ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

17 лютого 2014 року Справа № 907/307/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіМалетича
М.М.,суддів:Козир Т.П., Кота О.В., Панової
І.Ю., Шевчук С.Р.,розглянувши
заявуДержавного
територіально-галузевого об'єднання
"Львівська залізниця"про перегляд
Верховним Судом
УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 09.10.2013у
справі№ 907/307/13за позовомДержавного
територіально-галузевого об'єднання
"Львівська залізниця" в особі
Відокремленого підрозділу Ужгородська
дирекція залізничних перевезеньдо1.
Батівської селищної ради
Берегівського району Закарпатської
області; 2. Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_6,третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
сторонівідповідачаМіське управління
Держкомзему у місті Берегово та
Берегівському районі Закарпатської
областіпровизнання недійсним рішення
та Державного акта на право власності
на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду
Закарпатської області від 24.04.2013 у
справі № 907/307/13, залишеним без змін
постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 24.07.2013, у
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Постановою Вищого господарського суду
України від 09.10.2013 у даній справі
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 24.07.2013 та
рішення господарського суду
Закарпатської області від 24.04.2013
залишено без змін.

Державне територіально-галузеве
об'єднання "Львівська залізниця"
звернулось із заявою про перегляд
Верховним Судом України постанови
Вищого господарського суду України від
09.10.2013 у справі № 907/307/13, у якій просить
указану постанову скасувати та
направити справу на новий розгляд до
суду касаційної інстанції.

Заяву, з посиланням на ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21.06.2013 у справі № 6-14391св13, від
27.02.2013 у справі № 6-45181св12, від 13.02.2013 у
справі № 6-53679ск13, на ухвалу Вищого
адміністративного суду України від
15.11.2006 у справі № К-14499/06, на ухвали
Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України від 28.04.2010 у
справі № 6-5523св10, від 02.06.2010 у справі №
6-2516св10 та на постанову Верховного Суду
України від 20.02.2012 у справі № 21-367а11,
мотивовано неоднаковим застосуванням
судами статей 11, 23 Закону України "Про
транспорт", статті 6 Закону України "Про
залізничний транспорт", статей 65, 68, 84,
116, 152, 155, пункт 12 розділу Х "Перехідних
положень" Земельного кодексу України,
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, Вищий
господарський суд України вважає за
необхідне відмовити в допуску справи
до провадження Верховного Суду України
з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 11116 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) заява про перегляд судових
рішень господарських судів може бути
подана на підставі неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень (пункт 1 частини першої статті
11116 ГПК України) матиме місце в разі,
коли суд (суди) касаційної інстанції у
розгляді двох чи більше справ за
подібних предмета і підстав позову,
змісту позовних вимог та встановлених
судом фактичних обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків,
покладених в основу цих судових рішень.

У постанові від 09.10.2013 у справі № 907/307/13,
про перегляд якої просить заявник,
Вищий господарський суд України
погодився з висновками судів
попередніх інстанцій щодо відсутності
правових підстав для задоволення
позову про визнання недійсним рішення
про продаж земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
та державного акта на право власності
на земельну ділянку, виходячи із
встановлених судами обставин справи
про те, що при прийнятті рішення
відповідач-1 діяв в межах наданих йому
повноважень та у відповідності до
діючого на той час законодавства;
позивачем не надано належного доказу,
який би свідчив про право користування
спірною земельною ділянкою; спірна
земельна ділянка не відноситься до
земель залізничного транспорту;
державний акт, який позивач просить
визнати недійсним, виданий на підставі
договору купівлі-продажу, а не на
підставі рішення ради, яке оскаржує
позивач.

Водночас в ухвалах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21.06.2013 у справі № 6-14391св13 та
від 27.02.2013 у справі № 6-45181св12 суд
касаційної інстанції погодився з
висновками суду апеляційної інстанції
щодо задоволення позову про визнання
незаконним рішення ради та визнання
недійсним державного акта на право
власності на земельну ділянку,
виходячи із встановлених судом
обставин справи про те, що:

- право постійного користування
позивачем спірною земельною ділянкою
підтверджено державними актами на
право постійного користування та
планом смуги відводу лінії
Хриплин-Держкордон Рахівського району;
відсутні докази скасування державних
актів позивача на право постійного
користування землями та щодо
встановлення нової смуги відводу ліній
земель, переданих підприємствам
залізничного транспорту (справа №
6-14391св13);

