м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 922/4353/13 13.03.14

Господарський суд міста Києва в складі
колегії суддів: Привалова А.І.
(головуючий), Бондарчук В.В., Марченко
О.В., при секретарі Сай А.С.,

розглянувши справу № 922/4353/13

за позовом публічного акціонерного
товариства «Укртелеком» в особі
структурного

підрозділу ЦТЕ № 6 Філії
спеціалізованого електрозв'язку ПАТ
«Укртелеком»;

до департаменту цивільного
захисту Харківської обласної
державної адміністрації;

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні

відповідача - Харківської обласної
державної адміністрації

про зобов'язання укласти договір.

Представники сторін:

від позивача: Пугач В.Г.,
довіреність № 1768 від 11.12.2013р.;

від відповідача: Фадєєв В.І.,
директор, посвідчення № А-088 від
27.12.2012р.;

від третьої особи: не з'явився.

обставини справи:

До господарського суду Харківської
області звернулось публічне
акціонерне товариство «Укртелеком» в
особі структурного підрозділу ЦТЕ № 6
Філії спеціалізованого електрозв'язку
ПАТ «Укртелеком» (надалі - позивач) з
позовом до департаменту з питань
цивільного захисту та ліквідації
Чорнобильської катастрофи Київської
обласної державної адміністрації
(надалі - відповідач) про зобов'язання
укласти договір.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач безпідставно відмовляється
укладати договір на
експлуатаційно-технічне
обслуговування апаратури та інших
технічних засобів систем оповіщення
цивільної оборони на 2013 рік, що на думку
позивача, є обов'язковим для
відповідача в силу ст. 179
Господарського кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 03.12.2013р. прийнято до
провадження справу № 922/4353/13 за позовом
публічного акціонерного товариства
"Укртелеком" в особі структурного
підрозділу ЦТЕ № 6 Філії
спеціалізованого електрозв'язку ПАТ
"Укртелеком" до Департаменту
цивільного захисту Харківської
обласної державної адміністрації про
зобов'язання укласти договір, яка
надійшла до Господарського суду міста
Києва на підставі ст.ст. 15, 17 ГПК України
з Господарського суду Харківської
області.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.01.2014р. продовжено строк
вирішення спору на п'ятнадцять днів та
залучено Харківську обласну державну
адміністрацію в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
та відкладено розгляд справи № 922/4353/13
на 06.02.2014 р.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 06.02.2014р. розгляд справи було
відкладено на 17.02.2014р., у зв'язку з
неявкою в судове засідання
представників відповідача та третьої
особи.

В судовому засіданні 17.02.2014р. суд дійшов
висновку здійснити розгляд справи №
922/4353/13 колегіально.

Згідно з розпорядженням Голови
Господарського суду міста Києва
Князькова В.В. від 17.02.2014р., справу №
922/4353/13 передано на розгляд колегії
суддів у складі: Привалов А.І.
(головуючий), Бондарчук В.В., Марченко
О.В.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.02.2014р. справу № 922/4353/13
прийнято до провадження колегією
суддів у складі: Привалов А.І.
(головуючий), Бондарчук В.В., Марченко
О.В. та призначено розгляд справи на
13.03.2014р.

Присутній у судовому засіданні 13.03.2014р.
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги у повному
обсязі, з підстав наведених у позовній
заяві.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав, посилаючись на
відсутність бюджетних асигнувань для
оплати послуг, які надаються позивачем.
Отже, укладання договору буде
суперечити приписам ст. 48 Бюджетного
кодексу України.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився та витребувані
докази не надіслав.

З огляду на неявку в судове засідання
третьої особи, яка користується
правами сторни, господарський суд
враховує, що за змістом ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України прийняття участі у судовому
засіданні є правом сторони. При цьому,
норми вказаної статті зобов'язують
сторони добросовісно користуватись
належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених ст. 69 цього
Кодексу розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Отже, відкладення розгляду справи є
правом та прерогативою суду, основною
умовою для якого є не відсутність у
судовому засіданні представників
сторін, а неможливість вирішення спору
у відповідному судовому засіданні.

