КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2014 р. Справа№ 910/5836/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Калатай Н.Ф.

Сітайло Л.Г.

за участю представників:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - представник не
прибув;

від третьої особи - представник не
прибув,

розглянувши апеляційну скаргу
обслуговуючого кооперативу "Садівниче
товариство "Лісовик-2006" на рішення
господарського суду міста Києва від
23.04.2013 у справі № 910/5836/13 (суддя Шкурдова
Л.М.) за позовом обслуговуючого
кооперативу "Садівниче товариство
"Лісовик-2006" до товариства з обмеженою
відповідальністю "Український
промисловий банк", за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача - ОСОБА_2 про визнання
припиненими правовідносин

ВСТАНОВИВ:

Обслуговуючий кооператив "Садівниче
товариство "Лісовик-2006" звернувся до
господарського суду міста Києва з
позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю "Український
промисловий банк" про визнання
припиненими правовідносин за
Іпотечним договором від 11.05.2007 р.
№ 150/Zквіп-07.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 23.04.2013 у справі
№910/5836/13 у задоволенні позову
відмовлено повністю.

Суд першої інстанції при ухваленні
рішення по даній справі дійшов
висновку про відсутність підстав для
визнання правовідносин за Іпотечним
договором від 11.05.2007 р. № 150/Zквіп-07
припиненими.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду міста
Києва від 23.04.2013 у справі №910/5836/13
скасувати та прийняти нове, яким
задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
правовідносин за Іпотечним договором
від 11.05.2007 р. припинились, у зв'язку зі
зміною статусу боржника за Кредитним
договором від 11.05.2007 року, ОСОБА_2 -
припинення його підприємницької
діяльності, а також враховуючи
закінчення шестимісячного строку,
передбаченого ст. 559 Цивільного кодексу
України, для пред'явлення кредитором
вимоги до поручителя.

Сторони та третя особа не скористались
правом на участь своїх представників в
судовому засіданні, хоча про дату, час
та місце судового засідання були
повідомлені належним чином; ухвали
суду направлялись за належними
адресами.

Відповідно до пункту 2.6.15. Інструкції з
діловодства в господарських судах
України на звороті у лівому нижньому
куті оригіналу процесуального
документа, який виготовляється судом
та залишається у справі,
проставляється відповідний штамп суду
з відміткою про відправлення
документа, що містить вихідний
реєстраційний номер, загальну
кількість відправлених примірників
документа, дату відправлення, підпис
працівника, який її здійснив, та може
містити відмітку про отримання копії
процесуального документа
уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням
належного надсилання копій
процесуального документа сторонам та
іншим учасникам судового процесу.

Водночас до повноважень господарських
судів не віднесено з'ясування
фактичного місцезнаходження юридичних
осіб або місця проживання фізичних
осіб - учасників судового процесу на
час вчинення тих чи інших
процесуальних дій. Тому відповідні
процесуальні документи надсилаються
господарським судом згідно з поштовими
реквізитами учасників судового
процесу, наявними в матеріалах справи.
Про це Вищим господарським судом
України зазначалося і в інформаційних
листах від 02.06.2006 N 01-8/1228 "Про деякі
питання практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році" (пункт 4), від 14.08.2007 N
01-8/675 "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у першому
півріччі 2007 року" (пункт 15), від 18.03.2008 N
01-8/164 "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2007 році"
(пункт 23).

У першому з названих листів викладено й
правову позицію, згідно з якою
примірники повідомлень про вручення
рекомендованої кореспонденції,
повернуті органами зв'язку з
позначками "адресат вибув", "адресат
відсутній" і т. п., з урахуванням
конкретних обставин справи можуть
вважатися належними доказами
виконання господарським судом
обов'язку щодо повідомлення учасників
судового процесу про вчинення цим
судом певних процесуальних дій.

Явка представників сторін не
визнавалася обов'язковою.

Будь - яких заяв, клопотань щодо
неможливості бути присутніми в даному
судовому засіданні від сторін та
третьої особи до суду не надійшло.

Враховуючи належне повідомлення
сторін та третьої особи, а також те, що
саме позивачем подана апеляційна
скарга, а отже його позиція є
викладеною та зрозумілою, апеляційна
скарга розглянута судом у даному
судовому засіданні по суті з
винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Між товариством з обмеженою
відповідальністю "Український
промисловий банк", як позикодавцем та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, як
позичальником, 11.05.2007 укладено
Кредитний договір №150/КВ-07 на відкриття
відновлювальної мультивалютної
кредитної лінії

Предметом договору є правовідносини,
за якими Банк зобов'язався відкрити
позичальнику відновлювальну відкличну
кредитну лінію та в її межах надати
кредитні кошти на наступних умовах:
ліміт кредитування - еквівалент 2 500 000
доларів США, валюта кредитування -
гривня, долар США, євро; строк
кредитної лінії - з 11 травня 2007 року до 11
травня 2009 року включно; мета
використання коштів - поповнення
обігових коштів; процентна ставка - 14,5%
річних в доларах США, 12% річних в євро, 19%
річних в гривні; комісія на відкриття
кредитної лінії у розмірі 0,30% від
ліміту кредитування, без ПДВ (п. 1.1
договору).

