матеріалами.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 16.12.2013р. у справі №910/21400/13
позов було задоволено, присуджено
солідарно до стягнення з відповідача-1
та відповідача-2 на користь позивача 559
000,00 грн. заборгованості по погашенню
вартості обладнання, 140 168,89 грн.
відсотків по товарному кредиту, 7 711,57
грн. пені та 14 137,61 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
суду, відповідач-2 звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить суд скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 16.12.2013р. у справі №910/21400/13 в
частині солідарного стягнення боргу з
відповідача-2 та прийняти нове, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
мотивовані тим, що місцевим
господарським судом було неповно
з'ясовано обставини, які мають значення
для справи, а також невірно застосовано
норми матеріального і процесуального
права. Зокрема, відповідач-2 зазначав
наступне:

- в порушення ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України справу
було розглянуто у відсутність
відповідача-2, який не був належним
чином повідомлений про час і місце
судового розгляду;

- суд дійшов безпідставного висновку
про те, що у відповідача-2 виник
обов'язок щодо сплати суми боргу
солідарно з основним боржником,
оскільки останній не отримував від
позивача вимогу про сплату боргу.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 13.01.2014р.
апеляційну скаргу було прийнято до
провадження та призначено до розгляду
в судовому засіданні на 17.02.2014р.

17.02.2014р. через Відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від позивача
надійшов відзив на апеляційну скаргу, в
якому він зазначав про
необґрунтованість доводів апеляційної
скарги та просив суд залишити скаргу
без задоволення.

В судове засідання 17.02.2014р. з'явився
лише представник позивача.
Представники відповідачів не
з'явилися, про поважність причин
нез'явлення суд не повідомили,
будь-яких заяв або клопотань з цього
приводу до суду не надходило.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 17.02.2014р., на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України,
розгляд справи було відкладено на
13.03.2014р.

В судовому засіданні 13.03.2014р.
представник позивача заперечував
проти доводів апеляційної скарги,
просив суд залишити скаргу без
задоволення, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду без
змін, як таке, що було прийнято з повним,
всебічним та об'єктивним з'ясуванням
обставин, які мають значення для
справи, а також з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

Представники відповідачів в судове
засідання 13.03.2014р. не з'явилися, про
поважність причин нез'явлення суд не
повідомили, будь-яких заяв або
клопотань з цього приводу до суду не
надходило.

Оскільки явка представників сторін в
судові засідання не була визнана судом
обов'язковою, а також зважаючи на
наявні в матеріалах справи докази
належного повідомлення представників
сторін про дату, час та місце судового
розгляду, колегія суддів визнала за
можливе розглядати справу у
відсутності представників
відповідачів за наявними у справі
матеріалами.

В судовому засіданні 13.03.2014р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

09.08.2013р. між позивачем, як продавцем, та
відповідачем-1, як покупцем, було
укладено договір купівлі-продажу №PR
600-08/13 (далі - Договір купівлі-продажу),
за умовами якого (п.п.1.1, 1.2, 2.1, 2.3, 2.5-2.10)
продавець зобов'язується передати у
власність покупця, а покупець прийняти
та оплатити обладнання згідно Додатку
№1 (специфікації), що є невід'ємною
частиною цього договору. Асортимент,
комплектність, кількість і якість
обладнання визначені в додатку №1
(специфікація), що є невід'ємною
частиною цього договору. Загальна
вартість обладнання становить
9 927 926,15 грн., крім того ПДВ 20% у розмірі 1
985 585,23 грн., всього 11 913 511,38 грн. Покупець
зобов'язується сплачувати зазначені в
Графіку (Додаток №2) платежі щомісяця
авансом до 8 числа поточного місяця на
підставі даного Договору. Окрім
вартості обладнання, покупець
зобов'язується оплачувати продавцю
відсотки по товарному кредиту, що
нараховуються на неоплачену покупцем
вартість обладнання, за придбання
обладнання у розстрочку. Товарний
кредит нараховується на неоплачену
суму обладнання, починаючи з дати
передачі обладнання покупцю за
процентною ставкою 15% річних, до дати
повної оплати вартості обладнання.
Покупець зобов'язується оплатити
нараховані відсотки по товарному
кредиту на користь продавця в строки,
що визначені сторонами в п.2.3 договору
(в т.ч. ПДВ). Нараховані відсотки
товарного кредиту не зараховуються до
вартості обладнання. Строк дії
товарного кредиту та кінцевий строк
оплати за обладнання складає 17 місяців
з дати отримання обладнання покупцем.
Сторони підписують акт
прийому-передачі послуг надання
товарного кредиту (на суму нарахованих
відсотків) в день закінчення строку
товарного кредиту або його
дострокового припинення. Покупець не
має права відмовитись від підписання
такого акту, односторонній акт
підписаний продавцем має юридичну
силу.

