м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/2110/14 19.03.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Богдан-Лізинг»

до Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1

про стягнення
70 306,63 грн.

Суддя: Пукшин Л.Г.

Представники сторін:

від позивача: Любчик У.В. - представник
за довіреністю № 54 від 19.06.2013

від відповідача: не з'явилися

В судовому засіданні 19.03.14, в порядку ст.
85 ГПК України, було оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Богдан-Лізинг» про стягнення з
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
заборгованості за договором
фінансового лізингу в розмірі 70 306,63
грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідачем не
виконуються належним чином
зобов'язання за договором фінансового
лізингу № 096/09-АВТ від 15.10.2009 р.,
укладеного між сторонами. За доводами
позивача, відповідачем не оплачені
рахунки-фактури за період з листопада
2012 р. по грудень 2013 р., в результаті чого
утворилася заборгованість у розмірі 41
534,58 грн. по платежу, що відшкодовує
(компенсує) частину вартості майна та 28
114,12 грн. винагороди (комісії 1-го
порядку) лізингодавцю за отримане в
лізинг майно. Позивачем також
нараховані штрафні санкції за
неналежне виконання договірних
зобов'язань у вигляді пені в розмірі
657,93 грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.02.2014 за вказаною позовною
заявою порушено провадження у справі №
910/2110/14 та призначено її до розгляду у
судовому засіданні на 19.03.2014.

У судове засідання, призначене на
19.03.2014, з'явився представник позивача,
вимоги ухвали суду виконав у повному
обсязі та просив суд розглянути справу
по суті.

Відповідач не забезпечив явку
уповноважених представників у судове
засідання, про поважні причини неявки
суд не повідомив, вимоги ухвали суду не
виконав, обґрунтованих клопотань щодо
своєї неявки не направляв, про час і
місце судових засідань відповідач був
повідомлений належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що
ухвалу Господарського суду міста Києва
від 11.02.2014р. було надіслано на адресу
відповідача, зазначену в позовній
заяві - АДРЕСА_1 та у відомостях з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, що
надані позивачем, отже відповідач не
реалізував своє процесуальне право на
участь в судовому засіданні
господарського суду.

При цьому, судом враховано, що
відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

15 жовтня 2009 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Богдан-Лізинг» (надалі -
лізингодавець, позивач) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі -
лізингоодержувач, відповідач) було
укладено договір фінансового лізингу
№ 096/09-АВТ (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору предметом
договору є надання лізингодавцем в
платне володіння та користування на
умовах фінансового лізингу
лізингоодержувачу майна - предмету
лізингу, найменування, модель, ціна
одиниці, кількість і загальна вартість
якого наведена в специфікації (додаток
№ 2 до договору) для підприємницьких
цілей лізингоодержувача на визначений
строк, за умови сплати останнім
періодичних лізингових платежів.

Згідно із специфікації майна предметом
лізингу є: автобус пасажирський БОГДАН
А09202, жовтого кольору, реєстраційний
номер НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_2 2007 року
випуску, обсяг двигуна 4570, у кількості 1
одиниці, вартістю 140 097,41 грн.

Спір виник внаслідок того, що позивач
вважає, що відповідачем в порушення
умов договору не було у повному обсязі
сплачено лізингові платежі за період з
листопада 2012 р. по грудень 2013 р., у
зв'язку з чим у відповідача виникла
заборгованість перед позивачем в
розмірі 41 534,58 грн. заборгованість по
платежу, що відшкодовує (компенсує)
частину вартості майна та 28 114,12 грн.
винагороди (комісії 1-го порядку)
лізингодавцю за отримане в лізинг
майно.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно із абз. 2 ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Частина 1 статті 175 Господарського
кодексу України встановлює, що майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 292
Господарського кодексу України лізинг
- це господарська діяльність,
спрямована на інвестування власних чи
залучених фінансових коштів, яка
полягає в наданні за договором лізингу
однією стороною (лізингодавцем) у
виключне користування другій стороні
(лізингоодержувачу) на визначений
строк майна, що належить лізингодавцю
або набувається ним у власність
(господарське відання) за дорученням чи
погодженням лізингоодержувача у
відповідного постачальника (продавця)
майна, за умови сплати
лізингоодержувачем періодичних
лізингових платежів. Залежно від
особливостей здійснення лізингових
операцій лізинг може бути двох видів -
фінансовий чи оперативний. За формою
здійснення лізинг може бути зворотним,
пайовим, міжнародним тощо. Об'єктом
лізингу може бути нерухоме і рухоме
майно, призначене для використання як
основні фонди, не заборонене законом до
вільного обігу на ринку і щодо якого
немає обмежень про передачу його в
лізинг.

