ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2014 р.
Справа № 923/1840/13

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Соловйова К.В. при
секретарі Степановій Н.Д., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Кредобанк", м. Львів

до: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
м. Херсон

про стягнення 42 316,70 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - Троцан Є.Ю., уповн.
представник, довіреність № 6952 від
23.12.2013р.;

від відповідача - ОСОБА_1, паспорт
НОМЕР_1, виданий Комсомольським РВ ХМУ
УМВС України в Херсонській області
14.01.1997р.

Обставини справи: провадження у справі
порушено за позовом Публічного
акціонерного товариства "Кредобанк"
(позивач) до Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (відповідач) з вимогами про
стягнення з відповідача 42 316,70 грн.
заборгованості, з яких 35 779,36 грн.
заборгованості за кредитом, 6 520,59 грн.
пені за прострочення погашення
кредиту, 15,07 грн. пені за прострочення
погашення відсотків та 1,68 грн. пені за
прострочення погашення комісії за
адміністрування кредиту. Позовні
вимоги обґрунтовано нормами ст.ст. 14, 16,
543, 590, 610-612, 625, 1050 Цивільного кодексу та
твердженнями про невиконання
відповідачем зобов'язань за укладеним
між відповідачем та АТ "Кредит Банк
(Україна)" кредитним договором № 4 від
25.01.2006р.

Відповідачем подано суду заяву про
застосування позовної давності до
заявлених позовних вимог (а.с.20). Згідно
з цією заявою стверджується про
пропуск позивачем встановленого
законом строку для звернення з даним
позовом до суду виходячи з того, що
кредитним договором № 4 від 25.01.2006р.
встановлений кінцевий строк
повернення кредиту 23.01.2009р., через що
строк для пред'явлення позову про
стягнення заборгованості за цим
кредитним договором розпочав свій
перебіг з 24.01.2009р. та сплинув 24.01.2012р.

Позивачем надано письмові заперечення
(а.с.28-29) на цю заяву відповідача про
застосування позовної давності до
заявлених позовних вимог. Згідно з цими
запереченнями позивачем стверджується
про переривання строку позовної
давності вчиненням 17.10.2008р. приватним
нотаріусом виконавчого напису про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у рахунок погашення заборгованості
відповідача за кредитним договором № 4
від 25.01.2006р., а також, що після
переривання строк позовної давності
розпочав свій перебіг з по завершенню
виконавчого провадження щодо
примусового виконання цього
виконавчого напису приватного
нотаріуса та надходження 09.04.2012р.
позивачеві від органів державної
виконавчої служби стягнутих за цим
виконавчим написом нотаріуса коштів на
часткове погашення заборгованості
відповідача за кредитним договором № 4
від 25.01.2006р.

В усному порядку в судових засіданнях
18.02.2014р. та 20.02.2014р. відповідачем
стверджується про припинення
зобов'язань відповідача за кредитним
договором в частині повернення
кредитних коштів, в порядку ч. 4 ст. 36
Закону України "Про іпотеку", якою
передбачено, що: "Після завершення
позасудового врегулювання будь-які
наступні вимоги іпотекодержателя щодо
виконання боржником основного
зобов'язання є недійсними".

В судовому засіданні 28.01.2014р було
оголошено перерву до 18.02.2014р о 10-00 год.

В судовому засіданні 18.02.2014р було
оголошено перерву до 20.02.2014р о 11-30 год.

Після закінчення розгляду справи в
судовому засіданні 20.02.2014р., згідно ст.85
ГПК України, було оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи та
заслухавши представників сторін, суд -

в с т а н о в и в :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(надалі - відповідач) та Акціонерне
товариство "Кредит Банк (Україна)"
(надалі - банк) уклали 25.01.2006р. між собою
кредитний договір № 4, згідно з яким
банк зобов'язався видати відповідачеві
(позичальник за договором), а
відповідач, в свою чергу, зобов'язався
прийняти кредит у сумі 141 500,00 грн. на
закупівлю будівельних матеріалів, зі
сплатою за користування кредитом 20,0 %
річних та кінцевим строком повернення
кредиту 23.01.2009р. (надалі - договір).
Згідно з п. 2.2 договору відповідач
зобов'язався своєчасно повернути банку
одержані кредитні кошти в терміни та в
розмірах, згідно графіку повернення
кредиту (додаток № 1 до договору),
сплатити нараховані проценти, комісії,
пеню та штрафи. Згідно з п. 4.1.3. договору
відповідач зобов'язався сплачувати
комісію за управління кредитом у
розмірі 50,00 грн., щомісячно. Згідно з
п.3.1.- п. 3.3. договору виконання
зобов'язань відповідача за цим
договором забезпечується іпотекою
нерухомого майна, а саме, нежитлового
приміщення підвалу загальною площею
109,2 м2, з місцезнаходженням м. Херсон,
пров.-к Спартаковський,17, заставною
вартістю, згідно оцінки, 283 110,45 грн.
Згідно з п. 7.1 договору за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань з
повернення кредиту або його частини,
оплати процентів, комісій відповідач
сплачує банку пеню, за зобов'язаннями у
національній валюті України, гривні, в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного Банку України, що діяла у
період прострочки, за весь час
прострочки.