09.08.2013р. між позивачем, як продавцем, та
відповідачем-2, як поручителем, було
укладено договір поруки №600/08/13-1 (далі -
Договір поруки), за умовами якого (п.п.1.2,
2.1, 2.5) поручитель на добровільних
засадах бере на себе зобов'язання перед
продавцем відповідати по зобов'язанням
покупця, які виникають за Договором
купівлі-продажу, включаючи, але не
обмежуючись наступним: сплати
будь-яких платежів на умовах Договору
купівлі-продажу, вартості обладнання,
відсотків по товарному кредиту,
неустойки (пеню, штрафи) в розмірі,
строки та у випадках, передбачених у
Договорі купівлі-продажу, а також
виконати інші умови Договору
купівлі-продажу в повному обсязі. У
випадку невиконання покупцем взятих на
себе зобов'язань за Договором
купівлі-продажу, поручитель несе
солідарну відповідальність перед
продавцем у тому ж обсязі, що і
покупець, включаючи сплату основного
боргу за Договором купівлі-продажу,
вартості обладнання, нарахованих
відсотків по товарному кредиту, інших
платежів та неустойки. У випадку
невиконання покупцем боргових
зобов'язань перед продавцем за
Договором купівлі-продажу, поручитель
приймає на себе зобов'язання здійснити
виконання боргових зобов'язань в
обсязі, заявленому продавцем, протягом
10 банківських днів з дати отримання
відповідної письмової вимоги продавця.
Виконання грошових боргових
зобов'язань здійснюється поручителем
шляхом перерахування відповідної суми
на рахунок продавця, який буде
повідомлено поручителю додатково.

На виконання умов Договору
купівлі-продажу позивач передав у
власність відповідачу-1 обладнання на
загальну суму 11 913 511,38 грн. Однак
відповідач не здійснив розрахунок з
позивачем в порядку і строки погоджені
Договором купівлі-продажу, внаслідок
чого виникла заборгованість. На час
звернення з позовом до суду борг
відповідача-1 перед позивачем становив
699 168,89 грн.

Позивач звертався до відповідача-1 з
вимогами вих.№1757-10/2013 від 10.10.2013р. та
вих.№1758-10/2013 від 10.10.2013р. (том справи - 1,
аркуші справи - 21-24), в яких вимагав
виконати грошові зобов'язання за
Договором купівлі-продажу.

Відповідна вимога вих.№1755-10/2013 від
10.10.2013р. була також направлена
позивачем на адресу відповідача-2.

Однак звернення позивача було залишено
відповідачами без належного
реагування, заборгованість погашена не
була.

Зважаючи на відмову відповідачів в
добровільному порядку виконати свої
грошові зобов'язання перед позивачем,
останній звернувся за захистом своїх
прав до суду.

Місцевий господарський суд позовні
вимоги задовольнив повністю, визнавши
їх нормативно та документально
обґрунтованими.

Апеляційний суд погоджується з
висновками суду першої інстанції,
вважає їх такими, що відповідають
фактичним обставинам справи, з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договір є підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст.
526 Цивільного кодексу України, де
встановлено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу
України).

В процесі судового розгляду було
встановлено, що на виконання умов
Договору купівлі-продажу позивач
поставив, а відповідач-1 прийняв
обладнання на загальну суму 11 913 511,38
грн., що підтверджується наявними в
матеріалах справи актом
приймання-передачі предмета від
09.08.2013р., видатковими накладними №1448
від 09.08.2013р., №1448/1 від 09.08.2013р. та
довіреністю серії ААД №726112 (том справи
- 1, аркуші справи - 18, 68-70).

Жодних зауважень (претензій) щодо
якості, комплектності переданого
позивачем обладнання та/або строків
поставки від відповідача-1 не
надходило. Доказів, які б свідчили про
протилежне ані місцевому
господарському суду, ані суду
апеляційної інстанції не надано.

На виконання умов Договору
купівлі-продажу 30.08.2013р. відповідач-1
перерахував позивачу 148 918,89 грн.,
25.09.2013р. - 144 543,89 грн., 11.10.2013р. - 141 000,00 грн.,
що підтверджується банківською
випискою по рахунку позивача (том
справи - 1, аркуш справи - 27).

