КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2014 р. Справа№ 910/21744/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Зеленіна В.О.

Шевченка Е.О.

за участю представників сторін:

від позивача Безсмертний А.В. -
представник за довіреністю;

від відповідача Печерний С.Л. -
представник за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скару Публічного
акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на рішення господарського суду міста
Києва від 28.01.2014

у справі № 910/21744/13 (суддя: Дупляк О.М.),

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Конструкт Груп"

до Публічного акціонерного товариства
"Укртрансгаз"

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 28.01.2014 по справі № 910/21744/13,
повний текст якого складено 03.02.2014,
позов задоволено частково, а саме:
стягнуто з Публічного акціонерного
товариства "Укртрансгаз" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Конструкт Груп" 252
422,44 грн. основного боргу, 4 377,62 грн. - 3%
річних та 5 136,00 грн. витрат на сплату
судового збору. Провадження в частині
стягнення інфляційних втрат в сумі 1
767,21 грн. - припинено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції від 28.01.2014 в частині
задоволених позовних вимог,
відповідач, звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою в якій просить
рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позову скасувати
та прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що позивачем допущено
прострочення виконання обумовлених
договором робіт, що і стало підставою
для призупинення відповідачем свого
обов'язку з оплати наданих послуг та
виконаних робіт, що відповідає
приписам статті 538 Цивільного кодексу
України, а отже і відповідний обов'язок
відповідача з оплати виконаних робіт
не є простроченим, а отже і підстави для
задоволення позову в частині стягнення
52 422,44 грн. основного боргу, 4 377,62 грн. - 3%
річних були відсутні.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями, апеляційну скаргу
Державного підприємства "Український
інституту промислової власності" у
справі № 910/21744/13 передано на розгляд
судді Київського апеляційного
господарського суду Станіку С.Р.

Згідно розпорядження заступника
Голови Київського апеляційного
господарського суду, для розгляду
апеляційної скарги по справі № 910/21744/13
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя Станік С.Р., судді:
Зеленін В.О., Шевченко Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 27.02.2014
апеляційна скарга Публічного
акціонерного товариства "Укртрансгаз"
по справі № 910/21744/14 прийнята до
провадження та порушено апеляційне
провадження. Розгляд справи призначено
на 12.03.2014.

В судовому засіданні 12.03.2014 представник
відповідача доводи апеляційної скарги
підтримав, просив суд рішення суду
першої інстанції скасувати в частині
задоволених позовних вимог та прийняти
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову в наведеній
частині.

Представник позивача в судовому
засіданні 12.03.2014 доводи апеляційної
скарги підтримав, просив рішення суду
першої інстанції залишити без змін з
посиланням на його відповідність
нормам матеріального та
процесуального права.

Частиною другою статті 101
Господарського процесуального кодексу
України визначено, що апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обгрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
Київський апеляційний господарський
суд вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції підлягає залишенню
без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується наявними
матеріалами справи, 25.04.2012 між
Дочірньою компанією "Укртрансгаз"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" (правонаступником
якої є позивач, про що зокрема
вказується в п. 1.2 Статуту) (далі -
замовник) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Конструкт Груп" (далі
- виконавець) було укладено договір про
закупівлю послуг № (далі -
Договір), за умовами п. 1.1 якого
виконавець зобов'язався надати послуги
з монтажу, технічного обслуговування і
ремонту контрольно-вимірювальної
апаратури, а замовник - прийняти і
оплатити такі послуги.

Згідно п. 3.1 Договору сума цього
Договору становить 2 994 026,23 грн, у тому
числі ПДВ - 499 004,37 грн.

Відповідно до п. 4.1 Договору розрахунки
проводяться шляхом перерахування
коштів замовника на розрахунковий
рахунок виконавця, що вказаний в
реквізитах Договору.

Згідно п. 4.2 Договору оплата
здійснюється поетапно, протягом 60
календарних днів після підписання
відповідних актів по кожному етапу
(Форма КБ-2в, КБ-3) або за фактом поставки
обладнання шляхом перерахування
грошових коштів на рахунок виконавця.

