Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

від "04" березня 2014 р.
Справа № 906/76/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Соловей Л.А. ,

за участю представників сторін:

від позивача: Радкевич Р.І.,
довіреність №130Д-70/2013 від 11.04.2013р.;

від відповідача: Степанюк О.Я.,
довіреність №57 від 20.02.2014р.;

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДПЗКУ-МТС" (м.Київ)

до Сільськогосподарського товариства
з обмеженою відповідальністю
"ім.Б.Хмельницького" (с.Романівка,
Житомирська область)

про стягнення 81173,69 грн.

Позивачем пред'явлено позов про
стягнення з відповідача 81173,69грн., з
яких: 74580,00грн. основного боргу, 1115,64грн.
пені, 257,45грн. 3% річних, 5220,60грн. 7% штрафу.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
посилається, що відповідач не провів
оплату за надані послуги на підставі
договору про надання послуг №КО-ЖТ-38/13
від 28.09.2013р.

Представник позивача в судове
засідання подав заяву, в якій зокрема,
зазначив, що сума основного боргу
сплачена відповідачем 23.01.2014р., тобто
після звернення позивача з позовом до
суду. Просить суд стягнути з
відповідача штрафні санкції.

Представник відповідача в судове
засідання надав платіжне доручення №9
від 23.01.2014р., яке свідчить про сплату
суми основного боргу у розмірі 74580,00грн.
Також заявив усне клопотання про
зменшення розміру штрафних санкцій,
посилаючись на скрутний матеріальний
стан сільськогосподарського
товариства.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 28
вересня 2013 року між ТОВ "ДПЗКУ-МТС"
(виконавець, позивач) та СТОВ "ім.
Б.Хмельницького" (замовник, відповідач)
укладено договір про надання послуг
№КО-ЖТ-38/13 (а.с.8-9), за умовами якого
виконавець зобов'язався, в порядку та
на умовах даного договору, на території
сільськогосподарських угідь замовника
надати останньому послуги по збиранню
врожаю сільськогосподарських культур
на пальному замовника, а замовник
зобов'язався прийняти та оплатити
надані послуги (п.1.1 договору).

Відповідно до п.3.3 договору загальна
вартість наданих послуг обчислюється
виходячи з актів передачі-приймання
наданих послуг, що підписані сторонами.

Оплата наданих послуг здійснюється
шляхом перерахування грошових коштів
на поточний рахунок виконавця на
підставі актів передачі-приймання
наданих послуг в строк не пізніше ніж 5
робочих днів з дати підписання
відповідного акту ( п.3.4 договору).

На виконання умов договорів позивач
надав відповідачу послуги по збиранню
врожаю сільськогосподарських культур,
про що свідчить підписаний
двохсторонній акт здачі-приймання
робіт ( надання послуг) від 25.11.2013р. на
суму 74580,00грн. (а.с.10).

Відповідач за виконані позивачем
роботи оплату не провів.

Внаслідок неналежного виконання
відповідачем своїх договірних
зобов'язань, за останнім утворилась
заборгованість у розмірі 74580,00грн.

Під час розгляду справи в суді
відповідач оплатив позивачу суму
основного боргу у розмірі 74580,000грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями №9 від 23.01.2014р. (а.с.33), тому
провадження у справі в частині
стягнення суми основного боргу
необхідно припинити за відсутністю
предмету спору відповідно до ч.1 п.1-1
ст.80 ГПК України.

Крім того, за несвоєчасне виконання
зобов'язань позивач просить суд
стягнути з відповідача пеню в сумі
1115,64грн. за період з 03.12.2013р. по 13.01.2014р.
та штраф у розмірі 5220,60грн.(а.с.3).

Відповідно до п.5.2 договору за
прострочення оплати наданих послуг
замовник сплачує виконавцю пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми заборгованості за кожен день
прострочення оплати, а у випадку
непогашення заборгованості протягом
більш як 30 календарних днів з моменту
виникнення такої заборгованості,
змовник зобов'язаний додатково, крім
пені, сплатити на користь виконавця
штраф у розмірі 7% від суми
заборгованості.

Згідно п.3 ст.611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Перевіривши розрахунок пені та штрафу
(а.с.3), суд вважає його обґрунтованим,
оскільки пеня в сумі 1115,64грн. та штраф
5220,60грн. нараховані відповідно до умов
договору та вимог чинного
законодавства України.

Також позивач просить господарський
суд на підставі ст.625 ЦК України
стягнути з відповідача за прострочення
грошового зобов'язання 257,45грн. 3%
річних.

Приписами частини 2 ст.625 ЦК України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Наведені норми свідчать, що за
порушення грошового зобов'язання
боржник на вимогу кредитора,
зобов'язаний сплатити суму боргу з
врахуванням індексу інфляції та
нараховані 3% проценти річних.