Виходячи з положень ст. ст. 1, 2 Закону
України «Про фінансовий лізинг» та ст.
806 Цивільного кодексу України за
договором лізингу одна сторона
(лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачу) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі). До договору
лізингу застосовуються загальні
положення про найм (оренду) з
урахуванням особливостей,
встановлених цим параграфом та
законом. До відносин, пов'язаних з
лізингом, застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж та
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом.
Особливості окремих видів і форм
лізингу встановлюються законом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

За умовами п. 2.2. договору
приймання-передача предмету лізингу
оформлюється шляхом складання
сторонами акта приймання-передачі
предмету лізингу до договору.

Як свідчать матеріали справи, на
виконання умов договору сторонами
підписаний уповноваженими
представниками та скріплений
печатками акт приймання-передачі від
15.10.2009 року, відповідно до якого позивач
передав, а відповідач прийняв предмет
лізингу: не новий автобус БОГДАН моделі
А09202, тип пасажирський, обсяг двигуна
4570, жовтого кольору, реєстраційний
номер НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_2, 2007 року
випуску, у кількості 1 одиниці, вартістю
140 097,41 грн.

Відповідно до п. 1.9. договору строк
користування предметом лізингу
становить 35 місяців з моменту
прийняття майна лізингоодержувачем, що
оформляється відповідним актом
приймання-передачі майна.

Статтею 16 Закону України «Про
фінансовий лізинг» визначено, що
сплата лізингових платежів
здійснюється в порядку, встановленому
договором. Лізингові платежі
можуть включати: а) суму, яка
відшкодовує частину вартості предмета
лізингу; б) платіж як винагороду
лізингодавцю за отримане у лізинг
майно; в) компенсацію відсотків за
кредитом; г) інші витрати лізингодавця,
що безпосередньо пов'язані з
виконанням договору лізингу.

У п. 3.1. договору сторони визначили, що
лізингоодержувач сплачує лізингові
платежі за кожний період користування
майном (розрахунковий період), який
зазначений у додатку № 1 до даного
договору. Першин розрахунковий період
визначається рівним періоду від дати
підписання акта приймання-передачі
майна в лізинг до останнього дня
першого розрахункового періоду,
зазначеного в додатку № 1 до даного
договору. Лізингові платежі включають:
винагороду (комісію) лізингодавцю за
отримане у лізинг майно, з врахуванням
коригування, вказаного у п. 3.4. цього
договору, яка складається з комісії 1-го
порядку (К1) - розрахунок комісії 1-го
порядку в обсязі винагороди
лізингодавця за користування майном
починаючи з дня підписання акта
приймання-передачі предмету лізингу.
Лізингоодержувач сплачує в кожному
розрахунковому періоді комісію 1-го
порядку лізингодавцю в сумі відповідно
до додатку №1 цього договору. Комісія
1-го порядку включає також витрати,
понесені лізингодавцем на страхування
предмета лізингу. Платежі по
відшкодування (компенсації) частини
вартості майна.

Загальна сума винагороди (комісії)
лізингодавцю за отримане в лізинг
майно за цим договором складає 111 284,34
грн без ПДВ.

Відповідно до п. 3.4. договору всі
лізингові платежі за даним договором
здійснюється в національній валюті
України (гривні) шляхом перерахування
грошових коштів на поточний рахунок
позивача.

Пунктом 3.7. договору передбачено, що
якщо строк сплати будь-якого
лізингового платежу припадає на
неробочий (вихідний, святковий або ін..)
день, то відповідач зобов'язаний
сплатити такий платіж не пізніше дня,
який передує дню сплати.

Лізингодавець не пізніше ніж за 2 (два)
робочі дні до закінчення кожного
поточного розрахункового періоду
виставляє лізингоодержувачу рахунок
на оплату лізингового платежу за
наступний розрахунковий період з
урахуванням положень п.п. 3.4.,3.8.
договору. Неотримання
лізингоодержувачем рахунку на оплату
лізингового платежу не позбавляє
лізинговодержувача обов'язку по сплаті
чергового лізингового платежу,
розрахованого у відповідності з
положеннями п.п. 3.4.,3.8. договору.