Однак згідно з графіком платежів,
погодженим позивачем та відповідачем-1
(Додаток №2 до Договору купівлі-продажу
- том справи - 1, аркуш справи - 17) у період
з серпня по жовтень 2013 року включно
відповідач-1 повинен був сплатити на
користь позивача 1 133 631,67 грн. (з них: 700
000,00 грн. - погашення вартості
обладнання, 433 631,67 грн. - оплата
відсотків по товарному кредиту). Тобто
заборгованість відповідача-1 перед
позивачем становить 699 168,89 грн.

Належних та допустимих доказів на
підтвердження здійснення оплати
вартості поставленого обладнання у
порядку та строки, погоджені в Договорі
купівлі-продажу, а також доказів
відсутності заборгованості у спірному
періоді суду надано не було.

Позивач звернувся до відповідача-1 з
вимогами про сплату заборгованості та
виконання умов Договору
купівлі-продажу (том справи - 1, аркуші
справи - 21-24). Однак звернення позивача
було залишене відповідачем-1 без
належного реагування, заборгованість
погашено не було.

Оскільки між відповідачем-2 та
позивачем було укладено Договір
поруки, за умовами якого відповідач-2,
як поручитель, прийняв на себе
зобов'язання відповідати перед
позивачем по грошовим зобов'язанням
відповідача-1, які виникли за Договором
купівлі-продажу, позивач звернувся з
вимогою про сплату заборгованості до
відповідача-2 (том справи - 1, аркуші
справи - 25-26).

Зауваження відповідача-2 в апеляційній
скарзі про те, що відповідачі не
отримували від позивача вимог про
виконання грошових зобов'язань за
Договором купівлі-продажу та Договором
поруки не можуть бути прийняті судом до
уваги, оскільки в матеріалах справи
наявні належні докази надіслання
відповідних вимог відповідачам.

Окрім того, відповідно до п.2.6 Договору
поруки обов'язок поручителя виконати
боргові зобов'язання виникає при
отриманні від продавця відповідної
вимоги. Така вимога вважається
отриманою поручителем, якщо продавець
надіслав її поштою за адресою, вказаною
в цьому Договорі. Для дійсності вимоги
продавець не зобов'язаний надавати
поручителю підтвердження невиконання
боргових зобов'язань покупцем.

Оскільки відповідачами не надано ані
місцевому господарському суду, ані
суду апеляційної інстанції доказів
оплати заборгованості перед позивачем,
колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про обґрунтованість позовних
вимог щодо солідарного стягнення з
відповідачів на користь позивача 559 000,00
грн. заборгованості по погашенню
вартості обладнання та 140 168,89 грн.
заборгованості з оплати відсотків по
товарному кредиту.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Відповідно до ч.3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

В п.4.3 Договору купівлі-продажу
передбачено, що у разі несвоєчасної
оплати обладнання відповідач-1 сплачує
позивачеві пеню в розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України, яка діяла в період, за який
нараховується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення.

Згідно з п.1.2 Договору поруки
відповідач-2, серед іншого, взяв на себе
зобов'язання перед позивачем
відповідати по зобов'язанням
відповідача-1, які виникають за
Договором купівлі-продажу, в тому числі
і щодо сплати неустойки (пені, штрафу).

Оскільки в процесі судового розгляду
було встановлено факт прострочення
виконання грошових зобов'язань перед
позивачем, нарахування пені є
обґрунтованим.

За розрахунками позивача, з
відповідачів підлягає стягненню пеня у
загальній сумі 7 711,57 грн., нарахована за
період з 09.09.2013р. по 30.10.2013р.

Перевіривши розрахунок позивача,
колегія суддів погоджується з його
обґрунтованістю, у зв'язку з чим з
відповідачів на користь позивача
підлягає солідарному стягненню 7 711,57
грн. пені і в цій частині вимог позов
підлягає задоволенню.

Відносно посилання відповідача-2 в
апеляційній скарзі на порушення
місцевим господарським судом норм
процесуального права, які полягають у
тому, що суд розглянув справу у
відсутність представника
відповідача-2, внаслідок чого позбавив
його права на доведення своїх
заперечень проти позову, колегія
суддів вважає за необхідне зазначити
наступне.

В ст. 4-2 Господарського процесуального
кодексу України визначено, що
правосуддя у господарських судах
здійснюється на засадах рівності всіх
учасників судового процесу перед
законом і судом. Дана норма
кореспондується зі ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України, в якій закріплено, що сторони
користуються рівними процесуальними
правами.

