ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2014 року Справа №
904/8816/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів: головуючого судді: Сизько І.А.
(доповідач),

суддів: Кузнецової І.Л., Подобєда І.М.,

при секретарі судового засідання:
Мацекос І.М.,

за участю представників сторін:

від позивача: Кузьміна І.С., довіреність
№ 11-51/194 від 16.01.2014р.;

від відповідача: Коптєлова Н.Л.,
довіреність № 227/1001 від 29.05.2013р.;

представник третьої особи не з'явився,
про час та місце проведення судового
засідання повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Міністерства юстиції України на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 18.12.2013р.
по справі №904/8816/13

за позовом Міністерства юстиції
України в інтересах держави Україна, м.
Київ

до публічного акціонерного товариства
"ДТЕК Дніпрообленерго",
м.Дніпропетровськ

за участю третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Державна
казначейська служба України, м. Київ

про стягнення 8 239, 23 грн.

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2013 року Міністерство
юстиції України в інтересах держави
Україна звернулось до господарського
суду Дніпропетровської області з
позовом до публічного акціонерного
товариства "Енергопостачальна
компанія "Дніпрообленерго" про
стягнення на користь держави Україна в
особі Міністерства юстиції України
збитків, завданих Державному бюджету
України в розмірі 8 239, 23 грн. на рахунок
Державної казначейської служби
України.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 14.11.2013р.
по справі №904/8816/13 залучено до участі у
справі як третю особу на стороні
позивача без самостійних вимог на
предмет спору Державну казначейську
службу України, м. Київ.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 18.12.2013р.
по справі №904/8816/13 (суддя Загинайко Т.В.)
замінено публічне акціонерне
товариство "Енергопостачальна
компанія "Дніпрообленерго" його
правонаступником - публічним
акціонерним товариством "ДТЕК
Дніпрообленерго"; в позові відмовлено.

Рішення господарського суду
мотивоване тим, що стягнення з
відповідача зазначеної у позові суми
пов'язується лише із його статусом як
боржника за рішенням апеляційного
суду, що саме по собі не дає правових
підстав для покладення на нього
регресу; вина відповідача у тривалому
невиконанні органами державної влади
України рішення суду та причинний
зв'язок між діями відповідача та
моральною шкодою, заподіяною органами
державної влади України внаслідок
тривалого невиконання судового
рішення, відсутні; публічне акціонерне
товариство "ДТЕК Дніпрообленерго" є
правонаступником майна, прав та
обов'язків відкритого акціонерного
товариства "Енергопостачальна
компанія "Дніпрообленерго" та
публічного акціонерного товариства
"Енергопостачальна компанія
"Дніпрообленерго".

Не погодившись з рішенням суду,
Міністерство юстиції України
звернулось з апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 18.12.2013р. по справі №904/8816/13
та прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги Міністерства юстиції України
задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі скаржник
посилається на зволікання відповідача
з виконанням рішення національного
суду, винесеного на користь ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, наслідком чого стало звернення
останніх до Європейського суду; на
винесення Європейським судом рішення,
що призвело до збитків Державного
бюджету шляхом виплати справедливої
сатисфакції; на наявність у
відповідача права та можливості
виконати рішення суду в добровільному
порядку; на факт відсутності
констатації в рішенні Європейського
суду протиправності дій або
бездіяльності органів державної
виконавчої служби при виконанні
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 12.09.2006р.
у справі №22ц-10770/2006 або визнання в
установленому законодавством порядку
протиправності дій або бездіяльності
органів державної виконавчої служби
національним судом.

В відзиві на апеляційну скаргу
публічне акціонерне товариство "ДТЕК
Дніпрообленерго" просить рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 18.12.2013р. по справі №904/8816/13
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Представник третьої особи у судові
засідання не з'явився, про час та місце
проведення судових засідань був
повідомлений належним чином (а.с.92, 110),
відзив на апеляційну скаргу не надано.

Дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши повноту встановлення
господарським судом обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 12.09.2006р.
по справі №22ц-10770/2006р. позов ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного
товариства "Енергопостачальна
компанія "Дніпрообленерго" задоволено
частково: визнано недійсним
акт-протокол від 03.04.2004р. №00075768 про
порушення Правил користування
електричною енергією відносно ОСОБА_3,
стягнуто з відкритого акціонерного
товариства "Енергопостачальна
компанія "Дніпрообленерго" на користь
ОСОБА_3 неустойку за припинення
енергопостачання у розмірі 1 029, 60 грн.
та судові витрати за послуги адвоката
505, 00 грн.; стягнуто з відкритого
акціонерного товариства
"Енергопостачальна компанія
"Дніпрообленерго" на користь ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 по 500, 00 грн. моральної шкоди
кожному; в частині позовних вимог
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про зобов'язання
енергопостачальної компанії поновити
енергопостачання відмовлено; в
задоволенні зустрічного позову
відкритого акціонерного товариства
"Енергопостачальна компанія
"Дніпрообленерго" до ОСОБА_3 про
відшкодування збитків відмовлено та
стягнуто з відкритого акціонерного
товариства "Енергопостачальна
компанія "Дніпрообленерго" 68, 00 грн.
державного мита на користь держави.

