ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року Справа № 922/4051/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого: Черкащенка М.М.

суддів: Нєсвєтової Н.М.

Жукової Л.В.

розглянувши касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Срібне місто"

на рішення
господарського суду Харківської
області від 12.11.2013

та на постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від
13.01.2014

у справі №922/4051/13

за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Срібне місто"

до
Публічного акціонерного товариства
"Ідея Банк"

про визнання
права власності

за участю представників сторін

від позивача: Панькова М.П. - за
довіреністю;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року Товариство з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Срібне місто" звернулось до
господарського суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
"Ідея Банк" про визнання права
власності на автомобіль марки ВАЗ 21154,
реєстраційний номер АА6507КЕ, номер
кузову ХТА 211540А4889292, 2010 року випуску;
автомобіль марки ВАЗ 21154, реєстраційний
номер АА6520КЕ, номер кузову ХТА 211540А4896330,
2010 року випуску; автомобіль марки ВАЗ
21154, реєстраційний номер АА6503КЕ, номер
кузову ХТА 211540А4889371, 2010 року випуску.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 12.11.2013 року,
залишеним без змін постановою
Харківського апеляційного
господарського суду від 13.01.2014 року у
справі №922/4051/13 у задоволенні заяви
позивача про забезпечення позову
відмовлено; у задоволенні позову
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеними
рішеннями судів, позивач звернувся до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на неправильне застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
13.01.2014 та рішення господарського суду
Харківської області від 12.11.2013
скасувати, прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у касаційній
інстанції, обговоривши доводи
касаційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування попередніми судовими
інстанціями норм матеріального та
процесуального права при ухваленні
зазначених судових рішень, вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, між Відкритим акціонерним
товариством "Плюс Банк" (згідно змін до
статуту від 13.10.2011 року найменування
змінено на Публічне акціонерне
товариство "Ідея Банк") та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Євро
Лізинг" 17 грудня 2009 року укладено
договір №968 про відкриття револьверної
кредитної лінії.

Умови договору №968 про відкриття
револьверної кредитної лінії від 17
грудня 2009 року в процесі реалізації
сторонами своїх прав та обов'язків,
неодноразово змінювались додатковими
угодами.

Для забезпечення виконання зобов'язань
за договором №968 про відкриття
револьверної кредитної лінії від 17.12.2009
року та всіма додатковими угодами до
нього, які можуть бути укладені в
майбутньому, між ПАТ "Ідея Банк"
(заставодержатель) та ТОВ "Євро Лізинг"
(заставодавець) укладено договір
застави транспортних засобів від 28.01.2010
року та договір застави транспортних
засобів від 29.10.2010 року, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу
Апатенко М.А., зареєстрований в реєстрі
за № 2066, умови яких в подальшому
змінювались додатковими угодами.

Предметом застави по вказаних
договорах є транспортні засоби,
перелік, вартість, кількість яких
визначено в додатках до даних
договорів, які є їх невід'ємними
частинами. Предмет застави знаходиться
за адресою, визначеною в додатку №1 до
кожного з договорів.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 05 червня 2013 року
у справі №914/1675/13, яке набрало законної
сили, у зв'язку з неналежним виконанням
ТОВ "Євро Лізинг" умов кредитного
договору №968 про відкриття
револьверної кредитної лінії та
внаслідок чого у останнього виникла
заборгованість перед ПАТ "Ідея Банк",
було звернено стягнення на заставне
майно ТОВ "Євро Лізинг" шляхом
передання у власність ПАТ "Ідея Банк",
зокрема і на спірні транспортні засоби.

Згідно статті 35 ГПК України обставини,
визнані господарським судом
загальновідомими, не потребують
доказування. Факти, встановлені
рішенням господарського суду (іншого
органу, який вирішує господарські
спори), за винятком встановлених
рішенням третейського суду, під час
розгляду однієї справи, не доводяться
знову при вирішенні інших спорів, в
яких беруть участь ті ж самі сторони.

Отже, оскільки рішення господарського
суду Львівської області від 05 червня 2013
року у справі №914/1675/13 набрало законної
сили, воно має преюдиційне значення, а
факти, встановлені під час розгляду
справи №914/1675/13, не повинні доводитися
знову при вирішенні даної справи.