Згідно меморіального ордеру від
25.01.2006р. № 16053 банк видав відповідачу
кредит у сумі 141 500,00 грн. (а.с.24).

Відповідач, в порушення умов договору,
свої зобов'язання щодо повернення
кредитних коштів, сплати відсотків та
комісії за користування кредитними
коштами на умовах договору належним
чином не виконав, що слідує з
банківських виписок (а.с.35-62).
Відповідачем не надано суду доказів
повернення на умовах договору (або на
інших умовах) суми кредиту повністю, а
саме, 141 500,00 грн., а також, доказів сплати
процентів та комісій за користування
вказаним кредитом на умовах договору.

17.10.2008р. приватним нотаріусом
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, на підставі ст. 87 Закону
України "Про нотаріат" та п.1 Переліку
документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172,
вчинений виконавчий напис, згідно з
яким пропонується звернути стягнення з
відповідача для задоволення вимог
Відкритого акціонерного товариства
"Кредобанк" у розмірі 67 913,86 грн. для
погашення заборгованості відповідача
за договором, із розрахунку з листопада
2007 року по 11.09.2008р, за несвоєчасне
погашення кредиту, сплати процентів та
комісії, на нежилі приміщення,
загальною площею 109,2 м2, з
місцезнаходженням м.Херсон, пров.-к
Спартаковський,17 (а.с.30).

23.10.2008р. старшим державним виконавцем
Відділу державної виконавчої служби
Суворовського районного управління
юстиції у м. Херсоні Кондюріною Г.В.
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП № 9630054 щодо
примусового виконання вказаного від
17.10.2008р. виконавчого напису приватного
нотаріуса (а.с.31).

У квітні 2012 року цим самим державним
виконавцем винесена постанова про
закінчення виконавчого провадження,
згідно з п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про
виконавче провадження" у зв'язку із тим,
що виконавчий напис приватного
нотаріуса виконано фактично (а.с.33).

09.04.2012р. грошові кошти, які було
стягнуто з боржника (відповідача) у
процесі здійснення вказаного
виконавчого провадження, надійшли
позивачеві, що слідує з відповідної
виписки банку (а.с.62).

За текстом цього виконавчого напису
приватного нотаріуса (а.с.30), також,
зазначено, що ВАТ "Кредобанк"
(ідентифікаційний код 09807862, місце
знаходження м.Львів, вул. Сахарова, 78) є
правонаступником банку (АТ "Кредит Банк
(Україна)"). Ідентифікаційні коди банку
(АТ "Кредит Банк (Україна)") (згідно з
доданим до позовної заяви кредитним
договором № 4 від 25.01.2006р.), ВАТ
"Кредобанк" (згідно виконавчого напису
нотаріуса від 17.10.2008р.) та Публічного
акціонерного товариства "Кредобанк"
(згідно з відбитками печатки на
позовній заяві та довіреності
представника) за Єдиним державним
реєстром юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців є однаковими, а саме,
"09807862". З цього слідує, що АТ "Кредобанк"
є правонаступником АТ "Кредит Банк
(Україна)". Заперечень щодо цього або ж
доказів іншого суду не надано. Вказаний
факт не є спірним при розгляді даної
справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону та договору. До
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України. Згідно з ч. 7 цієї ж статті не
допускається одностороння відмова від
виконання зобов'язання крім випадків,
передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 345 Господарського
кодексу України кредитні відносини
здійснюються на підставі кредитного
договору, що укладається між
кредитором і позичальником у письмовій
формі. У кредитному договорі
передбачаються мета, сума і строк
кредиту, умови і порядок його видачі та
погашення, види забезпечення
зобов'язань позичальника, відсоткові
ставки, порядок плати за кредит,
обов'язки, права і відповідальність
сторін щодо видачі та погашення
кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного
кодексу України за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит і
сплатити відсотки. Згідно з ч. 2 ст. 1054
Цивільного кодексу України до відносин
за кредитним договором застосовуються
норми Цивільного кодексу України щодо
позики, якщо інше не встановлено
нормами цього ж Кодексу щодо кредиту,
не випливає з суті кредитного договору.
За ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу
України, яку суд застосовує до спірних
відносин згідно з ч. 2 ст. 1054 цього ж
Кодексу, позичальник, який своєчасно
не повернув суму кредиту, зобов'язаний
сплатити грошову суму відповідно до ст.
625 Цивільного кодексу України. З
аналогічних правових підстав, суд
застосовує й норму ч. 2 ст. 1050 Цивільного
кодексу України, згідно з якою, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути кредит
частинами, то в разі прострочення
повернення чергової частини кредиту
банк має право вимагати дострокового
повернення кредиту в цілому та сплати
відсотків за користування кредитом.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України
"Про іпотеку" після завершення
позасудового врегулювання будь-які
наступні вимоги іпотекодержателя щодо
виконання боржником основного
зобов'язання є недійсними.

