РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2014 р.
Справа №902/1417/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Демидюк О.О.

судді
Огороднік К.М. ,

судді
Савченко Г.І.

при секретарі Головченко Д.М.

Учасники провадження у справі в судове
засідання не з'явились.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 на
рішення господарського суду
Вінницької області від 19.11.2013 року у
справі №902/1417/13

Позивач: Бершадське районне споживче
товариство

Відповідач: Приватний підприємець
ОСОБА_1

про усунення перешкод в користуванні
нежитловим приміщенням шляхом
виселення

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Вінницької області №902/1417/13 від 19.11.2013
року (суддя Тісецький С.С.) позов
задоволено повністю та зобов'язано
усунути перешкоди в користуванні
нежитловим приміщенням магазину
"ІНФОРМАЦІЯ_1", що знаходиться в АДРЕСА_1,
яке належить Бершадському районному
споживчому товариству шляхом
виселення з нього суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1
разом із товарно-матеріальними
цінностями що належать суб'єкту
підприємницької діяльності ОСОБА_2, та
які знаходяться на першому та другому
поверсі зазначеної споруди. Стягнуто з
Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 на користь Бершадського
районного споживчого товариства 1147,00
грн. - відшкодування витрат пов'язаних
зі сплатою судового збору.

Рішення господарського суду
Вінницької області мотивоване тим, що
право власності позивача на
приміщення, яке просить звільнити
позивач у позовній заяві,
підтверджується свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно №917512 від
03.02.2006 року та витягом про реєстрацію
права власності на нерухоме майно
№9748160 від 03.02.2006 року, реєстраційний
№13749850. Зважаючи на відсутність доказів
щодо правомірності користування
відповідачем нежитловим приміщенням
"ІНФОРМАЦІЯ_1" по АДРЕСА_1, суд приходить
до висновку про задоволення позову у
повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Приватний підприємець ОСОБА_1 оскаржив
його в апеляційному порядку. У своїй
апеляційній скарзі, відповідач просить
суд скасувати рішення місцевого
господарського суду та прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог відмовити повністю з посиланням
на обставини, викладені в апеляційній
скарзі.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду №902/1417/13 від
20.12.2013 року прийнято до провадження
апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 на
рішення господарського суду
Вінницької області від 19.11.2013 року у
справі № 902/1417/13.

Ухвалами Рівненського апеляційного
господарського суду №902/1417/13 від
20.01.2014 року, від 05.02.2014 року розгляд
апеляційної скарги колегією суддів
відкладався.

Розпорядженням голови Рівненського
апеляційного господарського суду
№902/1417/13 від 05.02.2014 року, у зв'язку із
тимчасовою втратою працездатності
судді Бригинець Л.М., внесено зміни до
складу колегії суддів, окрім заміни
головуючого судді, колегію суддів
визначено у cкладі головуючий суддя
Демидюк О.О., суддя Огороднік К.М.,
суддя Савченко Г.І..

Бершадським районним споживчим
товариством подано суду відзив на
апеляційну скаргу, в якому позивач
просить суд апеляційну скаргу залишити
без задоволення, а рішення місцевого
господарського суду залишити без змін.

Колегія суддів звертає увагу, що норми
ст.65 Господарського процесуального
кодексу України щодо обов'язку
господарського суду витребовувати у
сторін документи і матеріали, які
необхідні для вирішення спору,
кореспондується з приписами ст.22 ГПК
України, якою встановлено диспозитивне
право сторін подавати докази.

Також, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України
визначає одним з принципів судочинства
свободу в наданні сторонами суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Таким чином, на думку колегії суддів,
господарським судом, в межах наданих
йому повноважень, створені належні
умови для подання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, а
тому, суд вважає за можливе розглянути
справу за наявними у ній та додатково
поданими суду матеріалами та
документами.

Представники учасників провадження у
справі в судове засідання не з'явились,
причини своєї неявки суду не
повідомили. Явка представників сторін
в судове засідання не вимагалась. Всі
учасники провадження у справі були
належним чином повідомлені про місце,
дату та час судового засідання. Судова
колегія вважає, що неявка
представників не перешкоджатиме
перегляду рішення господарського суду
Вінницької області від 19.11.2013 року у
справі №902/1417/13.

Колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду,
вивчила та дослідила матеріали справи
та наявні в ній докази, розглянула
матеріали апеляційної скарги та додані
до неї документи, відзив на апеляційну
скаргу, перевірила правильність
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, та прийшла до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом позову в даній справі є
зобов'язання відповідача усунути
перешкоди у користуванні нежитловим
двохповерховим приміщенням
"ІНФОРМАЦІЯ_1", що знаходиться в АДРЕСА_1
шляхом виселення відповідача разом з
товарно-матеріальними цінностями, які
знаходяться на першому та другому
поверсі названої споруди.