Згідно п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» № 18
від 26.12.2011р., у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Незважаючи на те, що третя особа в
судове засідання не з'явилась і не
скористалась правами, передбаченими
Господарським процесуальним кодексом
України, за висновками суду, у
матеріалах справи достатньо
документів, які мають значення для
правильного вирішення спору, внаслідок
чого, згідно зі ст.75 Господарського
процесуального кодексу України, справа
може бути розглянута за наявними у ній
документами, а неявка вказаного
учаснику судового спору не перешкоджає
вирішенню справи по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України, рішення прийнято
господарським судом за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами, у
нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, в
засіданні суду була оголошена вступна
та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення учасників судового процесу,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, що мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Господарський
суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Положення, затвердженого
розпорядженням голови Харківської
обласної державної адміністрації від
23.10.2012р. № 608, Департамент цивільного
захисту Харківської обласної
державної адміністрації (далі -
відповідач) підзвітний і
підконтрольний голові обласної
державної адміністрації та
Міністерству надзвичайних ситуацій
України.

Департамент цивільного захисту
Харківської обласної державної
адміністрації перейменовано з
Головного управління з питань
надзвичайних ситуацій Харківської
обласної державної адміністрації,
відповідно до пункту 8 розпорядження
голови обласної державної
адміністрації від 21 серпня 2012 року № 514
«Про структуру обласної державної
адміністрації».

Головне управління з питань
надзвичайних ситуацій Харківської
обласної державної адміністрації
погодило передачу апаратури
оповіщення Харківської області на
експлуатаційно-технічне
обслуговування до Філії
спеціалізованого електрозв'язку ПАТ
«Укртелеком» на підставі Акту від
18.10.2011р. № 1, копія якого наявна в
матеріалах справи.

Як зазначає позивач, на підставі
вказаного акту структурний підрозділ
ЦТЕ № 6 Філія спеціалізованого
електрозв'язку ПАТ «Укртелеком»
здійснює експлуатаційно-технічне
обслуговування апаратури оповіщення
Харківської області протягом 2012-2013
років.

Крім того, доказами здійснення
експлуатаційно-технічного
обслуговування апаратури оповіщення
підтверджується актами, підписаними з
боку місцевих органів виконавчої
влади, та Графіком на 2013 рік, який
затверджений сторонами.

При цьому, позивач зазначає про те, що
взаємодія операторів телекомунікацій
з органами державної влади щодо
експлуатаційно-технічного
обслуговування апаратури оповіщення і
інших технічних засобів системи
зв'язку, відповідно до ст. 11 Закону
України «Про телекомунікації»,
здійснюються на договірних засадах, у
зв'язку з чим позивач звернувся до
відповідача з проектом Договору про
надання послуг у сфері телекомунікацій
щодо експлуатаційно - технічного
обслуговування апаратури та інших
технічних засобів оповіщення і зв'язку
цивільної оборони Харківської області
на 2013 рік.

Проект договору був надісланий
відповідачеві з супровідним листом №
578-868403 від 22.03.2013р., докази чого наявні в
матеріалах справи та відповідачем під
час розгляду справи не оспорювалось.

Проте, станом на день вирішення спору
сторони не уклали договір на
експлуатаційно-технічне
обслуговування системи оповіщення
Харківської області, що, на думку
позивача, є обов'язковим для
відповідача.

Отже, в обґрунтування своїх вимог
позивач просить суд задовольнити
позовні вимоги у зв'язку з тим, що:

- договір про експлуатаційно-технічне
обслуговування систем оповіщення і
зв'язку цивільної оборони заснований
на державному замовленні, тому згідно з
частиною третьою статті 179
Господарського кодексу України,
укладення господарського договору є
обов'язковим для відповідних сторін;

- виконавцем послуг за таким договором
є публічне акціонерне товариство
«Укртелеком»;

- права замовника послуг з
експлуатаційно-технічного
обслуговування систем оповіщення
делеговано місцевим органам
виконавчої влади або їх структурним
підрозділам - управлінням у справах
цивільної оборони, на балансі яких
знаходяться засоби оповіщення і
зв'язку цивільної оборони;

- Міністерством України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи
(уповноваженому центральним органом
виконавчої влади, що здійснює загальне
керівництво цивільною обороною) і
Державним комітетом зв'язку та
інформатизації України затверджено
примірний договір про
експлуатаційно-технічне
обслуговування апаратури та інших
технічних засобів оповіщення і зв'язку
цивільної оборони;

- через відмову укладати договір та
оплачувати з початку цього року
експлуатаційно-технічне
обслуговування підприємству
завдаються збитки.

Проте, оцінюючи подані сторонами
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд вважає, що позовні
вимоги позивача не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Однією із загальних засад цивільного
законодавства, відповідно до статті 3
Цивільного кодексу України, є свобода
договору.