Вказане рішення суду набрало законної
сили.

11.09.2009р. постановами підрозділу
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області відкриті
виконавчі провадження:

1) ВП №14702387 з виконання виконавчого
листа №2-33, виданого 22.01.2009р.
Центрально-Міським районним судом м.
Кривого Рогу, про стягнення з
відкритого акціонерного товариства
"Енергопостачальна компанія
"Дніпрообленерго" на користь ОСОБА_3 1
534, 00 грн., де 1 029, 60 грн. неустойка за
припинення енергопостачання та 505, 00
грн. судові витрати за послуги
адвоката;

2) ВП №14701466 з виконання виконавчого
листа №2-33, виданого 22.01.2009р.
Центрально-Міським районним судом м.
Кривого Рогу, про стягнення з
відкритого акціонерного товариства
"Енергопостачальна компанія
"Дніпрообленерго" на користь ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 по 500, 00 грн. кожному моральної
шкоди.

21.09.2009р. постановами підрозділу
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області виконавчі
провадження ВП №14702387 та ВП №14701466 були
зупинені в зв'язку з внесенням
відповідача до Реєстру підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості відповідно до Закону
України "Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу".

24.03.2011р. підрозділом примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області винесено
постанови про закінчення виконавчих
проваджень ВП №14702387 та ВП №14701466 у
зв'язку зі сплатою заборгованості в
повному обсязі відповідно до платіжних
доручень №425 та №427 від 16.03.2011р.

28.08.2012р. Європейським судом з прав
людини прийнято рішення у справі по
заяві №21748/08 ОСОБА_5 та 19 інших заяв
проти України, де зазначено, що у різні
дати національні суди, ухваливши
рішення у справах заявників,
зобов'язали відповідачів (державні
органи влади чи державні підприємства)
сплатити різні суми заявникам; рішення
набрали законної сили, проте
відповідачі затримали їх виконання;
посилаючись на різні положення
Конвенції, заявники скаржились на
затримки виконання рішень, ухвалених
на їхню користь, в тому числі й рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 12.09.2006р. у справі
№22ц-10770/2006р. на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4
(заява від 22.07.2010р. №43435/10).

Відповідно вказаного рішення
Європейського суду з прав людини, Уряд
направив декілька односторонніх
декларацій з метою вирішення справ
заявників; цими деклараціями Уряд
визнав надмірну тривалість виконання
рішень у справах заявників та заявив,
що готовий сплатити заявникам залишок
заборгованості за рішеннями та суми,
зазначені в доданій таблиці; у деяких
деклараціях Уряд посилався на принцип
ех gratia такої виплати; Уряд закликав Суд
вилучити заяви з реєстру справ
відповідно до підпункту "с" п. 1 ст. 37
Конвенції; декларації також
передбачали, що вказані суми є
відшкодуванням будь-якої матеріальної
та моральної шкоди, в тому числі
компенсацією судових витрат, звільнені
від будь-яких податків, що можуть
стягуватись, та будуть конвертовані у
національну валюту
держави-відповідача за курсом на день
здійснення платежу; кошти мають бути
виплачені протягом трьох місяців з
дати повідомлення про ухвалення Судом
рішення відповідно до підпункту "с" п. 1
ст. 37 Конвенції.

Згідно рішення Європейського суду з
прав людини від 28.08.2012р. з огляду на
згоду заявників з деклараціями Уряду
Суд вважає, що підпункт "b" п. 1 ст. 37 є
належним у цій справі; це відповідає
пілотному рішенню "Юрій Миколайович
Іванов проти України" (Yuriy Nikolayevich Ivanov v.
Uraine, п. 99 та п. 6 резолютивної частини
вищезазначеного рішення), та Суд не
знаходить публічно-правових підстав
для подальшого розгляду заяв.

За тривале невиконання рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 12.09.2006р. у справі
№22ц-10770/2006р. на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4
Урядом України була запропонована
компенсація в сумі 810 Євро.

Рішення Європейського суду з прав
людини від 28.08.2012р. виконано за рахунок
Державного бюджету, що підтверджується
платіжним дорученням від 26.11.2012р. №2053
на суму 8 239, 23 грн. (за курсом на день
здійснення платежу (а.с.20)).

Предметом спору у даній справі є вимога
Міністерства юстиції України з
посиланням на приписи ст. ст. 1166, 1191
Цивільного кодексу України та Закону
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" про стягнення з
відповідача збитків, завданих
Державному бюджету України у розмірі 8
239, 23 грн.

Згідно постанови Кабінету Міністрів
України від 31.05.2006р. №784 "Про заходи щодо
реалізації Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" на Міністерство юстиції
покладено функції органу,
відповідального за забезпечення
представництва України в
Європейському суді з прав людини та
виконання його рішень.

