ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року справа № 919/98/14

Господарський суд міста Севастополя у
складі судді Грицай О.С. при секретарі
Григор'євій К.Д., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом публічного акціонерного
товариства "По туризму та екскурсіях
"Кримтур" в особі філії публічного
акціонерного товариства "По туризму та
екскурсіях "Кримтур"
туристського-оздоровчого комплексу
„Крим"

(95017, м. Сімферополь, вул. Шмідта, 9 )

(99008 м. Севастополь, вул. 6-я Бастіона, 46 )

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

(АДРЕСА_1)

про стягнення заборгованості в розмірі
62 160 грн.,

за участю представників:

позивача - Починської І.В, довіреність
№19/01-р від 17.01.2014;

- Волкова П.І., довіреність
№872/01-Р від 12.12.2013;

відповідача - ОСОБА_1, паспорт серії
НОМЕР_1 виданий Нахімовським РВ УМВС
України в м. Севастополі 10.09.1999.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року публічне акціонерне
товариство "По туризму та екскурсіях
"Кримтур" в особі філії публічного
акціонерного товариства "По туризму та
екскурсіях "Кримтур"
туристського-оздоровчого комплексу
„Крим" звернулося до господарського
суду міста Севастополя із позовною
заявою до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
договором оренди нерухомого майна №34/2
від 15.09.2012 з неустойкою в розмірі 62 160
грн.

Позовні вимоги мотивовані
несвоєчасною сплатою орендної плати у
зв'язку з чим були порушені умови
договору №34/2 від 10.12.2004.

Справа розглядалась у судових
засіданнях 06.02.2014, 13.02.2014 та 11.03.2014 року.

З відзиву на позовну заяву, яка надана
відповідачем через канцелярію суду
29.01.2014 вбачається, що відповідач
позовні вимоги не визнає, просить у
позові відмовити оскільки позивач не
здійснив передання приміщення, майна
та обладнання відповідно до умов
договору, про що свідчить відсутність
підписаного між орендодавцем та
орендарем акту приймання-передання,
який згідно з п. 1.2 договору є його
невід'ємною частиною, внаслідок чого
орендар був позбавлений можливості
використовувати майно, вказане у
договорі у своїй діяльності, що
виключає сплату орендних платежів (а.с
27-28).

У судовому засіданні 11.03.2014
представником позивача було надано
заяву про уточнення позовних вимог,
відповідно до якої позивач просить
зменшити суму позовних вимог і залишає
суму позову у розмірі 45 080,00 грн з яких :
28 000,00 грн - сума неоплаченої орендної
плати за період з 01 червня 2013 року по 30
вересня 2013 року, 17 080,00 грн сума пені за
невиконання договору за період з 01
серпня 2013 року по 30 вересня 2013 року.

Зазначена заява відповідає вимогам
ст.22 ГПК України, тому вона приймається
судом, у зв'язку з чим має місце нова
ціна позову 45 080,00 грн, в межах якої
розглядається спір.

Крім викладеного, судом встановлено, що
15.09.2012 року між публічним акціонерним
товариством "По туризму та екскурсіях
"Кримтур" в особі директора філії
туристського-оздоровчого комплексу
„Крим" (далі орендодавець) та ПП ОСОБА_1
(далі орендар) укладений договір оренди
№ 34/2 (далі -договір) (а.с 17-19).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що
орендодавець передає, а орендар
приймає в орендне користування
приміщення ресторану філії ПАО
«Кримтур» «ТОК «Крим», загальною
площею - 700 (сімсот) м2 , розташованого за
адресою : м. Севастополь, вул. 6-та
Бастіонна, 46, в подальшому
«Приміщення», відповідно до схеми
орендованого приміщення, яка є
невід'ємною частиною цього договору
(додаток 1).

Відповідно до пункту 1.2 договору склад
переданого приміщення, обладнання,
інвентарю, меблів та іншого майна
оговорюється в акті
приймання-передачі, який є невід'ємною
частиною цього договору (додаток 2).

Згідно пункту 1.6 договору строк дії
цього договору встановлюється з 15
вересня 2012 р. по 15 червня 2014 р.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що
орендар щомісячно (до 5-го числа
поточного місяця) сплачує орендну
плату на розрахунковий рахунок ТОК
«Крим» у розмірі 7 000 (сім тисяч) грн.

Експлуатаційні витрати і комунальні
послуги сплачуються орендарем
щомісячно до 5-го числа поточного
місяця шляхом перерахування грошей на
розрахунковий рахунок ТОК «Крим»
окремо від суми орендної плати (у
відповідності з показанням
вимірювальних приборів, а за
відсутності таких - за розрахунком ТОК
«Крим») (пункт 2.2 договору).