Згідно з пунктом 1 статті 626 Цивільного
кодексу України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України
визначено, що, відповідно до статті 6
цього кодексу, сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності і справедливості.

Загальними умовами договорів, що
породжують господарські зобов'язання,
визначеними статтею 179 Господарського
кодексу України передбачено, що
укладення господарського договору є
обов'язковим для сторін, якщо він
заснований на державному замовленні,
виконання якого є обов'язковим для
суб'єкта господарювання у випадках,
передбачених законом, або існує пряма
вказівка закону щодо обов'язковості
укладення договору для певних
категорій суб'єктів господарювання чи
органів державної влади або органів
місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів
сторони можуть визначити зміст
договору на основі, в тому числі,
примірного договору, рекомендованого
органом управління суб'єктам
господарювання для використання при
укладенні ними договорів, коли сторони
мають право за взаємною згодою
змінювати окремі умови, передбачені
примірним договором, або доповнювати
його зміст.

Суб'єкти господарювання, які
забезпечують споживачів, зазначених у
частині першій цієї статті,
електроенергією, зв'язком, послугами
залізничного та інших видів
транспорту, а у випадках, передбачених
законом, також інші суб'єкти
зобов'язані укладати договори з усіма
споживачами їхньої продукції (послуг).

Згідно з частиною 3 статті 14 Закону
України «Про цивільну оборону в
Україні», спеціально уповноважений
центральний орган виконавчої влади, до
повноважень якого віднесено питання
цивільної оборони, є державним
замовником продукції, послуг та робіт
для забезпечення потреб цивільної
оборони відповідно до Закону України
«Про поставки продукції для державних
потреб».

Преамбулою Закону України «Про
державне замовлення пріоритетних
державних потреб» визначено, що цей
Закон встановлює загальні правові та
економічні засади формування,
розміщення і виконання на договірній
(контрактній) основі замовлень держави
на поставку (закупівлю) товарів,
виконання робіт, надання послуг для
задоволення пріоритетних державних
потреб суб'єктами господарської
діяльності України всіх форм
власності.

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону
України «Про державне замовлення для
задоволення пріоритетних державних
потреб», поставки товарів, робіт і
послуг для пріоритетних державних
потреб забезпечуються за рахунок
коштів Державного бюджету України та
інших джерел фінансування, що
залучаються до цього. Обсяги коштів для
закупівлі зазначених товарів, робіт і
послуг передбачаються в Законі про
Державний бюджет України на поточний
рік та визначаються Кабінетом
Міністрів України відповідними
рішеннями про використання
позабюджетних джерел фінансування.

Згідно з частиною 4 статті 2 Закону
України «Про державне замовлення для
задоволення пріоритетних державних
потреб», державні замовники
забезпечуються Кабінетом Міністрів
України фінансовими ресурсами в
обсягах, необхідних для повної оплати
державного замовлення, якщо інше не
передбачене законом, і є
відповідальними за задоволення
пріоритетних державних потреб у
відповідних товарах, роботах і
послугах.

Статтею 4 Закону України «Про державне
замовлення для задоволення
пріоритетних державних потреб»
визначено, що фінансове забезпечення
виконання державного замовлення
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України.

Департамент цивільного захисту
Харківської обласної державної
адміністрації є бюджетною установою,
яка утримується за рахунок коштів
державного бюджету.

Пунктом 8 статті 7 Бюджетного кодексу
України затверджено принцип цільового
використання бюджетних коштів, згідно
з яким бюджетні кошти використовуються
тільки на цілі, визначені бюджетними
призначеннями та бюджетними
асигнуваннями.

Відповідно до Бюджетного кодексу
України, розпорядники бюджетних
коштів, якими є обласні державні
адміністрації, беруть бюджетні
зобов'язання та здійснюють платежі
тільки в межах бюджетних асигнувань,
встановлених кошторисами, враховуючи
необхідність виконання зобов'язань
минулих років.

Згідно з частиною 4 статті 48 Бюджетного
кодексу України, зобов'язання, взяті
учасником бюджетного процесу без
відповідних бюджетних асигнувань або з
перевищенням повноважень,
встановлених цим кодексом та Законом
України «Про Державний бюджет України»
(рішенням про місцевий бюджет), не
вважаються бюджетними зобов'язаннями
(крім витрат, що здійснюють відповідно
до частини 6 цієї статті) і не
підлягають оплаті за рахунок бюджетних
коштів. Взяття таких зобов'язань є
порушенням бюджетного законодавства.
Витрати бюджету на покриття таких
зобов'язань не здійснюються.