Перевіривши розрахунок 3% річних (а.с.3),
суд вважає його обґрунтованим,
оскільки 3% річних у розмірі 257,45грн.
нараховані відповідно до вимог чинного
законодавства України.

Разом з тим, під час розгляду справи
відповідачем заявлено усне клопотання
про зменшення розміру штрафних
санкцій.

Обґрунтовуючи клопотання про
зменшення розміру штрафних санкцій
відповідач посилається на те, що
сільськогосподарське товариство "ім.
Б.Хмельницького" перебуває у важкому
матеріальному становищі.

Штрафними санкціями, згідно із ст.230
Господарського кодексу України,
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання. При цьому,
відповідно до ст.217 ГК України,
господарськими санкціями визнаються
заходи впливу на правопорушника у
сфері господарювання, в результаті
застосування яких для нього настають
несприятливі економічні та/або правові
наслідки.

Частиною 1 ст.550 Цивільного кодексу
України встановлено загальне правило
про те, що кредитор має право на
стягнення неустойки у всіх випадках
порушення боржником зобов'язання,
незалежно від того, виникли чи ні у
зв'язку з цим порушенням збитки на
стороні кредитора.

Водночас, частина 3 статті 551 Цивільного
кодексу України передбачає можливість
зменшення за рішенням суду розміру
неустойки, якщо він значно перевищує
розмір збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.

Аналогічна за змістом і ст.233
Господарського кодексу України згідно
якої, у разі, якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

При цьому, у постанові Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" (п.3.17.4.) роз'яснено, що
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.83 Господарського
кодексу України, господарський суд,
приймаючи рішення, має право
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

Юридичний аналіз наведених правових
норм свідчить, що вони не є
імперативними та застосовуються за
визначених умов на розсуд суду.

З огляду на вищевикладене,
господарський суд вважає, що у даному
випадку допущені відповідачем
порушення є незначними, оскільки
останній до початку розгляду справи по
суті сплатив суму основного боргу,
позивачем, у зв'язку з цим, не понесено
збитків. Враховуючи скрутне
матеріальне становище відповідача, суд
оцінює вказані обставини як виняткові,
а тому вважає за необхідне зменшити
розмір нарахованого до стягнення з
відповідача штрафу до 500,00грн., пені до
300,00грн., задовольнивши клопотання
відповідача.

При цьому суд враховує роз'яснення,
надані в п.9.4. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
№6 "Про судове рішення", згідно якого у
резолютивній частині рішення
господарські суди повинні зазначати у
рішеннях про часткове задоволення
майнових вимог, у тому числі в разі
зменшення розміру неустойки згідно з
пунктом 3 ст.83 ГПК України, - про відмову
в позові в решті вимог, припинення
провадження або залишення без розгляду
позову у цій частині.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач суму основного боргу
сплатив після порушення провадження у
справі.

Враховуючи викладене, господарський
суд вважає, що позовні вимоги
обґрунтовані, заявлені відповідно до
вимог чинного законодавства,
підтверджуються належними доказами,
наявними в матеріалах справи, на суму
81173,69рн., з яких: 74580,00грн. основного
боргу, 1115,64грн. пені, 257,45грн. 3% річних,
5220,60грн. 7% штрафу

Оскільки відповідач сплатив суму
основного боргу після порушення
провадження у справі, в частині
стягнення 74580,00грн. основного боргу
провадження у справі слід припинити за
відсутністю предмету спору згідно п.1-1
ст. 80 ГПК України.

Разом з тим, як зазначалось вище, суд
зменшує розмір пені до 300,00грн., штрафу
до 500,00грн.

Таким чином, до стягнення підлягає сума
1057,45грн., з яких: 300грн. - пеня, 257,45грн. - 3%
річних та 500грн. - штраф.

В решті позовних вимог суд відмовляє.

Судовий збір покладається на
відповідача, оскільки він спонукав
позивача звернутись з позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, п.1-1 ст.80,
82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "ім. Б.Хмельницького"
(13043, Житомирська область, с.Романівка,
вул.1 Травня, код 03745901)

на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДПЗКУ-МТС" (01024,
м.Київ, вул.Лютеранська, 15 літ.А, н/п17,
код 37702357)

- 300грн. - пені;

- 257,45грн. - 3% річних;

- 500грн. - штрафу;

- 1827,00грн. судового збору.

3. Припинити провадження у справі в
частині стягнення 74580,00грн. основного
боргу на підставі п.1-1 ст.80 ГПК України.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення.

Суддя
Соловей Л.А.

Віддрукувати: 3 прим.

1- в справу

2- позивачу (рішення з наказом (рек. з
повід.))

3- відповідачу (рек. з повід.)