- спірна земельна ділянка знаходиться у
правомірному користуванні позивача;
оспорюваним рішенням порушено право
позивача на користування земельною
ділянкою спеціального призначення
(справа № 6-45181св12).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13.02.2013 у справі
№ 6-53679ск13 відмовлено у відкритті
касаційного провадження з огляду на те,
що касаційна скарга є необґрунтованою
і викладені в ній доводи не викликають
необхідності перевірки матеріалів
справи; судом апеляційної інстанції
правильно застосовано норми
матеріального права, які їх регулюють.
При цьому, суд апеляційної інстанції
задовольняючи позов про визнання
незаконним рішення ради та визнання
недійсним державного акта на право
власності на земельну ділянку виходив
з того, що спірна земельна ділянка є
смугою відведення залізниці, перебуває
у державній власності, знаходиться у
правомірному користуванні позивача і
без вилучення її частини в
установленому законом порядку, зміни
її цільового призначення орган
місцевого самоврядування не мав права
розпоряджатися нею; землі під
державними залізницями не можуть
передаватися у приватну власність;
оспорюваним рішенням порушено право
позивача на користування земельною
ділянкою спеціального призначення.

В ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 15.11.2006 у справі №
К-14499/06 суд касаційної інстанції
погодився з висновками суду
апеляційної інстанції щодо
задоволення позову про визнання
незаконним рішення міської ради,
визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки та
звільнення земельної ділянки, виходячи
із встановлених судом обставин справи
про те, що міська рада надала
приватному підприємцю земельну
ділянку, яка за своїм правовим статусом
є смугою відведення під облаштування
залізничного полотна і належить
залізниці.

В ухвалі Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від
28.04.2010 у справі № 6-5523св10 суд касаційної
інстанції погодився з висновками судів
попередніх інстанцій щодо задоволення
позову про визнання незаконним рішення
ради та недійсними державних актів на
право власності на земельну ділянку й
договору її купівлі-продажу, виходячи
із встановлених судами обставин справи
про те, що спірна земельна ділянка
перебуває у користуванні позивача та
відведена для потреб залізничного
транспорту; спірна земельна ділянка
передана у власність відповідачу-2 без
погодження з залізницею та вибула з
володіння позивача поза його волею.

В ухвалі Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від
02.06.2010 у справі № 6-2516св10 суд касаційної
інстанції погодився з висновками судів
попередніх інстанцій про те, що
відповідачами порушено право позивача
на спірну земельну ділянку, а тому
порушене право підлягає захисту шляхом
визнання недійсним рішення сільської
ради та виданого на підставі цього
рішення державного акта на право
приватної власності на землю, оскільки
спірна земельна ділянка знаходиться в
санітарно-захисній зоні скважини 2Д по
водозабору мінеральної води, де
неможливе будь-яке будівництво;
відповідачу-2 передана земельна
ділянка для будівництва та
обслуговування житлового будинку без
зміни її цільового призначення.

Таким чином, зазначені судові рішення
не підтверджують доводів заявника щодо
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах, а свідчать лише про
наявність у згаданих справах різних
обставин, залежно від яких суди
касаційної інстанції дійшли
відповідних правових висновків.

Крім того, до кола судових рішень, на
які може бути здійснене посилання на
підтвердження підстави, встановленої
пунктом 1 частини першої статті 11116 ГПК
України, належать виключно рішення
суду касаційної інстанції, ухвалені в
порядку розгляду касаційної скарги на
рішення судів попередніх інстанцій, а
тому на постанову Верховного Суду
України від 20.02.2012 у справі № 21-367а11 не
може бути здійснене посилання,
оскільки останню прийнято згідно з
главою 3 розділом ІV КАС України, якою
встановлено порядок перегляду судових
рішень Верховним Судом України після
їх перегляду в касаційному порядку.

За таких обставин відсутні підстави
для допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11116, 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

У Х В А Л И В:

Відмовити Державному
територіально-галузевому об'єднанню
"Львівська залізниця" у допуску справи
№ 907/307/13 до провадження Верховного Суду
України.

Головуючий суддя М. Малетич Судді Т.
Козир О. Кот І. Панова С. Шевчук