ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2014 р.Справа № 915/2424/13Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді: Шевченко В.В.

суддів: Головея В.М., Мирошниченко М.А.

при секретарі судового засідання:
Ляшенко М.І.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Приватного
сільськогосподарського підприємства
ім. Т.Г.Шевченка

на рішення господарського суду
Миколаївської області

від 20 січня 2014 року

у справі № 915/2424/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Хавестер"

до Приватного сільськогосподарського
підприємства ім. Т.Г.Шевченка

про стягнення 465.276 грн. 58 коп.

ВСТАНОВИЛА:

30.12.2013 р. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Хавестер" (далі
позивач, ТОВ) звернулось до
господарського суду Миколаївської
області з позовом до Приватного
сільськогосподарського підприємства
ім. Т.Г.Шевченка (далі відповідач,
Підприємство) про стягнення 465.276 грн. 58
коп.

Позов мотивований тим, що
відповідач не виконав свої
зобов'язання за договором № 17/06-13 від
17.06.2013 р. та додаткових угод до нього
щодо своєчасної та повної оплати
наданих позивачем послуг по збиранню
урожаю 2013 р. зернових культур та має
борг по їх оплаті за червень 2013 р. у сумі
115.170 грн. та за липень 2013 р. у сумі 332.990
грн., а всього в загальній сумі 448.160 грн.,
а тому повинний сплатити позивачеві не
лише зазначену суму боргу, а ще й 3208 грн.
77 коп. - 3% річних та 13.907 грн. 81 коп. - пені
за період з 12.08.2013 р. по 19.11.2013 р., а також
відшкодувати понесені судові витрати
по справі на сплату судового збору в
сумі 9305 грн. 54 коп.

13.01.2014 р. позивачем подана до
суду заява про забезпечення позову
шляхом накладення арешту на зерно та
іншу сільськогосподарську продукцію з
посиланням на те, що відповідач може
реалізувати сільгосппродукцію і це
ускладнить подальше виконання
судового рішення у разі задоволення
позову судом.

Заявою від 20.01.2014 р. позивач
уточнив позовні вимоги та просив
стягнути з відповідача на свою користь:
448.160 грн. - боргу, 1362 грн. 90 коп. - 3% річних
та 5905 грн. 89 коп. - пені за період з 12.12.2013
р. по 20.01.2014 р. та 9257 грн. 23 коп. -
понесених судових витрат по справі на
оплату судового збору за подання
позову.

У відзиві на позов відповідач
позовні вимоги ТОВ визнав частково та
не заперечував, той факт що він має
перед позивачем борг по оплаті наданих
йому останнім у червні 2013 р. в сумі 115.170
грн. та у липні 2013 р. в сумі 332.990 грн., а
всього в загальній сумі 448.160 грн.
Водночас, позовні вимоги ТОВ щодо
стягнення з нього пені та 3% річних є
необґрунтованими та безпідставними,
оскільки, таке нарахування здійснено
позивачем у порушення вимог п. 3.5
договору, так як відповідачем не
отримано від позивача жодного рахунку
на оплату наданих послуг, внаслідок
чого підстави для задоволення позову в
цій частині - відсутні.

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 20.01.2014 р.
(суддя Алексєєв А.П.) уточнені позовні
вимоги задоволено у повному обсязі.

Рішення суду мотивоване тим, що
відповідач не виконав свої
зобов'язання за договором № 17/06-13 від
17.06.2013 р. та додаткових угод до нього
щодо своєчасної та повної оплати
наданих позивачем послуг по збиранню
урожаю 2013 р. зернових, технічних та
масляних культур, внаслідок чого має
заборгованість по їх оплаті за червень
2013 р. у сумі 115.170 грн. та за липень 2013 р. у
сумі 332.990 грн., а всього в загальній сумі
448.160 грн., а тому повинний сплатити
позивачеві не лише зазначену суму
боргу, а ще й 1362 грн. 90 коп. - 3% річних, 5905
грн. 89 коп. - пені за період з 13.12.2013 р. по
20.01.2014 р., а також відшкодувати понесені
судові витрати по справі на сплату
судового збору в сумі 9257 грн. 23 коп.