Пунктом 4.3 договору сторонами
визначено, що за несвоєчасну оплату
орендних платежів орендар сплачує пеню
в розмірі 1% (один відсоток) від
загальної суми заборгованості за
кожний день прострочки.

Відповідно до пункту 5.3 договору при
достроковому розірванні договору за
ініціативою орендаря він попереджує
про це орендодавця не пізніше ніж за
один місяць, при цьому внесені
орендарем авансом платежі не
повертаються.

Згідно з пунктом 6.2 договору, вказане в
п. 1.1. цього договору приміщення
передається орендодавцем орендарю
після укладення цього договору
відповідно до Схеми орендованих
приміщень за актом приймання-передачі
(додаток 1, додаток 2), який є невід'ємною
частиною цього договору.

По закінченню строку договору або
дострокового його розірвання в
10-денний строк передати орендодавцю
приміщення і майно (згідно додатку №1 і
додатку №2) в технічному справному
стані з урахуванням зносу за актом
прийому-передачі.

Згідно з пунктом 7.4 договору до цього
договору додається схема приміщень та
Акт прийому-передачі приміщення майна,
які є його невід'ємними частинами.

26.07.2013 позивачем направлявся
відповідачу лист вимога про погашення
заборгованості з орендної плати та
комунальні послуги у розмірі 24 724,22
грн, а також про прибуття в ТОК «Крим»
для ознайомлення з актом ревізії і
складання акту шкоди для відновлення
орендованого майна (а.с 20).

Аналіз правовідносин, які існували між
сторонами свідчить, що за своєю
юридичною природою між ними укладено
договір оренди , згідно до положень
статті 283 Господарського кодексу
України, а також приписів статті 759
Цивільного кодексу України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Стаття 509 Цивільного кодексу України та
стаття 173 Господарського кодексу
України визначають зобов'язання (в тому
числі господарське зобов'язання) як
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити кошти
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та статтею 174
Господарського кодексу України,
зокрема, з договорів та інших
правочинів (угод).

Відповідно до статті 283 Господарського
кодексу України, за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає
другій стороні (орендареві) за плату на
певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності. У
користування за договором оренди
передається індивідуально визначене
майно виробничо-технічного
призначення (або цілісний майновий
комплекс), що не втрачає у процесі
використання своєї споживчої якості
(неспоживча річ).

Частиною шостою статті 283
Господарського кодексу України
встановлено, що до відносин оренди
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до статті 765 Цивільного
кодексу України, наймодавець
зобов'язаний передати наймачеві майно
у користування негайно або у строк,
встановлений договором найму.

Згідно з пунктом 1.2 договору, склад
переданого приміщення, обладнання,
інвентарю, меблів та іншого майна,
оговорюється в акті
приймання-передачі, який є невід'ємною
частиною цього договору (додаток 2),
проте акту приймання-передачі або
іншого документа який би підтверджував
належне передання або повернення майна
в матеріалах справи немає.

Відповідно до частини першої, другої
статті 640 Цивільного кодексу України,
договір є укладеним з моменту
одержання особою, яка направила
пропозицію укласти договір, відповіді
про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного
законодавства для укладення договору
необхідні також передання майна або
вчинення іншої дії, договір є укладеним
з моменту передання відповідного майна
або вчинення певної дії.

Суд зазначає, що позивачем не надано
суду доказів на підтвердження надання
майна відповідачеві, суд немає
можливості встановити чи було передано
майно відповідачеві.

В силу статті 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Частина перша статті 640 Цивільного
кодексу України визначає момент
укладення консенсуальних договорів,
для укладення реальних договорів
однієї лише згоди сторін недостатньо, а
необхідно вчинення певної дії.

Така дія визначена у пунктах 1.2 та 6.2
договору оренди №34/2 від 15.09.2012,
відповідно до яких визначений порядок
передачі та повернення майна.

Так, договір найму №34/2 є різновидом
договору найму (оренди) і до нього
застосовуються спеціальні норми глави
58 ЦК України. Загальні положення про
найм (оренду) застосовуються до такого
договору субсидіарно, якщо
спеціальними правилами не встановлено
інше.

Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України, ч. 2 ст.
180 ГК України встановлено, що
господарський договір є укладеним,
якщо між сторонами у передбачених
законом порядку та формі досягнуто
згоди щодо усіх його істотних умов.
Істотними є умови, визнані такими за
законом чи необхідні для договорів
даного виду, а також умови щодо яких на
вимогу однієї із сторін повинна бути
досягнута згода.

За змістом наведених правових норм, не
є укладеними правочини (договори), у
яких відсутні встановлені
законодавством умови, необхідні для їх
укладення (відсутня згода за всіма
істотними умовами договору; не
отримано акцепт стороною, що направила
оферту; не передано майно, якщо
відповідно до законодавства для
вчинення правочину потрібна його
передача тощо).

