ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року справа № 902/980/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіГончарука
П.А.,суддіКондратової І.Д.
(доповідач),суддіОстапенка М.І.,за
участю представників сторін від
позивача не з'явився;від відповідача не
з'явився;розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну скаргу
Приватного підприємства
"Багатопрофільна фірма "ІНТЕРКРАЙТ"на
рішення Господарського суду
Вінницької області від 29.08.2013 року та
постановуРівненського апеляційного
господарського суду від 20.11.2013 рокуу
справі№ 902/980/13 Господарського суду
Вінницької областіза
позовомПриватного підприємства
"Багатопрофільна фірма
"ІНТЕРКРАЙТ"доДержавного підприємства
"Гайсинський спиртовий
завод"простягнення 275657,67 грн основного
боргу та санкцій, розірвання договору
№ 39/1 від 26.04.2011 року та повернення майна

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року Приватне підприємство
"Багатопрофільна фірма "ІНТЕРКРАЙТ"
(надалі - ПП "БФ "ІНТЕРКРАЙТ", позивач)
звернулося до суду з позовом, в якому,
посилаючись на порушення Державним
підприємством "Гайсинський спиртовий
завод" (надалі - ДП "Гайсинський
спиртовий завод", відповідач) своїх
обов'язків за договором найму
обладнання № 39/1 від 26.04.2011 року щодо
сплати орендної плати та повернення
обладнання, просив стягнути з
відповідача 150 000,00 боргу з орендної
плати за період серпень 2012 року -
червень 2013 року, 2057,67 грн три відсотки
річних, 3600,00 грн неустойки за
невиконання обов'язку щодо здійснення
оплати за користування обладнанням,
120000,00 грн неустойки за прострочення
повернення обладнання, а також просив
розірвати договір найму № 39/1 від 26.04.2011
року та зобов'язати відповідача
повернути обладнання (майно) згідно
договору.

Відповідач проти позову заперечував,
посилаючись на те, що з 15.08.2012 року
обладнання не використовувалось у
зв'язку з поломкою. На підтвердження
своїх заперечень відповідач надав акт
від 15.08.2012 року про виведення
обладнання автоматизації виділення
розсіробки, дріжджегенерації та
бродіння з роботи у зв'язку з його
поломкою.

Рішенням Господарського суду
Вінницької області від 29.08.2013 року
(суддя Бенівський В.І.), залишеним без
змін постановою Рівненського
апеляційного господарського суду від
20.11.2013 року (судді : Саврій В.А.
(головуючий), Василишин А.Р., Мамченко
Ю.А.), в позові відмовлено повністю.

В касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального права (ст. 611, ч. 2 ст. 651, ст.
782 Цивільного кодексу (надалі - ЦК)
України та ч. 4 ст. 12 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом")
та процесуального права (ст.ст. 43, 84
Господарського процесуального кодексу
(надалі - ГПК України), а також на
неповноту встановлення обставин
справи, просить скасувати прийняті у
справі судові рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування
господарськими судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, Вищий
господарський суд України дійшов
висновку, що касаційну скаргу слід
задовольнити з таких підстав.

У справі, яка переглядається, суди
встановили, що 26.04.2011 року між ДП
"Гайсинський спиртовий завод" (наймач)
та ПП "БФ "Інтеркрайт" (наймодавець)
укладено договір найму обладнання №
39/1, відповідно до умов якого
наймодавець на невизначений строк
передав наймачу обладнання -
автоматизацію відділення розсіропки,
дріжджегенерації та бродіння.
Обладнання передано для виробництва
компоненту моторного палива
альтернативного (КМПА).

Суди встановили, що до договору найму
сторони підписали акт приймання -
передачі обладнання без зазначення
дати, в якому погодили, що наймодавець
змонтував за власний рахунок та
передав в строкове платне користування
автоматизацію відділення розсіробки,
дріжджегенерації та бродіння згідно з
додатком № 1 до цього договору, а наймач
прийняв обладнання у робочому стані,
вартістю 140000,00 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог про
стягнення 150000,00 боргу з орендної плати
за період серпень 2012 року - червень 2013
року, місцевий господарський суд
виходив з того, що в матеріалах справи
відсутні докази конкретної назви
обладнання, його технічних
характеристик та року випуску та
докази здійснення хоча б часткової
оплати за користування обладнанням; і
відповідачем не підписані акти про
надання послуг за період серпень 2012
року - червень 2013 року.

Суд апеляційної інстанції погодився з
таким рішенням місцевого
господарського суду та залишив його
без змін. У постанові додатково
зазначив, що у п. 4.2 договору сторони
погодили, що у випадку простою
обладнання плата за користування не
нараховується, а в матеріалах справи
відсутні докази використання
відповідачем обладнання згідно умов
договору, відповідно до наказу № 229/1
від 15.08.2012 року та акту від 15.08.2012 року
комісією виведено з роботи обладнання
автоматизації відділення
розсіробробки, дріжджегенерації та
бродіння.