Додаток № 1 до договору (Графік сплати
лізингових платежів), оформлений у
вигляді таблиці, містить строк сплати
платежів (колонка таблиці № 2), суми
платежів, які відшкодовують
(компенсують) частину загальної
вартості предмета лізингу (колонка
таблиці № 4), суми винагороди (комісії)
лізингодавцю за отриманий в лізинг
предмет лізингу (колонка таблиці № 5) та
загальну суму платежу (колонка таблиці
№ 6).

04 квітня 2010 року сторони уклали
додатковий договір № 2 про внесення
зміни до договору фінансового лізингу
№ 096/09-АВТ від 15.10.2009 р., яким виклали
додаток № 1 «Графік лізингових
платежів» у новій редакції.

Матеріали справи свідчать, що
відповідач в порушення взятих на себе
зобов'язань оплату сум лізингових
платежів, що мали бути сплачені з
листопада 2012 по грудень 2013 р. належним
чином не виконав, внаслідок чого
виникла заборгованість перед
позивачем в розмірі 41 534,58 грн.
заборгованість по платежу, що
відшкодовує (компенсує) частину
вартості майна та 28 114,12 грн.
винагороди (комісії 1-го порядку)
лізингодавцю за отримане в лізинг
майно.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, встановлено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3 частини 2 статті 11 Закону
України «Про фінансовий лізинг»
визначено, що лізингоодержувач
зобов'язаний своєчасно сплачувати
лізингові платежі.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України також визначено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

З огляду на викладене, вимоги позивача
про стягнення боргу по сплаті
лізингових платежів в розмірі 41 534,58
грн. заборгованість по платежу, що
відшкодовує (компенсує) частину
вартості майна та 28 114,12 грн. винагороди
(комісії 1-го порядку) лізингодавцю за
отримане в лізинг майно обґрунтовані
та підлягають задоволенню.

Крім того, позивач також просить суд
стягнути з відповідача пеню у розмірі
657,93 грн. за прострочення виконання
грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 224 Господарського
процесуального кодексу України
учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Пунктом 6.4.1 договору сторони
передбачили, що у випадку прострочення
сплати, або несплати будь-якого
лізингового платежу, у тому числі
прострочення сплати першого
лізингового платежу, незалежно від
причини цього прострочення (несплати)
лізингоодержувач крім штрафів.
Зазначений у п. 6.5 цього договору,
виплачує лізингодавцю пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період за який нараховується
пеня, від суми несплаченого, невчасно
сплаченого, неповністю сплаченого
лізингового платежу за кожен день
прострочення та відшкодовує всі
збитки.

Суд погоджується із розрахунком
позивача, а тому з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню
пеня у розмірі 657,93 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Це стосується відповідача, який мав
довести суду, що він зобов'язання за
договорами виконав своєчасно та в
повному обсязі, відповідно до їх умов.
Відповідач доказів відсутності
заборгованості за договором
фінансового лізингу суду не надав.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач належним чином не
виконав зобов'язання по сплаті
лізингових платежів згідно умов
договору, а тому вимоги про стягнення 41
534,58 грн. заборгованості по платежу, що
відшкодовує (компенсує) частину
вартості майна, 28 114,12 грн. винагороди
(комісії 1-го порядку) лізингодавцю за
отримане в лізинг майно та 657,93 грн пені
є обґрунтованими, документально
підтвердженими та підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33, 34, 75, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_3) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Богдан-Лізинг» (04176, м. Київ, вул.
Електриків, буд. 26, корпус 87,
ідентифікаційний код 32960732) 41 534 (сорок
одну тисячу п'ятсот тридцять чотири)
грн. 58 коп. - заборгованості по платежу,
що відшкодовує (компенсує) частину
вартості майна; 28 114 (двадцять вісім
тисяч сто чотирнадцять) грн 12 коп. -
винагороди (комісії 1-го порядку)
лізингодавцю за отримане в лізинг
майно; 657 (шістсот п'ятдесят сім) грн 93
коп. - пені та 1 827 (одну тисячу
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
витрат по сплаті судового збору.

3. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 20.03.2014 р.

Суддя
Пукшин Л.Г.