З метою забезпечення виконання
зобов'язань позичальника перед банком
між товариством з обмеженою
відповідальністю "Український
промисловий банк", як
іпотекодержателем та обслуговуючим
кооперативом "Садівниче товариство
"Лісовик-2006", як іпотекодавцем 11.05.2007 р.
укладено Іпотечний договір №
150/Zквіп-07, предметом якого є земельні
ділянки, розташовані за адресою
Київська обл., Бориспільський р-н,
Гірська сільська рада: 1. площею 2,7920 га
вартістю 34779100,00 грн.; 2. площею 6,9500 га
вартістю 8657400,00грн.; 3. площею 10,9362 га
вартістю 13622880,00 грн.; 4. площею 6,2009 га
вартістю 7724260,00 грн. Загальна вартість
предмета іпотеки становить 65650000,00 грн.

Обслуговуючий кооператив "Садівниче
товариство "Лісовик-2006" звернувся до
суду з даним позовом про визнання
правовідносин за Іпотечним договором
від 11.05.2007 р. № 150/Zквіп-07 припиненими.

Так, в обґрунтування позовних вимог,
позивач посилається на те, що
правовідносин за Іпотечним договором
від 11.05.2007 р. припинились, у зв'язку зі
зміною статусу боржника за Кредитним
договором від 11.05.2007 року, ОСОБА_2 -
припинення його підприємницької
діяльності, а також враховуючи
закінчення шестимісячного строку,
передбаченого ст. 559 Цивільного кодексу
України, для пред'явлення кредитором
вимоги до поручителя.

Вищенаведені вимоги позивача колегія
суддів вважає необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України встановлено, що підставами
виникнення прав та обов'язків, є,
зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Як визначено п. 3 ч. 1 ст. 174 ГК України,
господарські зобов'язання можуть
виникати з господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

Підстави припинення зобов'язання
визначені ст. ст. 598 - 609 Цивільного
кодексу України.

Вказаними правовими нормами
передбачено, що зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом. Припинення
зобов'язання на вимогу однієї із сторін
допускається лише у випадках,
встановлених договором або законом.

Так, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином;
за згодою сторін внаслідок передання
боржником кредиторові відступного
(грошей, іншого майна тощо);
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог; за домовленістю сторін;
внаслідок звільнення (прощення боргу)
кредитором боржника від його
обов'язків; поєднанням боржника і
кредитора в одній особі; внаслідок
неможливості виконання у зв'язку з
обставиною, за яку жодна із сторін не
відповідає; внаслідок смерті фізичної
особи або ліквідації юридичної особи
(боржника або кредитора).

Враховуючи вищенаведене, такої
підстави припинення зобов'язання як
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи чинними нормами
законодавства не передбачено.

Припинення зобов'язання внаслідок
ліквідації можливе лише за умови, що
особа яка ліквідується є юридичною.

Стосовно фізичних осіб, то ст. 608
Цивільного кодексу України
передбачено припинення зобов'язання
останніх лише внаслідок їх смерті.

Припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця підставою
припинення її зобов'язань бути не може.

Таким чином, доводи апелянта про те, що
правовідносин за Іпотечним договором
від 11.05.2007 р. припинились у зв'язку зі
зміною статусу боржника за основним
зобов'язанням - Кредитним договором від
11.05.2007 року, ОСОБА_2 зважаючи на
припинення його підприємницької
діяльності, відхиляються колегією
суддів за необґрунтованістю.

Крім цього, апелянт зазначає про те, що
правовідносин за Іпотечним договором
від 11.05.2007 р. припинились у зв'язку з
закінченням шестимісячного строку,
передбаченого ст. 559 Цивільного кодексу
України, для пред'явлення кредитором
вимоги до поручителя.

Так, з метою забезпечення виконання
зобов'язань позичальника перед банком
між товариством з обмеженою
відповідальністю "Український
промисловий банк", як
іпотекодержателем та обслуговуючим
кооперативом "Садівниче товариство
"Лісовик-2006", як іпотекодавцем 11.05.2007 р.
укладено Іпотечний договір №
150/Zквіп-07.