Відповідно до п. 5.4 Договору підготовчі
роботи, придбання обладнання та
матеріалів, необхідних для виконання
умов цього Договору, здійснюються
виконавцем та входить у вартість
послуг.

Згідно п. 6.1 Договору замовник
зобов'язався своєчасно та в повному
обсязі сплачувати за надані послуги;
приймати надані послуги, в разі
відсутності зауважень згідно з актом
наданих послуг.

Підпунктом 6.2.3 п. 6.2 Договору
передбачено право замовника
зменшувати обсяг закупівлі надання
послуг та загальну суму цього Договору
залежно від реального фінансування
видатків. У такому разі сторони вносять
відповідні зміни до цього Договору.

Строк дії Договору згідно з пунктом 10.1
Договору визначено з дати укладення
Договору до 01.03.2013.

26.04.2012 між сторонами було укладено
додаткову угоду до Договору,
відповідно до якої сторони домовилися,
що функції замовника покладаються на
Шебелинське ЛВУМГ - підрозділ УМГ
"Харківтрансгаз" ДК "Укртрансгаз" НАК
"Нафтогаз України".

Відповідно до актів виконаних робіт за
грудень 2012 року на суми: 21 610,96 грн. та 10
814,28 грн., а також довідки про вартість
виконаних робіт за звітний місяць в
сумі 32 425,24 грн., які підписані
представниками позивача та
відповідача і посвідчені печатками
сторін, позивачем було виконано, а
відповідачем прийнято без будь-яких
зауважень та заперечень роботи загалом
на суму 32 425,24 грн.

Судом першої інстанції обґрунтовано
враховано, на актах за грудень 2012 року
не міститься дат підписання, проте в
податкових накладних, наданих
позивачем до суду, вказано дату
оприбуттукаванян даних господарських
операцій - 21.12.2012. А оскільки відповідач
не заперечував, що датою підписання
актів є саме дата 21.12.2012, отже судом
першої інстанції обгурнтовано
зроблено висновок про те, що днем
підписання актів за грудень 2012 року є
дата 21.12.2012.

Згідно з наявною в матеріалах справи
видатковою накладною № 65 від 20.12.2012 до
договору № від 25.04.2012, позивачем
поставлено, а відповідачем прийнято
без будь-яких зауважень і заперечень
обладнання згідно умов наведеного
договору на суму 219 997,20 грн.

Згідно з пунктом 4.2 Договору оплата
здійснюється поетапно, протягом 60
календарних днів після підписання
відповідних актів по кожному етапу
(Форма КБ-2в, КБ-3) або за фактом поставки
обладнання шляхом перерахування
грошових коштів на рахунок виконавця.

З огляду на наведене, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що з
урахуванням встановленого пунктом 4.2
Договору строку виконання зобов'язання
з оплати виконаних робіт, наданих
послуг та поставленого обладнання, у
відповідача прострочення зобов'язання
з оплати прийнятих робіт згідно актів
за грудень 2012 на суму 32 425,24 грн.
розпочалось з 19.02.2013, а зобов'язання з
оплати поставленого обладнання за
видатковою накладною № 65 від 20.12.2012 на
суму 219 997,20 грн. - виникло з факту
поставки обладнання, тобто з 20.12.2012, але
відповідачем воно виконано не було, і
відповідно, було простроченим на
момент вирішення спору в суді першої
інстанції.

Як зазначав позивач у позові, ним
зобов'язання згідно Договору виконано
в повному обсязі, а саме: поставлено
матеріали та обладнання, надано
послуги з монтажу, технічного
обслуговування і ремонту
контрольно-вимірювальної апаратури, що
підтверджується підписаними обома
сторонами актами приймання виконаних
будівельних робіт за грудень 2012 року та
податковими накладними від 21.12.2012.
Проте замовник свої зобов'язання з
оплати наданих позивачем послуг,
виконаних робіт та пославленого
обладнання у повному обсязі не виконав
та не здійснив оплату послуг в сумі 252
422,44 грн, у зв'язку з чим позивач
звернувся з даним позовом до суду.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Сторони досягли згоди за усіма
суттєвими умовами договору, встановили
його предмет, визначили договірну ціну
(кошторис), порядок прийому виконаних
робіт, а тому в розумінні вимог ст.ст. 638,
639, 837, 844 Цивільного кодексу України
договір вважається укладеним.