Підставами позову, позивач вказав
обставини відповідно до яких
відповідач без відповідних правових
підстав використовує вказане вище
нежитлове приміщення.

При винесенні оскаржуваного рішення,
господарським судом першої інстанції
зазначено наступне.

02.03.2012 року, позивачем направлено
суб'єктам підприємницької діяльності
ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 претензію №45
про усунення перешкод в користуванні
нежитловим приміщенням "ІНФОРМАЦІЯ_1"
по АДРЕСА_1.

Зокрема, у претензії вказується, що
Бершадське районне споживче
товариство є власником приміщення
"ІНФОРМАЦІЯ_1", яке самоуправно зайнято
більше двох років та здійснюється
торгівельна діяльність, в зв'язку з чим
власник позбавлений права
користуватися і розпоряджатися майном.

19.08.2013 року, позивачем направлено
тотожну претензію №143 вказаним вище
суб'єктам підприємницької діяльності.

Відповіді на вказані претензії
відповідачем суду не надано.

Направлення даних претензій
підтверджується фіскальними чеками
№1927 від 02.03.2012 року та №7585 від 19.08.2013
року.

16.09.2013 року, комісією у складі голови
ревізійної комісії Бершадського РСТ -
ОСОБА_5, бухгалтера - ОСОБА_6,
юрисконсульта - ОСОБА_7, складено акт
згідно якого по розпорядженню голови
правління Бершадське РСТ - ОСОБА_8,
комісія прибула в 2-поверхову будівлю
магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1", в якому як на
першому так і на другому поверсі
знаходяться меблі різних фабрик.

Крім того, в акті вказується, що в
процесі розмови із ОСОБА_1, остання
пояснила, що вона являється
завідувачем магазину без укладення
договору оренди та без дозволу
власника - Бершадського РСТ. З нею
працює продавець - ОСОБА_9 по найму
ОСОБА_1. Всі меблі є власністю
відповідача. Магазин "ІНФОРМАЦІЯ_1"
зайнято протиправно.

Даний акт складено в присутності
ОСОБА_1 про що розписалася комісія в
акті.

Відповідно до примітки на акті, ОСОБА_1
від підпису акту відмовилася.

Постановою ДІМ Бершадського РВ УМВС
України у Вінницькій області від 30.01.2012
року за результатами розгляду заяви гр.
ОСОБА_8 про самоправне зайняття гр.
ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_4, ОСОБА_10
приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1",
розташоване в АДРЕСА_1, відмовлено в
порушенні кримінальної справи в
зв'язку з відсутністю складу злочину
передбаченого ст.356 КК України.

В підтвердження права власності на
оспорюване приміщення, позивачем
надано до матеріалів справи свідоцтво
про право власності на нерухоме майно
№917512 від 03.02.2006 року, в якому зазначені
такі відомості : тип об'єкта - нежитлова
будівля магазину; адреса об'єкта -
АДРЕСА_1; власники - Бершадське районне
споживче товариство; форма власності -
колективна; частка - 1/1; загальна площа -
1861,1 м2; нежитлова будівля магазину
"ІНФОРМАЦІЯ_1", А, 1180,1 м2; підвал, А/під, 581,0
м2.

На підставі вказаного вище свідоцтва
комунальним підприємством
"Тульчинське міжрайонне бюро технічної
інвентаризації" видано витяг про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно № 9748160 від 03.02.2006 року,
реєстраційний № 13749850.

А тому, рішенням господарського суду
Вінницької області №902/1417/13 від 19.11.2013
року позов задоволено.

Однак з такими висновками
господарського суду першої інстанції
не може погодитись судова колегія
апеляційного господарського суду з
огляду на таке.

Згідно ч.2 ст. 4-3 ГПК України, сторони та
інші особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

Приписами ч.1 ст. 32 ГПК України,
визначається, що доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 34, 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

В силу п. 2.5 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" № 18
від 26 грудня 2011 року, будь-які подані
учасниками процесу докази (в тому
числі, зокрема, й стосовно інформації у
мережі Інтернет) підлягають оцінці
судом на предмет належності і
допустимості. Вирішуючи питання щодо
доказів, господарські суди повинні
враховувати інститут допустимості
засобів доказування, згідно з яким
обставини справи, що відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Частина 1 ст. 316 Цивільного кодексу
України визначає, що правом власності є
право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ч.1 ст.317 Цивільного
кодексу України, власникові належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

В силу ч.1 ст.321 Цивільного кодексу
України, право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Частина 2 ст.386 Цивільного кодексу
України визначає, власник, який має
підстави передбачати можливість
порушення свого права власності іншою
особою, може звернутися до суду з
вимогою про заборону вчинення нею дій,
які можуть порушити його право, або з
вимогою про вчинення певних дій для
запобігання такому порушенню.