Відповідно ж до ст. 598 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом. Згідно з ст. 599
Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняються виконанням,
проведеним належним чином.

Виходячи з норм ст.ст.598, 599 Цивільного
кодексу України, суд відхиляє (не
приймає до уваги) доводи відповідача
про припинення згідно з ч. 4 ст.36 Закону
України "Про іпотеку", зобов'язань
відповідача перед позивачем з
повернення 35779,36 грн. кредиту, які
виникли з договору.

Відповідно до ч. 2 ст.193 Господарського
кодексу України кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених Господарським кодексом
України, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.
Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського
кодексу України, у разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
незалежно або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг). Відповідно до
ч.6 ст. 231 Господарського кодексу
України штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

За змістом ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України та ст. 253 Цивільного
кодексу України початком для
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання є
день, наступний за днем, коли воно мало
бути виконано. Нарахування санкцій
триває протягом шести місяців, якщо
законом або договором не передбачено
інші умови їх нарахування.

Поряд з вимогами про стягнення
заборгованості за кредитом позивачем
заявлено позовні вимоги про стягнення
6 537,34 грн. пені (а.с.15), а саме:

- 6 520,59 грн. пені за прострочення
погашення кредиту, яка нарахована на
суму 66374,09 грн. за період з 21.01.2012р по
08.04.2012р (або за 79 днів) та на суму 35 779,36
грн. за період з 09.04.2012р по 20.01.2013р. (або
за 287 днів);

- 15,07 грн. пені за прострочення
погашення відсотків, яка нарахована на
суму 446,18 грн. за період з 21.01.2012р по
08.04.2012 (або за 79 днів);

- 1,68 грн. пені за прострочення
погашення комісії за адміністрування
кредиту, яка нарахована на суму 50,00 грн.
за період з 21.01.2012р по 08.04.2012р (або за 79
днів).

Нарахування вказаної пені відповідає
ст.ст.230-232 Господарського кодексу
України та положенням п. 7.1. договору,
згідно з яким, зокрема, передбачено
нарахування пені за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання. Розрахунок пені судом
перевірений.

Додатково суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу
України спеціальна позовна давність
тривалістю в один рік застосовується,
зокрема, до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені). Згідно із п. 5
ст. 261 Цивільного кодексу України за
зобов'язанням з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання, а за зобов'язанням.

Згідно з ч. 1 ст. 264 Цивільного кодексу
України перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Згідно з ч. 2 цієї
ж статті позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також, якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач. Згідно з ч. 3 цієї ж
статті після переривання перебіг
позовної давності починається заново.
Час, що минув до переривання перебігу
позовної давності, до нового строку не
зараховується.

Відповідно до ст. 266 Цивільного кодексу
України зі спливом позовної давності
до основної вимоги вважається, що
позовна давність спливла і до
додаткової вимоги (стягнення
неустойки, накладення стягнення на
заставлене майно тощо).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного
кодексу України сплив позовної
давності про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові. Згідно з ч. 3 ст. 267
Цивільного кодексу України, позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони, зробленою до винесення
судом рішення.

Згідно з ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу
України, якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту.

У п.4.4.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 10 від
29.05.2013р. "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів"
вказано, що у дослідженні обставин,
пов'язаних із вчиненням зобов'язаною
особою дії, що свідчить про визнання
нею свого боргу або іншого обов'язку
(згідно з ч. 1 ст. 264 ГПК України),
господарському суду необхідно мати на
увазі, що переривання перебігу
позовної давності може мати місце лише
в межах строку давності, а не після його
спливу. До дій, що свідчать про
визнання боргу або іншого обов'язку,
можуть, з урахуванням конкретних
обставин справи, належати:

- визнання пред'явленої претензії;

- зміна договору, з якої
вбачається, що боржник визнає
існування боргу, а так само прохання
боржника про таку зміну договору;

- письмове прохання відстрочити
сплату боргу;

- підписання уповноваженою на це
особою боржника разом з кредитором
акта звірки взаєморозрахунків, який
підтверджує наявність заборгованості
в сумі, щодо якої виник спір;

- письмове звернення боржника до
кредитора щодо гарантування сплати
суми боргу;

- часткова сплата боржником або з
його згоди іншою особою основного
боргу та/або сум санкцій (при цьому,
якщо виконання зобов'язання
передбачалося частинами або у вигляді
періодичних платежів і боржник вчинив
дії, що свідчать про визнання лише
певної частини (чи періодичного
платежу), то такі дії не можуть бути
підставою для переривання перебігу
позовної давності стосовно інших
(невизнаних) частин платежу.

