ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2014 р.
Справа № 914/4744/13

За позовом: публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ,до
відповідача:комунального підприємства
"Стрийтеплоенерго", м. Стрий,про:
стягнення 240.683,43 грн.Суддя Т. РимЗа
участю
представників:позивача:Данилевський
О.М. - довіреність №14-68 від 22.03.2013
р.,відповідача:Панас Ю.А. - довіреність
від 25.12.2013 р.На розгляд Господарського
суду Львівської області подано позов
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" до комунального
підприємства "Стрийтеплоенерго" про
стягнення 240.683,43. Ухвалою від 23.12.2013 р.
провадження у справі порушено, позовну
заяву прийнято до розгляду, розгляд
справи призначено на 22.01.2014 р. Рух
справи відображено у попередніх
ухвалах суду.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
відповідач у порушення умов договору
№14/2394/11 купівлі-продажу природного
газу від 30.09.2011 р. оплатив вартість
отриманого газу із порушенням строків
розрахунку. У зв'язку з цим відповідачу
нараховано 97.094,29 грн. пені, 112.446,30 грн. - 7%
штрафу, 10.298,95 грн. інфляційних втрат,
20.843,89 грн. - 3% річних.

Відповідач у поданому відзиві (вх.
№2323/14 від 22.01.2014 р.) повністю заперечив
проти позовних вимог. Зазначив, що
позивачем невірно розраховано
інфляційні втрати у випадках, коли
нарахування здійснювалося за період,
менший за 15 днів. Отже, вимоги позивача
про стягнення інфляційних втрат за
зобов'язаннями жовтня 2011 року на суму
663,83 грн. та за зобов'язаннями жовтня 2012
року на суму 1.072,30 грн. є безпідставними.
Що стосується нарахування пені, то
частина нарахувань здійснена за межами
позовної давності. З цією метою
відповідачем подано заяву про
застосування позовної давності.
Зокрема, безпідставними є вимоги про
стягнення 8.130,17 грн. пені та 37.530,60 грн. - 7%
штрафу, за зобов'язаннями жовтня 2012
року, 4.447,25 грн. пені за зобов'язаннями
листопада 2012 року. Крім того,
відповідач зазначає, що нарахування
пені припиняється зі спливом строку
дії договору, тобто з 31.12.2012 року. Таким
чином, не підлягають до задоволення
вимоги про стягнення 84.516,88 грн. пені та
74.915,70 грн. - 7% річних, які нараховані за
період з 15.01.2013 року по 26.07.2013 року.

Однак, в судове засідання 12.02.2014 року
відповідачем подано письмові
пояснення, в яких не визнає правомірним
нарахування 3.764,19 грн. інфляційних
нарахування та 6.592,03 грн. пені. Решта
нарахувань відповідачем визнаються:
90.502,27 грн. пені, 112.446,30 грн. штрафу, 20.843,89
грн. - 3% річних, 6.534,75 грн. інфляційних
втрат.

Крім того, відповідачем подано
клопотання про зменшення пені до 10%
(9.050,28 грн.) та штрафу до 10% (11.244,63 грн.).
Заява обґрунтована відсутністю
завданих позивачеві збитків та їхнім
надмірним розміром. Позивач заперечив
проти поданого клопотання та просив
повністю задовольнити позов.

Вислухавши представників сторін,
проаналізувавши матеріали справи, суд
установив таке.

Між національною компанією "Нафтогаз
України" та комунальним підприємством
"Стрийтеплоенерго" укладено договір
№14/2394/11 на купівлю-продаж природного
газу від 30.09.2011 р. (надалі - Договір). За
цим договором продавець зобов'язується
передати у власність покупцю у IV
кварталі 2011 року та у 2012 році
імпортований природний газ для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями, а покупець
зобов'язується приймати та оплачувати
газ на умовах цього договору.

У додатковій угоді №1 до Договору
сторони з 11.10.2011 р. погодили зміни до
ціни договору. У додатковій угоді №2
сторони Договору погодили з 01.01.2012 р.
погодили зміни до ціни договору. Із
додаткової угоди №3 вбачається, що
сторонами погоджено зміни до кількості
та якості газу, а також до ціни газу з
01.07.2012 р.

На виконання умов Договору
постачальник поставив, а покупець
отримав природний газ на загальну суму
5.481.392,60 грн., що підтверджується: актом
№19льв.71 приймання-передачі природного
газу від 31.10.2011 р. в обсязі 507,053 тис. м3 на
суму 663.833,78 грн.; актом
приймання-передачі природного газу від
27.11.2012 р. в обсязі 409,526 тис. м3 на суму
536.151,44 грн.; актом приймання-передачі
природного газу від 30.11.2012 р. в обсязі
1.184,069 тис. м3 на суму 1.550.183,14 грн.; актом
приймання-передачі природного газу від
31.12.2012 р. в обсязі 2.086,178 тис. м3 на суму
2.731.224,24 грн.