Відмовляючи у задоволені заяви
позивача про забезпечення позову
шляхом накладення арешту на зерно та
іншу сільськогосподарську продукцію,
місцевий суд виходив з того, що
зазначена заява позивача про
забезпечення позову ґрунтується на
припущеннях та містить лише посилання
на потенційну можливість ухилення
відповідача від виконання судового
рішення без наведення відповідного
обґрунтування, а тому підстави для її
задоволення відсутні.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення місцевого суду в
частині стягнення з нього на користь
позивача пені та 3% річних скасувати та
залишити ці позовні вимоги без
задоволення.

Скарга мотивована тим, що
відповідач не отримував від позивача
рахунків на оплату виконаних робіт,
внаслідок чого підстави для
нарахування та стягнення пені та 3%
річних - відсутні. Крім того, він був
позбавлений можливості ознайомитися з
наданими позивачем доказами щодо
отримання цих рахунків та надати щодо
них свої міркування та заперечення.

У відзиві на апеляційну скаргу
позивач просить рішення місцевого суду
залишити без змін, а апеляційну скаргу
відповідача без задоволення.

Про день, часі місце розгляду
справи сторони були своєчасно та
належним чином повідомлені, але не
скористались своїм правом на участь в
розгляді справи апеляційним судом.

Обговоривши доводи апеляційної
скарги та заперечення на неї,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права
при прийнятті оскаржуваного рішення,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга необґрунтована та не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи видно, що
позов ТОВ до Підприємства про
стягнення 465276 грн. 58 коп. прийнятий до
провадження місцевого суду та його
розгляд призначено на 20.01.2014 р. о 09:30.

Судова ухвала про призначення
справи до розгляду своєчасно отримана
особисто відповідачем 14.01.2014 р., що
вбачається з повідомлення про вручення
поштового відправлення ( а.с. 50), у
зв'язку з чим колегія суддів вважає, що
відповідач був належним чином
повідомлений судом першої інстанції
про розгляд справи 20.01.2014 р. о 09:30, а тому
протилежні доводи скаржника до уваги
прийнятими бути не можуть.

Як вбачається з матеріалів
справи і правильно встановлено судом
першої інстанції 17.06.2013 р. між сторонами
у справі укладено договір про надання
послуг № 17/06-13 (далі договір) за умовами
якого ТОВ зобов'язався надати
відповідачеві послуги по збиранню
урожаю 2013 р. зернових, технічних та
масляних культур комбайнами виконавця
марки Джон Дір 96 в кількості 3-х одиниць,
а останній - прийняти ці послуги та
оплатити їх вартість відповідно до
умов договору.

Згідно п. 8.1. договору останній
набирає чинності з моменту його
підписання та до повного виконання
сторонами взятих на себе зобов'язань за
цим договором.

Відповідно до п. 3.1. договору
вартість наданих послуг проводиться із
розрахунку на 1 га площі збирання та
встановлюється додатковою угодою, яка
укладається сторонами та є невід'ємною
частиною цього договору.

Додатковою угодою № 1 від17.06.2013
р. сторони встановили загальну
вартість послуг зі збирання ячменю з
площі 119 га у розмірі 35700 грн.

Додатковою угодою № 2 від 17.06.2013
р. сторони встановили загальну
вартість послуг зі збирання пшениці з
площі 1500 га у розмірі 450000 грн.

З актів виконаних робіт №
ОУ-0000039 на суму 115.170 грн. (а. с. 13) та №
ОУ-0000046 на суму 332.990 грн. (а.с.14) що
підписані та скріплені печатками обох
сторін видно, що позивач свої
зобов'язання за укладеним договором
виконав у повному обсязі та надав
відповідачеві послуги у червні 2013 р. на
суму 115.170 грн. та у липні 2013 р. на суму
332.990 грн., а всього на загальну суму 448.160
грн., що не заперечується відповідачем.

У п. 3.5 договору сторонами
передбачено, що замовник (відповідач)
проводить оплату наданих послуг
відповідно до рахунку виконавця
протягом 30 банківських днів з дня його
отримання.