На підставі зазначеного рішення
господарського суду Львівської
області від 05.06.2013 року у справі №914/1675/13
та у відповідності до ст. 770 ЦК України,
13 вересня 2013 року між ПАТ "Ідея Банк" та
ТОВ "Торговий дім Срібне місто" була
укладена Додаткова угода до Договору
оперативного лізингу №102 від 15.08.2006
року, за яким право власності на
транспортні засоби, які є предметом
лізингу, а також права та обов'язки
лізингодавця перейшли від ТОВ "Євро
Лізинг" до ПАТ "Ідея Банк", враховуючи п.
8.6. Договору Оперативного лізингу № 102
від 15.08.2006 року, відповідно до якої
відбулась заміна сторони у
зобов'язанні, а саме лізингодавця з ТОВ
"Євро Лізинг" на ПАТ "Ідея Банк" в
частині виконання прав і обов'язків
щодо автомобілів які є предметом
даного спору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ТОВ
"Торговий дім "Срібне місто"
посилається на те, що між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Євро
лізинг" та позивачем було укладено
договір оперативного лізингу № 102 від 15
серпня 2006 року, на виконання умов якого
ТОВ "Євролізінг" передало позивачеві на
підставі актів приймання-передавання в
лізинг на 36 місяців автомобіль марки
ВАЗ 21154, реєстраційний номер АА6507КЕ,
номер кузову ХТА 211540А4889292, 2010 року
випуску; автомобіль марки ВАЗ 21154,
реєстраційний номер АА6520КЕ, номер
кузову ХТА 211540А4896330, 2010 року випуску;
автомобіль марки ВАЗ 21154, реєстраційний
номер АА6503КЕ, номер кузову ХТА 211540А4889371,
2010 року випуску. Позивач вказує, що 23
березня 2013 року між ним та ТОВ "Євро
Лізінг" до Договору лізингу було
укладено Додаткову угоду, відповідно
до умов якої ТОВ "Євро Лізінг"
зобов'язалося продати всі три
транспортні засоби за 2.700,00 грн., 900,00
грн. кожний в т.ч. ПДВ позивачу. На
виконання вимог Додаткової угоди від
23.03.2013 року позивач сплатив на рахунок
відповідача вартість автомобілів в
повному обсязі (платіжні доручення №№
99-101 від 19.09.2013 року). Враховуючи, що
відповідно до рішення господарського
суду Львівської області від 05.06.2013 року
у справі № 914/1675/13 право власності на
зазначені транспортні засоби, які є
предметом лізингу, перейшло до
Публічного акціонерного товариства
„Ідея Банк", позивач звернувся до
відповідача з листом №44/1-04 від 16.09.2013
року із проханням виконати свій
обов'язок щодо продажу транспортних
засобів на умовах, визначених
Договором лізингу із врахуванням умов
Додаткової угоди від 23.03.20213 року. Однак,
відповідач листом від 18.09.2013 року
№06.1-4/74249 відмовив у виконанні умов
Договору лізингу в частині продажу
транспортних засобів, внаслідок чого
позивач звернувся до суду з позовом про
визнання права власності.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, місцевий господарський суд, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції виходив з того, що ТОВ "Євро
Лізинг", укладаючи з ТОВ "Торговий дім
"Срібне місто" Додаткову угоду від
23.03.2013 року порушив порядок відчуження
спірних транспортних засобів, не
отримавши відповідної згоди на їх
відчуження, з якими законодавчі
приписи та умови Договору застави
транспортних засобів від 29.10.2010 року,
Договору оперативного лізингу від
15.08.2006 року № 102, а також Додаткової
угоди від 23.03.2013 року пов'язують перехід
від лізингодавця до лізингоодержувача
права власності на предмет лізингу.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів попередніх інстанцій,
вважає їх правомірними та такими, що
відповідають матеріалам справи та
чинному законодавству, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України
"Про заставу" заставодавець може
відчужувати заставлене майно тільки за
згодою заставодержателя.

Тобто, зазначеною правовою нормою
встановлено обмеження щодо відчуження
предмету застави, яке може
здійснюватися тільки за згодою
заставодержателя (банку).

Норми статті 586 Цивільного кодексу
України містять аналогічні положення,
якими передбачено, що заставодавець
має право відчужувати предмет застави,
передавати його в користування іншій
особі або іншим чином розпоряджатися
ним лише за згодою заставодержателя,
якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, беручи до уваги рішення
господарського суду у справі № 914/1675/13
від 05 червня 2013 року, яким встановлено,
що в ТОВ "Євро Лізинг" утворилась
заборгованість перед ПАТ "Ідея Банк"
внаслідок неналежного виконання
договірних зобов'язань, щодо
повернення кредитних коштів згідно
Договору кредиту № 968 від 17 грудня 2009, а
також те, що банком, як
заставодержателем за Договором
застави від 29 жовтня 2010 року не надано
згоди на перехід права власності до ТОВ
"Торговий дім Срібне місто" на предмет
лізингу, колегія суддів вважає
правомірним висновок судів попередніх
інстанцій, що ТОВ "Торговий дім Срібне
місто" не набуло право власності на
спірне майно.

За таких обставин, колегія суддів
Вищого господарського суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про те, що позовні
вимоги ТОВ "ТД "Срібне місто"
задоволенню не підлягають з огляду на
відсутність факту настання всіх в
сукупності умов, з якими законодавчі
приписи пов'язують перехід права
власності на предмет лізингу.

Відповідно до ст. 1117 Господарського
процесуального кодексу України,
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів
попередніх інстанцій та не впливають
на них, а тому підстави для її
задоволення і скасування постанови
Харківського апеляційного
господарського суду від 13.01.2014 року та
рішення господарського суду
Харківської області від 12.11.2013 року, що
ухвалені з правильним застосуванням
норм матеріального права та
дотриманням норм процесуального
законодавства, відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Срібне місто" залишити без
задоволення.

Постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 13.01.2014 року та
рішення господарського суду
Харківської області від 12.11.2013 року у
справі 922/4051/13 залишити без змін.

Головуючий
М.М. Черкащенко

Судді
Н.М. Нєсвєтова

Л.В. Жукова