Частиною 2 ст. 640 ЦК України встановлено,
що якщо відповідно до акту цивільного
законодавства для укладення договору
необхідні також передання майна або
вчинення іншої дії, договір є укладеним
з моменту передання відповідного майна
або вчинення певної дії.

Спеціальною нормою, що регулює спірні
правовідносини, є стаття 795 ЦК України,
яка визначає, що передання наймачеві
будівлі або іншої капітальної споруди
(їх окремої частини) оформляється
відповідним документом (актом), який
підписується сторонами договору. З
цього моменту починається обчислення
строку договору найму, якщо інше не
встановлено договором.

Положення названої статті свідчать про
те, що за способом укладення договір
найму будівлі або іншої капітальної
споруди (їх окремої частини) є реальним
правочином, для укладення якого, поряд
зі згодою сторін, необхідне вчинення
фактичних дій.

Наведені положення закону та умови
договору кореспондуються з загальними
положеннями про найм, а саме ст. ст. 759, 762
ЦК України за приписами яких, обов'язок
внесення орендної плати безумовно
пов'язаний з фактичним отриманням
послуги з користування, визначеним
договором майном.

Отже, вирішуючи даний спір по суті
заявлених вимог, суд дійшов висновку,
що момент вчинення договору найму
будівлі або іншої капітальної споруди
(їх окремої частини) відповідно до
статей 640 та 795 ЦК України пов'язується з
передачею майна у найм шляхом
підписання сторонами відповідного
документу (акту).

На підтвердження того, що відповідачем
були здійснені проплати за договором
оренди, позивачем були надані
прибутково-касові ордери № 1367 від
22.10.2012, №1477 від 22.11.2012, №1551 від 26.12.2012,
08.02.2013, №178 від 11.03.2013, №213 від 25.03.2013, №357
від 07.05.2013, №485 від 07.06.2013 (а.с 67-74), які не
можуть бути безумовним підтвердженням
того, що відповідач сплачував орендні
платежі, оскільки в останніх відсутній
підпис та/або печатка ОСОБА_1, та
останній заперечував, що він
здійснював такі проплати.

У судовому засіданні 06.02.2014 судом було
оглянуто оригінали документів, які
містяться в матеріалах справи. Під час
дослідження касових книг була
встановлена невідповідність сум які
зазначені в книгах сумам які вказані у
наданих позивачем прибуткових касових
ордерах. Встановити які саме суми та за
яким саме договором оренди були
внесені до касових книг не вбачається
за можливе, оскільки такі дані відсутні
в наданих копіях касових книг.

Надані позивачем копії податкових
накладних (а.с 95-110), реєстри виданих та
отриманих податкових накладних (а.с
111-129), податкові декларації з податку на
додану вартість (а.с 130-192) не
приймається судом як належні докази
часткових проплат відповідача за
договором оренди №34/2 від 15.09.2012,
оскільки у вищенаведених документах
відсутнє взагалі посилання на договір
№34/2, та наявність вищенаведених
документів не є безумовною підставою
вважати про наявність договірних
відносин між сторонами та факт
дійсного користування приміщенням
відповідачем, що також було зазначено
представником позивача у судовому
засіданні.

Довідку позивача №49/01-р (а.с 206) з
наданими копіями квитанції про прийом
реєстру (а.с 206-215) суд не приймає як
належний доказ у справі з підстав
наведених вище.

У судовому засіданні 11.03.2014 ставилось
на обговорення питання щодо
призначення у справі судової
бухгалтерської експертизи, щодо
встановлення відповідності
приходно-касових ордерів з касовою
книгою, головною книгою позивача, з
журналом ордером балансового рахунку,
однак представники сторін вважали за
недоцільне призначення такої
експертизи, у зв'язку з чим питання про
її призначення було знято.

Відповідно до статті 33 господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно з вимогами ст. 4-3, ст. 33
господарського процесуального кодексу
України судочинство в господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності. Сторони, які беруть
участь у справі, обґрунтовуючи свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. При цьому кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Крім того, відповідно до ст. 38
господарського процесуального кодексу
України, забезпечення судового процесу
доказами покладено виключно на сторони
у справі.

Таким чином, при зверненні з позовом
саме на позивача покладається
обов'язок довести ті обставини, на які
він посилається як на підставу своїх
вимог.

Оскільки позивачем не було надано
належних доказів підтвердження своєї
правової позиції у задоволенні позову
слід відмовити.

Відповідно до положень статті 49
Господарського процесуального кодексу
України витрати по сплаті судового
збору судом залишені за позивачем.

На підставі наведеного, керуючись ст. 43,
49, 82, 84, 85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення
складено - 12 березня 2014 року

Суддя
О.С.
Грицай

919/98/14/4412/14