Як свідчать матеріали справи
25.10.2013 р. позивач направив на адресу
відповідача рахунки-фактури № СФ-0004281
від 30.06.2013 р. на суму 115170 грн. та № СФ-0004526
від 17.07.2013 р. на суму 332990 грн., які
отриманні останнім 31.10.2013 р., що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення з
описом вкладення (а.с.36-37), внаслідок
чого твердження скаржника що він не
отримував ці рахунки є безпідставними
та до уваги прийнятими бути не можуть,
оскільки саме останній, відповідно до
вимог ст. 33 ГПК України, повинний
довести належними та допустимими
доказами факт неодержання та не
надходження на його адресу цих
рахунків, але таких доказів в
матеріалах справи не міститься.

Відповідно до ст. 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок, тому
відповідач повинний був розрахуватися
за надані послуги з позивачем у строк
не пізніше 12.12.2013 р. (включно), внаслідок
чого початком перебігу строку
прострочення виконання грошового
зобов'язання є 13.12.2013 р. про що правильно
зазначив суд першої інстанції в
оскарженому рішенні.

Доказів, що свідчать про те, що
відповідач оплатив позивачеві
виконані роботи в матеріалах справи не
міститься та всупереч вимогам ст. 33 ГПК
України, скаржником не надано, у зв'язку
з чим суд першої інстанції дійшов до
правильного та обґрунтованого
висновку, що прострочення виконання
грошового зобов'язання почалось для
відповідача саме з 13.12.2013 р., а тому
підставне, відповідно до вимог ст. ст.
525, 526, 530 ЦК України, стягнув з
відповідача на користь позивача 448.160
грн. боргу, так як зобов'язання має
виконуватись належним чином та в
установлені строки, а одностороння
відмова від виконання зобов'язання і
одностороння зміна умов договору не
допускається, у зв'язку з чим судове
рішення в цій частині не оскаржено
жодною із сторін у справі.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми.

Згідно п. 5.4. договору сторона, що
прострочила виконання зобов'язання за
цим договором, сплачує іншій стороні
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ за кожен день такого
прострочення від вартості
невиконаного зобов'язання.

Позивач вважає, що відповідно до
вимог вищезазначеного законодавства
та умов укладеного договору відповідач
повинний сплатити йому: 1362 грн. 90 коп. - 3%
річних та 5905 грн. 89 коп. - пені за період
з 12.12.2013 р. по 20.01.2014 р. виходячи з суми
боргу 448160 грн.

Суд першої інстанції підставне
перевірив та здійснив власний
розрахунок розміру 3% річних за період з
13.12.2013 р. по 20.01.2014 р. (включно), тобто за 39
днів в сумі 1436 грн. 57 коп. (448160,00 : 100 х 3 : 365
х 39 = 1436,57 грн.) та розмір пені за цей же
період часу в сумі 6225 грн. 13 коп. (448160,00 :
100 х 6,5 х 2 : 365 х 39 = 6225,13 грн.).

Враховуючи той факт, що суд не
може за власною ініціативою
збільшувати розмір позовних вимог, суд
першої інстанції дійшов до
обґрунтованого та правомірного
висновку, що позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача на користь
позивача 3% річних та пені підлягають
задоволенню в заявленому позивачем
розмірі, але за період з 13.12.2013 р. по
20.01.2014 р.

Понесені позивачем судові
витрати по справі на сплату судового
збору правомірно, відповідно до вимог
ст. ст. 44, 49 ГПК України, покладені судом
першої інстанції на відповідача у
розмірі 9108 грн. 58 коп.

При викладених обставинах
колегія суддів вважає, що рішення
місцевого суду прийнято з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, відповідає фактичним обставинам
і матеріалам справи, а підстави,
передбачені ст. 104 ГПК України, для його
зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101- 105 ГПК
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О
В И Л А:

Рішення господарського суду
Миколаївської області від 20.01.2014 р. у
справі № 915/2424/13 - залишити без змін, а
апеляційну скаргу Приватного
сільськогосподарського підприємства
ім. Т.Г.Шевченка - без задоволення.

Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови
виготовлено та підписано 14.03.2014 року.

Головуючий суддя:
Шевченко В.В.

Судді:
Мирошниченко М.А.

Головей В.М.