Частиною 1 ст. 1191 Цивільного кодексу
України встановлено, що особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

За змістом ст. 9 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини", ст. 1191 Цивільного кодексу
України, у разі виплати особі сум на
виконання рішення Європейського суду з
прав людини за рахунок коштів
Державного бюджету України держава
Україна має право зворотної вимоги
(регресу) до особи у розмірі
виплаченого відшкодування у разі
встановлення вини такої особи в
порушенні Україною міжнародних
зобов'язань, а також причинного зв'язку
між її діями та моральною шкодою,
завданою таким порушенням.

Відповідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного
кодексу України шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Оскільки предметом спору у даній
справі є відшкодування збитків, то
предметом доказування у даній справі є
встановлення всіх обставин, які
вказують на наявність чи відсутність
складу цивільного правопорушення.

З огляду на матеріали справи та
висновки Європейського суду з прав
людини, які не містять посилань про
наявність порушень п. 1 ст. 6 Конвенції
саме з вини відповідача, як юридичної
особи, під час розгляду справи
господарським судом було встановлено
відсутність вини відповідача у
тривалому невиконанні органами
державної влади України рішення суду
та причинного зв'язку між діями
відповідача та моральною шкодою,
заподіяною органами державної влади
України внаслідок тривалого
невиконання рішення суду.

Під час розгляду справи господарським
судом не було встановлено таких винних
дій відповідача, про які йде мова в ст.
1191 Цивільного кодексу України.

У випадку встановлення відсутності
вини підприємства у тривалому
невиконанні органами державної влади
України рішення суду та причинного
зв'язку між його діями та моральною
шкодою, заподіяною органами державної
влади України внаслідок тривалого
невиконання рішення суду, підстави для
задоволення позову відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
20.12.2010р. по справі №20/21, яку
господарський суд правомірно
застосував відповідно до приписів ст.
111-28 Господарського процесуального
кодексу України.

Доводи скаржника щодо тривалого
невиконання рішення місцевого суду
саме з вини відповідача не
підтверджені висновками Європейського
суду з прав людини, у зв'язку з чим не
спростовують факт відсутності
причинно-наслідкового зв'язку між
бездіяльністю відповідача та
моральною шкодою, що встановлена за
принципом ex gratia рішенням Європейського
суду з прав людини.

Рішення Європейського суду з прав
людини від 28.08.2012р., на яке посилається
позивач, ґрунтується на пілотному
рішенні Європейського суду "Юрій
Миколайович Іванов проти України" від
15.01.2010р., в п. п. 84, 88 якого Європейський
Суд зазначає, що не бачить підстав не
погоджуватися з Урядом у тому, що
причина затримок у виконанні
остаточних рішень національних судів -
в існуванні низки різних дисфункцій у
правовій системі України, зокрема, Суд
нагадує свої висновки за п. 1 ст. 6
Конвенції та ст. 1 Першого протоколу в
цій справі, а саме - що затримки у
виконанні рішень, винесених на користь
заявника, були спричинені поєднанням
певних факторів, таких як брак
бюджетних коштів, бездіяльність з боку
державних виконавців та недоліки в
національному законодавстві. Суд
доходить висновку, що порушення,
зазначені в цьому рішенні, не пов'язані
з якимсь поодиноким випадком чи
особливим поворотом подій у цій справі,
але є наслідком недоліків регуляторної
та адміністративної практики органів
влади держави з виконання рішень
національних судів, за які вони несуть
відповідальність.

Господарським судом Дніпропетровської
області правомірно зроблений висновок
про відсутність всіх елементів складу
цивільного правопорушення в діях
відповідача, що не дає правових підстав
для покладення на нього цивільної
відповідальності, та вірно відмовлено
в задоволенні позовних вимог, проте,
зазначивши в мотивувальній та
резолютивній частинах рішення про
віднесення судових витрат по справі за
рахунок позивача, суд першої інстанції
не звернув уваги на те, що за приписами
п. 13 ст. 5 Закону України "Про судовий
збір" від сплати судового збору
звільняється Міністерство юстиції
України за подання позовів про
відшкодування збитків, завданих
Державному бюджету України внаслідок
виконання рішень Європейського суду з
прав людини, постановлених проти
України.

Відповідно п. 4.5 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України" у
випадках, коли позивач звільнений від
сплати судового збору, якщо позов
залишено без задоволення - судовий збір
не стягується.

За викладених обставин, враховуючи
повноваження апеляційної інстанції,
передбачені ст. 103 Господарського
процесуального кодексу України,
рішення господарського суду першої
інстанції слід змінити.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства
юстиції України, м. Київ залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 18.12.2013р.
у справі №904/8816/13 змінити, виключивши з
мотивувальної та резолютивної частин
рішення абзац про віднесення судових
витрат по справі за рахунок позивача.

В іншій частині рішення господарського
суду Дніпропетровської області від
18.12.2013р. у справі №904/8816/13 залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого господарського суду
України через апеляційний
господарський суд.

Головуючий суддя
І.А. Сизько

Суддя
І.Л. Кузнецова

Суддя
І.М. Подобєд

(Повний текст постанови складений
17.03.2014р.)