Правовідносини з застави регулюється
Цивільного кодексу України, Законом
України "Про заставу", норми якого є
спеціальними по відношенню до норм,
встановлених Цивільного кодексу
України.

Зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом (ч. 1
ст. 598 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 593 Цивільного
кодексу України право застави
припиняється у разі: 1) припинення
зобов'язання, забезпеченого заставою; 2)
втрати предмета застави, якщо
заставодавець не замінив предмет
застави; 3) реалізації предмета застави;
4) набуття заставодержателем права
власності на предмет застави. Право
застави припиняється також в інших
випадках, встановлених законом.

Згідно зі статтею 28 Закону України "Про
заставу" застава припиняється з
припиненням забезпеченого заставою
зобов'язання; в разі загибелі
заставленого майна; в разі придбання
заставодержателем права власності на
заставлене майно; в разі примусового
продажу заставленого майна; при
закінченні терміну дії права, що
складає предмет застави; в інших
випадках припинення зобов'язань,
установлених законом.

Позивач помилково застосовує до
правовідносин сторін із застави
(іпотеки) положення ст. 559 Цивільного
кодексу України про поруку та вважає,
що правовідносин за Іпотечним
договором від 11.05.2007 р. припинились у
зв'язку з закінченням шестимісячного
строку для пред'явлення кредитором
вимоги до поручителя.

Застава і порука є різними видами
забезпечення виконання зобов'язань,
тому підстави їх припинення
регулюються різними нормами.

Законодавство України чітко
розмежовує поняття поручителя в
договорі поруки (Глава 49, параграф 3
Цивільного кодексу України) і поняття
майнового поручителя як сторони в
договорі застави (Глава 49, параграф 6
Цивільного кодексу України; Закон
України "Про заставу").

Порука і застава згідно статті 546
Цивільного кодексу України є
самостійними видами забезпечення
виконання договірних зобов'язань, які
регулюються різними правовими нормами,
мають різні правові механізми та яким
притаманні певні особливості.

Підстави припинення застави
врегульовано статтею 593 Цивільного
кодексу України, ст. 28 Закону України
"Про заставу", а підстави припинення
поруки - ст. 559 Цивільного кодексу
України.

Таким чином, до заставних
правовідносин за участю майнового
поручителя у питанні підстав
припинення майнової поруки (застави)
необхідно застосовувати загальне
правило, що випливає з акцесорного
характеру застави, про те, що майнова
порука (застава) припиняється із
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання (п. 1 ч. 1 ст. 593 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до пункту 23 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року №5 "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин" при вирішенні спорів за
участю майнових поручителів суди мають
виходити з того, що відповідно до
статті 11 Закону України "Про заставу",
статей 1, 11 Закону України "Про іпотеку"
майновий поручитель є заставодавцем
або іпотекодавцем.

Відповідно до статті 546 Цивільного
кодексу України застава (іпотека) та
порука є різними видами забезпечення.

Тому, норми, що регулюють поруку (статті
553 - 559 Цивільного кодексу України), не
застосовуються до правовідносин
кредитора з майновим поручителем.

Отже, враховуючи вищевикладене, до
правовідносин з застави норми, які
регулюють правовідносини поруки не
застосовуються, а тому і правових
підстав для визнання правовідносин за
Іпотечним договором від 11.05.2007 р.
припиненими у зв'язку з закінченням
шестимісячного строку, передбаченого
ст. 559 Цивільного кодексу України, для
пред'явлення кредитором вимоги до
поручителя не має.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про в
відсутність підстав для визнання
правовідносин за Іпотечним договором
від 11.05.2007 р. № 150/Zквіп-07 припиненими.

З урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, колегія суддів дійшла
висновку про те, що оскаржуване рішення
місцевого господарського суду
прийнято з повним, всебічним та
об'єктивним з'ясуванням обставин, які
мають значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим,
правові підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, в задоволенні апеляційної
скарги відмовлено, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за подання апеляційної скарги
покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу обслуговуючого
кооперативу "Садівниче товариство
"Лісовик-2006" залишити без задоволення, а
рішення господарського суду міста
Києва від 23.04.2013 у справі №910/5836/13 - без
змін.

2. Судові витрати зі сплати судового
збору за подачу апеляційної скарги
покласти на її заявника - позивача у
справі.

3. Матеріали справи № 910/5836/13 повернути
до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановленому Господарським
процесуальним кодексом України
порядку та строки.

Головуючий суддя
Є.Ю. Пономаренко

Судді
Н.Ф. Калатай

Л.Г. Сітайло