ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2014 р.
Справа № 911/4842/13

Господарський суд Київської
області у складі судді Лопатіна А.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця", м. Київ

до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про стягнення 12811,20 грн.

за участю представників:

від позивача: Будова Н.М. за
дов. від 16.01.2014 р. №206;

від відповідача: не з'явився.

Обставини справи:

Державним територіально-галузевим
об'єднанням "Південно-Західна
залізниця" (надалі позивач) заявлено
позов до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (надалі відповідач) про
стягнення суми попередньої оплати у
розмірі 12811,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивачем здійснено попередню оплату
на рахунок відповідача у розмірі 12811,20
грн. за поставку товарів, однак,
відповідачем порушено свої
зобов'язання товар позивачу не
поставлено.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 30.12.2013 р. порушено
провадження у справі та її розгляд
призначено на 22.01.2014 р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 22.01.2014 року, у зв'язку з
неявкою в судове засідання
відповідача, розгляд справи відкладено
на 12.02.2014 р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 12.02.2014 р., у зв'язку з неявкою
у судове засідання відповідача,
розгляд справи відкладено на 12.03.2014 р.,
продовжено строк розгляду спору у
даній справі у порядку ст. 69 ГПК України
та зобов'язано позивача розмістити
оголошення у газеті "Час Київщини" про
виклик до суду у наступне судове
засідання, яке відбудеться 12.03.2014 р. о
10:00 год. представника відповідача - ФОП
ОСОБА_1 у справі №911/4842/13 та примірник
газети з розміщеним оголошенням подати
до суду.

Присутній у судовому засіданні
представник позивача подав примірник
оголошення про виклик до суду у судове
засідання відповідача - ФОП ОСОБА_1.

В судове засідання відповідач не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив, хоча про день, час і місце
розгляду справи останній був
повідомлений належним чином ухвалами
господарського суду від 30.12.2013 р.,
22.01.2014р. та 12.02.2014 р.

Враховуючи те, що нез'явлення
відповідача не перешкоджає розгляду
справи по суті, а матеріали справи є
достатніми для вирішення спору в
даному судовому засіданні, суд вважає
за можливе розглянути позов у
відсутності відповідача, за наявними у
справі матеріалами згідно з вимогами
статті 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення присутнього у
судовому засіданні представника
позивача, суд

встановив:

18 грудня 2009 року, 15 та 18 січня 2010 року
відокремленим підрозділом позивача -
моторвагонним депо Фастів-1, на
підставі виставлених відповідачем
рахунків від 04.12.2009 р. №77, від 08.12.2009 р.
№79 та 11.12.2009 р. №82 було здійснено
попередню оплату за поставку воріт та
дверей, що підтверджується платіжними
дорученнями №3030 на суму 4980,00 грн., №49 на
суму 4980,00 грн. та №73 на суму 2851,20 грн.,
загалом на суму 12811,20 грн.

Відповідно до частини другої ст. 180 ГК
України, господарський договір
вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов.

В силу частини сьомої ст. 179 ГК України,
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України,
іншими нормативно-правовими актами
щодо окремих видів договорів.

Відповідно до частини першої ст. 208 ЦК
України, для правочинів (за змістом ч.2
ст.202 ЦК України, договір між двома
особами є двостороннім правочином) між
юридичними особами встановлена
письмова форма.

Однак, згідно ст. 218 ЦК України,
недодержання сторонами письмової
форми правочину, яка встановлена
законом, не має наслідком його
недійсність, крім випадків,
встановлених законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку. Правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами).

Відповідно до ст. 181 ГК України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Відтак, судом встановлено, що шляхом
прийняття відповідачем попередньої
оплати за товар сторони уклали договір
поставки у спрощений спосіб.

Згідно з частиною першою ст. 712
Цивільного кодексу України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Зазначений договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань.

Згідно ст. 173 ГК України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
ГК України, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Однією з підстав виникнення
господарського зобов'язання, згідно ст.
174 ГК України, є господарський договір.

При цьому, відповідно до частини першої
ст. 175 ГК України, майново-господарські
зобов'язання, які є одним із видів
господарських зобов'язань, - це
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Виконання зобов'язання щодо повернення
відповідачем отриманих в рахунок
передоплати за поставку товару коштів
у розмірі 12811,20 грн., є предметом спору у
даній справі.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України,
що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно частини першої ст. 193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до частини другої ст. 712 ЦК
України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з приписами частини другої ст. 693
ЦК України, якщо продавець, який
одержав суму попередньої оплати
товару, не передав товар у встановлений
строк, покупець має право вимагати
передання оплаченого товару або
повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до частини другої ст. 530 ЦК
України якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем було скеровано на адресу
відповідача вимогу про поставку товару
або повернення сплачених позивачем
коштів від 08.11.2013 р. №РПЧ-8/3482, що
підтверджується описом вкладення та
фіскальним чеком від 24.12.2013 р. №1562.

Відповідно, відповідач, згідно з
приписами частини другої ст. 530 ЦК
України, з урахуванням поштового обігу,
мав поставити позивачеві товар або
повернути отримані у якості передплати
кошти у термін до 03.01.2014р. включно.

У свою чергу, як зазначає позивач,
відповідач взяті на себе зобов'язання
за вказаним вище договором щодо
поставки товару чи повернення коштів,
отриманих у якості передоплати, не
виконав, у зв'язку з чим у нього перед
Державним територіально-галузевим
об'єднанням "Південно-Західна
залізниця" утворилась заборгованість у
розмірі 12811,20 грн.

Станом на дату судового засідання
відповідачем належних та допустимих
доказів поставки товару чи повернення
передоплати до суду не подано.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 11.05.2012 р. у справі №
21/5005/14068/2011.

Згідно зі ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

В ході розгляду справи позивачем
належними та допустимими доказами
доведено той факт, що заборгованість
відповідача перед Державним
територіально-галузевим об'єднанням
"Південно-Західна залізниця" складає
12811,20 грн.

Оскільки заборгованість відповідача
перед позивачем на час прийняття
рішення не погашена, розмір вказаної
заборгованості відповідає фактичним
обставинам справи, вимога про
стягнення з відповідача 11811,20 грн. боргу
підлягає задоволенню.

Судові витрати, відповідно до частини
четвертої статті 49 Господарського
процесуального кодексу України, судом
покладаються на відповідача.

Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 22, 44, 49, 82-84, 116, Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1;
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця" (01034, м.
Київ, Шевченківський район, вул.
Лисенка, буд. 6; код ЄДРПО України 04713033) -
12811 (дванадцять тисяч вісімсот
одинадцять) гривень 20 коп. боргу, 1720
(одну тисячу сімсот двадцять) гривень 50
коп. судового збору та 400 (чотириста)
гривень 00 коп. витрат на розміщення
оголошення.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 18.03.2014 року.

Суддя
А.В. Лопатін