За приписами ст.391 Цивільного кодексу
України, власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог і заперечень судова колегія
виходить з наступного.

Підставою негаторного позову є належне
право позивача користуватися і
розпоряджатися майном та факти, які
підтверджують дії відповідача у
створенні позивачеві перешкод щодо
здійснення ним цих правомочностей.

Особливістю подання позову в порядку
ст.391 Цивільного кодексу України є те,
що позивачем негаторного позову може
бути власник або титульний володілець,
у якого знаходиться річ і щодо якої
відповідач ускладнює здійснення
повноважень користування або
розпорядження, а відповідачем - лише та
особа, яка перешкоджає позивачеві у
здійсненні його законного права
користування чи розпорядження річчю.

Отже, для правильного вирішення спору,
поданого на підставі відповідної норми
(негаторного позову), судам належить на
підставі належних та допустимих
доказів з'ясувати зміст майнових прав
позивача щодо спірного майна, а також
наявність чи відсутність порушення
прав позивача щодо користування та
розпоряджання цим майном
неправомірними діями відповідача, що
не пов'язані з позбавленням позивача
володіння зазначеним майном.

Суд звертає увагу на те, що в матеріалах
справи відсутні докази того, що саме
внаслідок неправомірних дій
відповідача приватного підприємця
ОСОБА_1, на думку позивача, існують
перешкоди у користуванні нежитловим
приміщенням магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Акт комісії Бершадського районного
споживчого товариства від 16.09.2013 року
не може бути взятий до уваги
апеляційним господарським судом,
оскільки складений лише працівниками
позивача без залучення незалежних та
непов'язаних трудовими відносинами
осіб, що ставить під сумнів його
достовірність.

Окрім того, згідно постанови про
відмову в порушенні кримінальної
справи від 30.01.2012 року, через деякий час,
після закінчення дії договору оренди,
ОСОБА_11 було примусово виселено з
приміщення магазину. З того часу спірне
приміщення магазину почали займати
гр.ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_10.

Із вказаної постанови не вбчаєчаться,
що ОСОБА_1 займає вказане приміщення в
якості приватного підприємця.

Як вбачається з пояснень відповідача,
громадяни ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_10 зайняли вказане приміщення як
пайовики позивача ОСОБА_12 районного
споживчого товариства і відповідно
співвласники спірного приміщення, так
як приміщення магазину є колективною
власністю.

Слід зазначити, що у відзиві на позовну
заяву, відповідач вказує, що як суб'єкт
підприємницької діяльності
оспорюваним приміщенням не
користується, а використовує його
разом з іншими особами, які не є
суб'єктами підприємницької діяльності.

В матеріалах справи відсутні докази
здійснення перешкод позивачу у
користуванні нежитловим приміщенням
магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1".

А тому, судова колегія апеляційного
господарського суду прийшла до
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог.

На підставі викладеного, Рівненський
апеляційний господарський суд вважає,
що посилання скаржника, викладені ним в
апеляційній скарзі, є обґрунтованими
та такими, що спростовують висновки
господарського суду першої інстанції.

З урахуванням вищезазначеного, колегія
суддів вважає, що вирішуючи спір по
суті заявлених вимог, суд першої
інстанції не дослідив в повній мірі всі
обставини справи, та не надав їм
належної правової оцінки, дійшов
хибних висновків щодо прав та
обов'язків сторін, й ухвалив рішення з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а тому, наявні
підстави для скасування оскаржуваного
рішення.

Судові витрати за розгляд апеляційної
скарги у зв'язку з її задоволенням на
підставі ст.49 ГПК України покладаються
на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК
України, Рівненський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 на
рішення господарського суду
Вінницької області від 19.11.2013 року у
справі №902/1417/13 - задовольнити.

2. Рішення господарського суду
Вінницької області від 19.11.2013 року у
справі №902/1417/13 - скасувати.

3. Прийняти нове рішення:

"В задоволенні позовних вимог
Бершадського районного споживчого
товариства відмовити".

4. Стягнути з Бершадського районного
споживчого товариства (,
24400, м. Бершадь, вул. Радянська, 17,
Вінницька область) на користь Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1
(ідент. код НОМЕР_1, АДРЕСА_2) 573 грн. 50 коп.
судового збору за подання апеляційної
скарги.

5. Видачу наказу доручити
господарському суду Вінницької
області.

6. Справу №902/1417/13 повернути до
господарського суду Вінницької
області.

7. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку згідно з Розділом
XII-1 Господарського процесуального
кодексу України.

Головуючий суддя
Демидюк О.О.

Суддя
Огороднік К.М.

Суддя
Савченко Г.І.