В задоволені позову про стягнення
неустойки в сумі 120000,00 грн за
користування річчю за час прострочення
та 3600,00 грн за невиконання обов'язків по
оплаті за користуванням обладнанням
місцевий господарський суд, з
висновком якого погодився й суд
апеляційної інстанції, відмовив,
застосувавши до спірних правовідносин
положення ч. 4 ст. 12 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Мотивів, за яких суди дійшли висновку
про відмову у задоволенні позову про
розірвання договору найму № 39/1 від
26.04.2011 року та зобов'язання відповідача
повернути обладнання (майно) згідно
договору, у судових рішеннях не
наведено.

Вищий господарський суд України
вважає, що висновки судів обох
інстанцій неможна визнати законними та
обґрунтованими, враховуючи наступне.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

В порушення вказаних вимог, суд
апеляційної інстанції, поклавши в
основу прийнятого судового рішення акт
від 15.08.2012 року, який складений та
підписаний лише представниками
відповідача, не надав належної
правової оцінки цьому акту. Доводи
позивача із цього приводу не перевірив.
При цьому, поклавши тягар доказування
обставини використання відповідачем
обладнання згідно умов договору на
позивача, суд апеляційної інстанції
безпідставно не врахував, що згідно ч. 6
ст. 762 ЦК України неможливість
використання орендарем майна за
призначенням для звільнення від
обов'язку сплачувати орендну
покладається саме на орендаря, тобто,
відповідача у справі.

В рішенні суду першої інстанції
взагалі відсутні мотиви відмови в
позові щодо стягнення з відповідача
150000,00 боргу з орендної плати за період
серпень 2012 року - червень 2013 року.
Висновки про те, яке правове значення
для вирішення спору, мають встановлені
судом обставини щодо відсутності
доказів конкретної назви обладнання,
його технічних характеристик та року
випуску, здійснення часткової оплати
за користування обладнанням, а також не
підписання відповідачем актів про
надання послуг за період серпень 2012
року - червень 2013 року, в рішенні
місцевого господарського суду не
наведені.

Крім того, суди обох інстанцій взагалі
не дослідили правову природу відносин,
які виникли між сторонами, та не
врахували, що договір найму № 39/1 від
26.04.2011 року укладений на невизначений
строк, і згідно ч. 2 ст. 763 ЦК України
кожна із сторін вправі заявити про
відмову від продовження відносин
оренди в будь-який момент; тверджень
позивача про те, що він у претензії № 11
від 30.01.2013 року повідомляв про
розірвання договору найму та
необхідність повернення обладнання, не
перевірив. Фактично вимоги позивача
про розірвання договору найму та
повернення орендного майна залишились
нерозглянутими.

Відмовивши у стягненні неустойки,
нарахованої за прострочення
повернення орендного майна, з тих
підстав, що 21.07.2010 року господарським
судом порушено провадження у справі №
10/83-10 про банкрутство ДП "Гайсинський
спиртовий завод" і введено мораторій на
задоволення вимог кредиторів, суди не
з'ясували, яке зобов'язання (грошове чи
негрошове) забезпечує неустойка, яка
передбачена у ч. 2 ст. 785 ЦК України.
Дослідження вказаної обставини має
істотне значення для правильного
вирішення спору, оскільки ч. 4 ст. 12
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" передбачає, що
протягом дії мораторію на задоволення
вимог кредиторів не нараховуються
неустойка (штраф, пеня), інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
саме грошових зобов'язань (аналогічна
правова позиція викладена у постанові
Верховного Суду України від 15.11.2010 року
№ 3-14-1гс10 у справі № 35/19-10).

Окрім того, суди не звернули увагу на
те, що суд відмовляє у стягненні
неустойки (штрафу, пені) з підстав
встановлення мораторію на задоволення
вимог кредиторів лише у тих випадках,
коли буде доведено належність особі
визначеного матеріального права та
встановлено факт порушення цього
права, оскільки мораторій
встановлюється лише щодо вимог, які
дійсно належать кредитору. У випадку
встановлення відсутності у особи
права, на захист якого подано позов, суд
у рішенні зазначає про відмову в позові
саме з цих підстав, а не з підстав
введення дії мораторію на задоволення
вимог кредиторів.

Враховуючи викладене, судові рішення
не можна визнати законними та
обґрунтованими, а тому вони підлягають
скасуванню з підстав, передбачених ч. 1
ст. 11110 ГПК України, а справа підлягає
передачі на новий розгляд до суду
першої інстанції на підставі п. 3 ст. 1119
ГПК України.

Під час нового розгляду господарському
суду першої інстанції необхідно
врахувати викладене, всебічно і повно
з'ясувати і перевірити всі фактичні
обставини справи, об'єктивно оцінити
докази, що мають юридичне значення для
її розгляду і вирішення спору по суті,
встановити дійсні права та обов'язки
сторін і, в залежності від
встановленого, правильно застосувати
норми матеріального права, що
регулюють їх спірні правовідносини, та
ухвалити законне і обґрунтоване судове
рішення.

Керуючись ст. ст. 49, 1115, 1117, п. 3 ст. 1119, ст.
ст. 11110 - 11112 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Приватного
підприємства "Багатопрофільна фірма
"ІНТЕРКРАЙТ" задовольнити.

Постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 20.11.2013 року та
рішення Господарського суду
Вінницької області від 29.08.2013 року у
справі № 902/980/13 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
Господарського суду Вінницької
області.

Головуючий суддя Гончарук П.А.Суддя
Кондратова І.Д.СуддяОстапенко М.І.