Відповідачем повністю оплачено
вартість поставленого природного газу
в сумі суму 5.481.392,60 грн., про що свідчать
долучені до матеріалів справи копії
платіжних доручень: №125 від 23.11.2011 року
на суму 150.000,00 грн., №643 від 25.11.2011 року на
суму 60.000,00 грн., №157 від 30.11.2011 року на
суму 100.000,00 грн., №158 від 30.11.2011 року на
суму 353.833,78 грн., №668 від 21.12.2012 року на
суму 2.086.334,58 грн., №48 від 25.01.2013 року на
суму 1.661.000,00 грн., №28 від 01.07.2013 року на
суму 200.000,00 грн., №31 від 08.07.2013 року на
суму 200.000,00 грн., №33 від 11.07.2013 року на
суму 100.000,00 грн., №37 від 22.07.2013 року на
суму 250.000,00 грн., №38 від 26.07.2013 року на
суму 320.224,24 грн.

Позивачем було надіслано відповідачу
вимогу №26/2-111-13 від 31.10.2013 р. про сплату
штрафних санкцій за несвоєчасний
розрахунок за природний газ. Докази
надіслання долучені до матеріалів
справи.

При ухваленні рішення суд виходив з
такого.

Відповідно до частин 1, 2 статті 11
Цивільного кодексу України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків є договори
та інші правочини. Як установлено
судом, між сторонами у справі на
підставі укладеного договору виникли
взаємні права та обов'язки
(зобов'язання) з приводу
газопостачання.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Аналогічне
положення передбачено частиною 1
пункту 1 статті 193 Господарського
кодексу України: суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму (стаття 655
Цивільного кодексу України).

За договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (частина перша та друга
статті 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 714 Цивільного
кодексу України за договором
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу одна
сторона (постачальник) зобов'язується
надавати другій стороні (споживачеві,
абонентові) енергетичні та інші
ресурси, передбачені договором, а
споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання. До договору
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, положення про договір
поставки, якщо інше не встановлено
законом або не випливає із суті
відносин сторін. Законом можуть бути
передбачені особливості укладення та
виконання договору постачання
енергетичними та іншими ресурсами.

Правовідносини між сторонами склалися
на підставі Договору, за змістом якого
позивач взяв на себе зобов'язання
поставляти природний газ відповідачу,
а останній взяв на себе обов'язок
прийняти та сплатити отриманий
природній газ на умовах та в строки
встановлені договором. Відповідно до
частини першої статті 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Відповідно до пункту
6.1 Договору остаточний розрахунок за
фактично переданий газ здійснюється до
14 числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу. Відсутність субвенцій з
державного бюджету на погашення
заборгованості з різниці в тарифах не є
підставою звільнення відповідача від
передбаченої договором
господарсько-правової
відповідальності.

Відповідно до вимог статті 611
Цивільного кодексу України та статті 230
Господарського кодексу України у разі
порушення зобов'язання настають
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Частинами першою і третьою статті 549
Цивільного кодексу України
передбачено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до пункту 7.2 Договору у
невиконання покупцем умов п. 6.1 цього
договору він у безспірному порядку
зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити продавцю пеню
в розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплати штрафу у розмірі 7% від суми
простроченого платежу.

За таких обставин вимоги позивача про
стягнення 112.446,30 грн. штрафу є
обґрунтованими.

Разом з тим, суд враховує заяву
відповідача про застосування позовної
давності до вимог про стягнення пені.

Згідно з положеннями статті 256
Цивільного кодексу України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 Цивільного кодексу України).
Позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені), що передбачено
частиною 2 статті 258 Цивільного кодексу
України. При цьому позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до прийняття
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові (частини третя та
четверта статті 267 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до статті 261 Цивільного
кодексу України обчислення позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалась або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила. За
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Заборгованість за Договором підлягала
до сплати у визначений строк. Таким
чином, за умовами цього договору
перебіг позовної давності починається
зі спливом строку виконання грошового
зобов'язання. За умовами виконання
Договору моментом виникнення обов'язку
оплати та початку перебігу позовної
давності є 15 число місяця, наступного
за звітним. Як убачається з розрахунку
позовних вимог, за зобов'язаннями
жовтня 2012 року позивач нараховує пеню в
сумі 8.130,17 грн. за період з 15.11.2012 року по
21.12.2012 року. Разом з тим, позов до суду
було надіслано 14.12.2013 року, а тому суд
відмовляє в стягненні пені,
нарахованої в період з 15.11.2012 року по
13.12.2013 року, що становить 6.592,03 грн.
Відтак, підставним є стягнення пені в
сумі 90.502,27 грн.

При цьому, суд відхиляє заперечення
відповідача в частині відсутності
підстав для нарахування пені з мотивів
припинення дії Договору 31.12.2012 р.
Позиція відповідача є хибною, оскільки
відповідно до частини четвертої статті
631 Цивільного кодексу України та
частини сьомої статті 180
Господарського кодексу України
закінчення строку договору не звільняє
сторони від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
договору.