Вказані положення означають, що закон
встановлює рівні можливості сторін і
гарантує їм право на захист своїх
інтересів. Принцип рівності учасників
судового процесу перед законом і судом
є важливим засобом захисту їх прав і
законних інтересів, що унеможливлює
будь-який тиск однієї сторони на іншу,
ущемлення будь-чиїх процесуальних
прав. Це дає змогу сторонам вчиняти
передбачені законодавством
процесуальні дії, реалізовувати надані
їм законом права і виконувати
покладені на них обов'язки.

У відповідності до ст. 4-3
Господарського процесуального кодексу
України, судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності. Сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Принцип змагальності тісно пов'язаний
з процесуальною рівністю сторін і
забезпечує повноту фактичного й
доказового матеріалу, наявність якого
є важливою умовою з'ясування обставин
справи. Відповідно до вказаного
принципу, особи, зацікавлені в
результаті справи, вправі відстоювати
свою правоту у спорі шляхом подання
доказів; участі в дослідженні доказів,
наданих іншими особами шляхом
висловлення своєї думки з усіх питань,
що підлягають розгляду у судовому
засіданні. Змагальність є різновидом
активності зацікавленої особи
(сторони). Особи, які беруть участь у
справі, вправі вільно розпоряджатися
своїми матеріальними і процесуальними
правами й активно впливати на процес з
метою захисту прав і охоронюваних
законом інтересів.

Згідно зі ст. 4-7 Господарського
процесуального кодексу України судове
рішення приймається суддею за
результатами обговорення усіх
обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи, з
метою з'ясування причин виникнення
спору місцевий господарський суд надав
сторонам можливість подати докази на
підтвердження їх вимог та заперечень, і
за результатами розгляду всіх обставин
справи прийняв рішення, в якому,
зокрема, знайшли відображення
посилання на докази, на підставі яких
прийнято рішення, що відповідає
вимогам ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Відповідачі були належним чином
повідомлені про дату та час судового
засідання Господарським судом міста
Києва, про що свідчать рекомендовані
повідомлення про вручення поштового
відправлення (том справи - 1, аркуші
справи - 3-5, 64).

Натомість жоден з відповідачів не
забезпечив явку свого представника у
судові засідання Господарського суду
міста Києва, а також не виконали вимог
суду, викладених в ухвалі від 06.11.2013р. та
від 02.12.2013р. (том справи - 1, аркуші справи
- 1-2, 63), зокрема, щодо надання відзивів
на позов, хоча вказані ухвали підлягали
обов'язковому виконанню, оскільки
відповідно до приписів ст. 4-5
Господарського процесуального кодексу
України господарські суди здійснюють
правосуддя шляхом прийняття
обов'язкових до виконання на всій
території України рішень, ухвал,
постанов.

Окрім того, оголошення в судовому
засіданні перерви чи відкладення
розгляду справи, у відповідності до
норм ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України, є
правом, а не обов'язком суду, яке
реалізується ним в залежності від того,
чи наявні обставини, які
унеможливлюють вирішення спору в
судовому засіданні.

Не забезпечивши явку своїх
представників у судові засідання,
відповідачі не повідомили місцевий
господарський суд про наявність
обставин, які б перешкоджали розгляду
справи у відсутності представників
відповідачів за наявними у ній
матеріалами, у зв'язку з чим
Господарський суд міста Києва
скористався правом, наданим йому ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України, і вирішив спір на підставі
наявних у справі доказів та пояснень.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідачем-2 не надано належних та
допустимих доказів на спростування
обставин, викладених у позові.

За результатами перегляду справи
колегія суддів дійшла висновку про те,
що доводи апеляційної скарги
відповідача-2 не знайшли свого
підтвердження під час розгляду даної
справи.

Натомість місцевим господарським
судом було надано належну оцінку
поданим доказам, у повному обсязі
з'ясовано обставини, які мають значення
для справи, а також вірно застосовано
норми матеріального і процесуального
права, у зв'язку з чим підстави для
зміни чи скасування рішення відсутні і
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Зважаючи на відмову в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, судові витрати за подання
скарги покладаються на відповідача-2
(апелянта).

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 75, 77, 99,
102-105 Господарського процесуального
кодексу України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Корпорації
"Альтіс-Холдинг" залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду міста Києва від 16.12.2013р. у справі
№910/21400/13 - без змін.

2. Матеріали справи №910/21400/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя
Л.П. Зубець

Судді
А.І. Мартюк

М.М. Новіков