Бездіяльність боржника (наприклад,
неоспорювання ним безспірного
списання коштів, якщо така можливість
допускається за законом або договором)
не свідчить про переривання перебігу
позовної давності, оскільки таке
переривання можливе лише шляхом
вчинення дій.

У п. 4.4.2. цієї ж постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
вказано, що за змістом ч. 2 ст. 264
Цивільного кодексу України
переривання перебігу позовної
давності шляхом пред'явлення позову
матиме місце у разі подання позову, яке
здійснено з додержанням вимог
процесуального закону, зокрема, ст.ст.54,
56, 57 ГПК України.

Згідно з п. 2.2. цієї ж постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
питання щодо поважності причин
пропуску строку позовної давності,
тобто, щодо наявності обставин, які з
об'єктивних, незалежних від позивача
підстав унеможливлювали або істотно
утруднювали своєчасне подання позову,
вирішується господарським судом у
кожному конкретному випадку з
урахуванням наявних фактичних даних
про такі обставини. Наявність у
позивача вказаних обставин підлягає
доведенню на загальних підставах.

Позивачем пропущено встановлений
законом (ст. 257 Цивільного кодексу
України) трирічний строк для звернення
до суду з позовом про стягнення з
відповідача грошових коштів на
повернення кредиту (основна вимога). У
даному випадку цей строк розпочав свій
перебіг з 24.01.2009р. - наступного дня після
визначеного договором дня повного
повернення кредиту, та закінчив свій
перебіг 24.01.2012р. В межах вказаного, з
24.01.2009р. по 24.01.2012р., включно, позивач з
відповідним позовом до суду не
звертався. Доказів іншого позивачем
суду не надано. Твердження позивача про
переривання строку позовної давності,
в порядку ст. 264 Цивільного кодексу
України, через вчинення приватним
нотаріусом виконавчого напису про
звернення стягнення заборгованості
відповідача за договором на іпотечне
майно, здійснення органом державної
виконавчої служби виконавчого
провадження з примусового виконання
такого виконавчого напису та
надходження, за наслідками виконавчого
провадження позивачеві грошових
коштів на часткове погашення
заборгованості відповідача за
договором суд відхиляє (не приймає до
уваги), оскільки звернення до нотаріуса
за виконавчим написом не є поданням
позову у розумінні ч. 2 ст. 264 Цивільного
кодексу України. При цьому, суд
додатково зазначає, що період часу з
17.10.2008р. (дати вчинення нотаріусом
виконавчого напису) до 30.12.2013р. (дати
подання позивачем позову до суду),
також, за своєю тривалістю є більшим на
1 (один) рік за встановлений законом
трирічний строк загальної позовної
давності, а в межах цього періоду часу
позивач не звертався до суду з
відповідним позовом. Здійснення
органом державної виконавчої служби
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого напису
нотаріуса не є розглядом позову про
стягнення заборгованості, у розумінні
ГПК України.

При цьому, позивачем не надано суду
будь-яких доказів вчинення
відповідачем у період з 24.01.2008р. по
30.12.2013р. (дата подання позову до суду)
будь-якої дії, яка б свідчила про
визнання відповідачем заборгованості
за договором. Перерахування органом
державної виконавчої служби
позивачеві грошових коштів, які
стягнуто з відповідача у процесі
здійснення виконавчого провадження, не
є дією відповідача, що свідчить про
визнання заборгованості за договором,
у розумінні такої дії згідно з ч. 1 ст. 264
Цивільного кодексу України.

Під час розгляду даної справи
позивачем не повідомлено суду про
будь-які причини, які зумовили пропуск
позивачем строку позовної давності для
подання до суду позову з вимогою про
стягнення з відповідача грошових
коштів на повернення кредиту (основна
вимога). Відповідно, позивачем не
доведено суду й поважності причин
пропуску такого строку позовної
давності.

Зі спливом позовної давності до
основної вимоги (у даному випадку -
вимога про стягнення грошових коштів
на повернення кредиту) вважається, що
позовна давність спливла й щодо
додаткової вимоги (у даному випадку -
вимога про стягнення пені).

За вказаних встановлених судом
фактичних обставин та на підставі
наведених правових норм позовні вимоги
не підлягають задоволенню, у зв'язку із
пропуском строку позовної давності. У
задоволенні позову має бути відмовлено
повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати при відмові в позові
покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 49, 82-84 ГПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог
відмовити.

Повне рішення складено 11.03.2014р.

Суддя
К.В. Соловйов