Згідно із ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу
України за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Статтею 839 Цивільного кодексу України
визначено, що підрядник зобов'язаний
виконати роботу, визначену договором
підряду, із свого матеріалу і своїми
засобами, якщо інше не встановлено
договором.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу
України, за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Як встановлено ст. 903 Цивільного
кодексу України, якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно з ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Враховуючи наведене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що відповідачем всупереч пункту 4.2
Договору, не було виконано у обумовлені
строки зобов'язання з оплати прийнятих
робіт згідно актів за грудень 2012 на
суму 32 425,24 грн., та зобов'язання з
оплати поставленого обладнання за
видатковою накладною № 65 від 20.12.2012 на
суму 219 997,20 грн., що загалом складає 252
422,44 грн., допустивши прострочення
виконання свого зобов'язання у
наведеній сумі.

Доказів того, що відповідачем було
виконано обов'язок з оплати як наданих
послуг згідно актів, так і отриманого
від позивача згідно Договору товару до
суду надано не було, а тому вимога
позивача про стягнення з відповідача 252
422,44 грн основного боргу є законною,
обгрунтованою, доведеною належними та
допустимими дказами в розумінні ст. ст.
33, 34 Господарського процесуального
кодексу України, а тому обґрунтовано
задоволена судом першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що позивачем
допущено прострочення виконання
обумовлених догвром робіт, що і стало
підставою для призупинення
відповідачем свого обов'язку з оплати
наданих послуг та виконаних робіт, що
відповідає приписам статті 538
Цивільного кодексу України, а отже і
відповідний обов'язок відповідача з
оплати виконаних робіт не є
простроченим, а отже і підстави для
задоволення позову в частині стягнення
252 422,44 грн. основного боргу, 4 377,62 грн. - 3%
річних були відсутні - судом
апеляційної інстанції відхиляються з
огляду на нижченаведене.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно статті 538 Цивільного кодексу
України, виконання свого обов'язку
однією із сторін, яке відповідно до
договору обумовлене виконанням другою
стороною свого обов'язку, є зустрічним
виконанням зобов'язання (ч. 1). При
зустрічному виконанні зобов'язання
сторони повинні виконувати свої
обов'язки одночасно, якщо інше не
встановлено договором, актами
цивільного законодавства, не випливає
із суті зобов'язання або звичаїв
ділового обороту. Сторона, яка наперед
знає, що вона не зможе виконати свого
обов'язку, повинна своєчасно
повідомити про це другу сторону (ч. 2). У
разі невиконання однією із сторін у
зобов'язанні свого обов'язку або за
наявності очевидних підстав вважати,
що вона не виконає свого обов'язку у
встановлений строк (термін) або виконає
його не в повному обсязі, друга сторона
має право зупинити виконання свого
обов'язку, відмовитися від його
виконання частково або в повному
обсязі (ч. 3). Якщо зустрічне виконання
обов'язку здійснено однією із сторін,
незважаючи на невиконання другою
стороною свого обов'язку, друга сторона
повинна виконати свій обов'язок (ч. 4).

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу
України визначено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

З огляду на наведені приписи вимог
законодавства, колегія суддів
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що твердження
відповідача про правомірність
припинення оплати наданих послуг
внаслідок прострочення виконання саме
позивачем своїх зобов'язань за
Договором - є необґрунтованим, адже
наведені обставини не можуть бути
підставою для звільнення відповідача
від обов'язку оплатити за вже виконані
роботи, надані послуги та поставлене
обладнання по Договору, оскільки
умовами Договору встановлено порядок
оплати по факту надання послуг,
виконання робвт та поставки обладнання
на підставі відповідних підписаних
сторонами первинних документів
бухгалтерського обліку.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
приходить до висновку, що судом першої
інстанції обґрунтовано задоволено
позов в частині присудження до
стягнення з відповідача основного
боргу в сумі 252 422,44 грн. основного боргу.