В силу статті 610, частини першої статті
612 Цивільного кодексу України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки (стаття 611 Цивільного кодексу
України). Таким чином сам факт
закінчення строку дії договору не є
підставою для звільнення боржника від
відповідальності за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання.
Оскільки сторонами погоджено у пункті
7.2 Договору нарахування пені за
прострочення оплати вартості
поставленого газу, відповідач порушив
грошове зобов'язання, тому підставними
є вимоги позивача про стягнення пені.
Додатково суд наголошує, що поняття
зобов'язання та договору не є
тотожними, а тому сплив строку дії
договору не означає припинення
зобов'язання.

Що стосується клопотання відповідача
про зменшення розміру заявлених до
стягнення штрафних санкцій, то суд
керувався таким.

Відповідно до пункту 3 частини першої
статті 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 1 статті 233 Господарського
кодексу України закріплено, що суд має
право зменшити розмір санкцій, якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому повинно бути взято
до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно з частиною третьою статті 551
Цивільного кодексу України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені, які
підлягають стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, суд повинен
з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром збитків, а також об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм вбачається, що
при вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема, із розміром
збитків кредитора, враховує інтереси
обох сторін. Майновий стан сторін та
соціальна значущість підприємства
мають значення для вирішення питання
про зменшення пені. При цьому суд
звертає увагу на ту обставину, що
позивачем не обґрунтовано завдання
йому збитків порушенням зобов'язання
відповідачем.

Також суд враховує те, що станом на час
розгляду справи по суті відповідач у
повному обсязі розрахувався за
одержаний в період з жовтня 2011 року по
грудень 2012 року природний газ. При
цьому, із матеріалів справи вбачається,
що невчасна оплата за одержаний газ
спричинена інфляційними процесами в
економіці та невчасними розрахунками
за спожитий газ населенням. На підставі
викладених обставин суд дійшов
висновку про можливість на підставі
поданого клопотання зменшити розмір
пені та штрафу за несвоєчасне
виконання зобов'язання до 20%, що
становить 18.100,45 грн. пені та 22.489,26 грн.
штрафу.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. За таких
обставин вимоги позивача про стягнення
з відповідача 20.843,89 грн. - 3% річних, є
обґрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення.

Що стосується розрахунку інфляційних
втрат, то суд погоджується з
відповідачем в частині невірності
проведеного розрахунку. Відповідно до
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 17.07.2012
№01-06/928/2012 "Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права при застосуванні
індексу інфляції слід мати на увазі, що
індекс розраховується не на кожну дату
місяця, а в середньому на місяць і
здійснюється шляхом множення суми
заборгованості на момент її виникнення
на сукупний індекс інфляції за період
прострочення платежу. При цьому сума
боргу, яка сплачується з 1 по 15 день
відповідного місяця, індексується з
врахуванням цього місяця, а якщо сума
боргу сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця (див.
постанову Вищого господарського суду
України від 01.02.2012 №52/30). Таким чином, за
зобов'язаннями жовтня 2011 року
позивачем помилково нараховано
інфляційні за 9 днів листопада 2011 року
(15.11.11-23.11.11) в сумі 663,83 грн., а за
зобов'язаннями листопада 2012 року - за 7
днів грудня 2012 року (15.12.12-21.12.12) в сумі
3.100,37 грн., адже це не відповідає
правилам нарахування інфляційних
втрат. Тому суд відмовляє у стягненні
цих платежів у сумі 3.764,20 грн. До
задоволення підлягають 6.534,75 грн.
інфляційних втрат.

Відповідно до статей 33, 38
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
Сторона або прокурор у разі
неможливості самостійно надати докази
вправі подати клопотання про
витребування господарським судом
доказів. У разі задоволення клопотання
суд своєю ухвалою витребовує необхідні
докази.

Зазначені вище норми процесуального
закону спрямовані на реалізацію статті
43 Господарського процесуального
кодексу України. Згідно з положеннями
цієї статті судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

За таких обставин суд дійшов висновку
про те, що відповідачем у повному
обсязі не спростовано доводів позовної
заяви, а судом не виявлено на підставі
наявних документів у справі інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору.

Судові витрати на підставі статті 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. При цьому суд враховує,
що в частині зменшених штрафних
санкцій судові витрати покладаються на
відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись статті
193, 230, 232 Господарського кодексу
України, статтями 11, 253, 256, 257, 261, 267, 526, 530,
549, 551, 610, 611, 612, 625, 631, 655, 712, 714 Цивільного
кодексу України, статей 82, 83, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з комунального
підприємства "Стрийтеплоенерго"
(адреса: вулиця Новаківського, будинок
9, місто Стрий, Львівська область, 82400;
ідентифікаційний код 05432684) на користь
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (адреса: вулиця Б.
Хмельницького, будинок 6, місто Київ,
01001; ідентифікаційний код 20077720) 18.100,45
грн. пені, 22.489,26 грн. штрафу, 20.843,89 грн. -
3% річних, 6.534,75 грн. інфляційних втрат,
4.606,68 грн. судового збору.

3. Наказ видати відповідно до
статті 116 Господарського
процесуального кодексу України.

4. В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Повне рішення складено 07.03.2014 р.

Суддя
Рим Т.Я.