Системний аналіз наведених норм
чинного законодавства дає підстави
стверджувати, що договір про
експлуатаційно-технічне
обслуговування систем оповіщення і
зв'язку цивільної оборони заснований
на державному замовленні, права
замовника послуг за таким договором
делеговано місцевим органам
виконавчої влади або їх структурним
підрозділам - управлінням у справах
цивільної оборони, на балансі яких
знаходяться засоби оповіщення і
зв'язку цивільної оборони, а виконавцем
за ним є публічне акціонерне
товариство «Укртелеком», проте, не
зважаючи на те, що спірний договір
ґрунтується на державному замовленні,
що цілком відповідає сутності
правовідносин, що виникли, проте
необхідно відзначити, що, з урахуванням
присів чинного законодавства ціна
договору має формуватись з урахуванням
асигнувань, які виділяються державним
бюджетом України.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до кошторису відповідача на
2013 рік, останньому не було затверджено
видатків на оплату послуг з
експлуатаційно-технічне
обслуговування апаратури оповіщення.

Отже, як встановлено судом, відповідач
не заперечує проти укладення договору,
однак посилається на відсутність
бюджетних асигнувань для оплати даних
послуг.

Згідно статті 180 Господарського
кодексу України, зміст господарського
договору становлять умови договору,
визначені угодою його сторін,
спрямованою на встановлення, зміну або
припинення господарських зобов'язань,
як погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.
Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору. Умови про предмет у
господарському договорі повинні
визначати найменування (номенклатуру,
асортимент) та кількість продукції
(робіт, послуг), а також вимоги до їх
якості. Вимоги щодо якості предмета
договору визначаються відповідно до
обов'язкових для сторін нормативних
документів, зазначених у статті 15 цього
Кодексу, а у разі їх відсутності - в
договірному порядку, з додержанням
умов, що забезпечують захист інтересів
кінцевих споживачів товарів і послуг.
Ціна у господарському договорі
визначається в порядку, встановленому
цим Кодексом, іншими законами, актами
Кабінету Міністрів України. За згодою
сторін у господарському договорі може
бути передбачено доплати до
встановленої ціни за продукцію (роботи,
послуги) вищої якості або виконання
робіт у скорочені строки порівняно з
нормативними.

Таким чином, враховуючи, що вчинення
стороною дій, направлених на укладення
і, відповідно, підписання будь-якого
правочину - є правом сторони, яке
реалізується у встановленому законом
порядку, а не її зобов'язанням, що
узгоджується з приписами ст. ст. 6, 203, 627,
628, 638 Цивільного кодексу України та ст.
ст. 180, 181 Господарського кодексу
України, суд дійшов висновку, що
виходячи з обумовлених законом прав та
охоронюваних інтересів сторін
договору, зокрема, свободи укладення
договору, і , відповідно, підписання
будь-якого цивільно-правового
договору, в тому числі і договору про
надання послуг у сфері телекомунікацій
щодо експлуатаційно-технічного
обслуговування апаратури та інших
технічних засобів оповіщення і зв'язку
цивільної оборони у відповідній
редакції, запропонованій саме
позивачем, - є саме правом, а не
обов'язком сторони, а відтак, підстави
для зобов'язання відповідача вчинити
дії по укладенню вказаного правочину в
редакції позивача - відсутні.

Також, суд враховує, що в розумінні
статті 48 Бюджетного кодексу України,
взяття на себе відповідачем
зобов'язань, на які не виділено коштів
із державного бюджету, є порушенням
бюджетного законодавства і витрати
бюджету на покриття таких зобов'язань
взагалі не здійснюються. Тобто,
укладення договору відповідачем з
позивачем в даному випадку (при
відсутності належного фінансування з
Державного бюджету України) суперечить
нормам Бюджетного кодексу України.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
не ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства, а відтак задоволенню не
підляягають.

Судові витрати, відповідно до ст. 49
ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимоги
відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його прийняття, оформленого
відповідно до вимог ст. 84
Господарського процесуального кодексу
України.

Повне рішення складено: 18.03.2014р.
Головуючий суддя
А.І.
Привалов Суддя

В.В.Бондарчук Суддя

О.В. Марченко А.І. Привалов