Також позивачем було заявлено вимогу
про стягнення з відповідача 3 % річних у
сумі 4 377, 62 грн за період з 20.02.2013 до
19.09.2013.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Статтею 599 Цивільного кодексу України
визначено, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином. Аналогічні вимоги
містяться і в ч. 1 ст. 202 Господарського
кодексу України.

Право кредитора вимагати сплату боргу
з урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредитору (ст.ст. 519, 612, 625 Цивільного
кодексу України).

Отже, враховуючи те, що відповідачем
всупереч пункту 4.2 Договору, не було
виконано у обумовлені строки
зобов'язання з оплати прийнятих робіт
згідно актів за грудень 2012 на суму 32
425,24 грн., та зобов'язання з оплати
поставленого обладнання за видатковою
накладною № 65 від 20.12.2012 на суму 219 997,20
грн., що загалом складає 252 422,44 грн.,
допустивши прострочення виконання
свого зобов'язання у наведеній сумі,
відповідачем не подано доказів
своєчасної оплати наданих позивачем
послуг, виконаних робіт та прийнятого
товару, позовна вимога про стягнення з
відповідача трьох відсотків річних за
період з 20.02.2013 до 19.09.2013 є законною,
обґрунтованою доведеноюналежними та
допустимими дказами в розумінні ст. ст.
33, 34 Господарського процесуального
кодексу України, а тому обґрунтовано
задоволена судом першої інстанції.

Перевіривши розрахунок суду першої
інстанції щодо 3% річних щодо строків,
сум та ставок нарахувань, суд
апеляційної інстанції вважає
здійснені судом першої інстанції
розрахунки обґрунтованими, у зв'язку з
чим погоджується з висновками суду
першої інстанції про задоволення
вимоги позивача щодо стягнення 4 377,62
грн. 3 % річних.

Також, колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що доводи відповідача
про те, що у останнього змінено строки
оплати за Договором, у зв'язку з тим, що
фінансування видатків були зменшені з
незалежних від відповідача причин - є
необґрунтованими з огляду на те, що
положеннями пп. 6.2.3 п. 6.2 Договору, яким
сторони передбачили право замовника
зменшувати обсяг закупівлі надання
послуг та загальну суму цього Договору
залежно від реального фінансування
видатків шляхом внесення відповідних
змін до Договору. В той же час доказів
того, що замовник скористався наданим
йому правом та зменшив обсяг закупівлі,
як і доказів внесення змін до Договору,
ні до суду першої інстанції, ні до суду
апеляційної інстанції надано не було.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є:

1) неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду приходить до
висновку, що доводи Публічного
акціонерного товариства "Укртрансгаз",
викладені в апеляційній скарзі не
спростовують висновків господарського
суду першої інстанції, викладених в
оскаржуваному рішенні, господарський
суд першої інстанції під час вирішення
спору вірно встановив фактичні
обставини справи, належним чином
дослідив наявні докази, дав їм належну
оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, а тому, рішення
підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційних
скарг, у відповідності до вимог статті
49 Господарського процесуального
кодексу України, покладається судом на
апелянта - Публічне акціонерне
товариство "Укртрансгаз".

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Укртрансгаз"
на рішення господарського суду міста
Києва від 28.01.2014 по справі № 910/21744/13 -
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 28.01.2014 по справі № 910/21744/13 -
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/21744/13 повернути
до місцевого господарського суду.

Постанова апеляційного
господарського суду набирає законної
сили з дня її прийняття. Постанову
апеляційного господарського суду може
бути оскаржено до Вищого
господарського суду України у порядку
та строки, передбачені Господарським
процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя
С.Р. Станік

Судді
В.О. Зеленін

Е.О. Шевченко