ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2014 р.
Справа № 914/165/14

За позовом: Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз Україна», м.Київ

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз», м.Львів

про визнання одностороннього
правочину - заяви №2 (вих.№06-8052 від
17.12.2013р.) про припинення зобов'язань
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, недійсним

Суддя Щигельська О.І.

при секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

від позивача: Кость О.Г. - представник за
довіреністю

від відповідача: Станько М.М. -
представник за довіреністю

Суть спору: позов заявлено Публічним
акціонерним товариством «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
Україна», м.Київ до Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз», м.Львів про визнання
одностороннього правочину - заяви №2
(вих.№06-8052 від 17.12.2013р.) про припинення
зобов'язань зарахуванням зустрічних
однорідних вимог, недійсним.

Ухвалою суду від 21.01.2014р. порушено
провадження у справі та призначено до
розгляду в судовому засіданні на
12.02.2014р. В судовому засіданні 12.02.2014р.
оголошено перерву до 26.02.2014р. Ухвалою
суду від 26.02.2014р. розгляд справи
відкладено на 11.03.2014р. у зв'язку з
неявкою позивача.

Представникам сторін роз'яснено права,
передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Представник позивача в судовому
засіданні 11.03.2014р. позовні вимоги
підтримав повністю з підстав,
зазначених у позовній заяві, просив
позов задоволити та визнати недійсним
односторонній правочин - заяву №2
(вих.№06-8052 від 17.12.2013р.) про припинення
зобов'язань зарахуванням зустрічних
однорідних вимог ПАТ по газопостачанню
та газифікації «Львівгаз» з підстав
суперечності чинному законодавству.

Представник відповідача в судовому
засіданні 11.03.2014р. проти позову
заперечив з мотивів, вказаних у відзиві
на позовну заяву (вх.№5972/14 від 11.02.2014р.),
у задоволенні позовних вимог просив
відмовити.

Суд вважає за можливе розглянути
справу за наявними в ній матеріалами, в
яких достатньо доказів для прийняття
рішення по суті спору, у відповідності
до ч.3 ст.4-3 ГПК України, судом
створювались сторонам необхідні умови
для встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства, у зв'язку із чим
передбачені у ст.77 ГПК України підстави
для відкладення розгляду справи не
вбачаються.

Розглянувши матеріали справи та
оцінивши подані докази в їх сукупності,
заслухавши пояснення представників
сторін, судом встановлено наступне.

Публічне акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» (відповідач по справі)
заявою №2 (вих.№06-8052 від 17.12.2013р.)
повідомило Публічне акціонерне
товариство «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз Україна» (позивач
по справі) про припинення зобов'язання
щодо сплати заборгованості на суму
555198,45грн. за договором №14/2086/11 від
30.09.2011р. на користь позивача
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, шляхом зменшення дебіторської
заборгованості останнього зі сплати 0,1%
пені за прострочення виконання
негрошового зобов'язання, що виникла на
підставі договору №13-260-Н від 04.01.2013р.

Вважаючи зазначений правочин
необґрунтованим, ПАТ «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
Україна» звернулось до суду із позовом
про визнання його недійсним з підстав
суперечності чинному законодавству.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Зокрема, відповідно ч.1 ст.203 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до ст.203 ГК України та ст.601
ЦК України, одним зі способів
припинення зобов'язання, в тому числі й
господарського, є зарахування
зустрічних однорідних вимог, строк
виконання яких настав, а також вимог,
строк виконання яких не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги. Для зарахування зустрічних
вимог достатньо заяви однієї із сторін.
Припинення зобов'язання зарахуванням є
одностороннім правочином в розумінні
ч.3 ст.202 ЦК України.

Для того, щоб встановити відповідність
оспорюваного правочину вимогам закону,
необхідно з'ясувати наявність
зустрічних зобов'язань, тобто таких, за
якими сторони беруть участь у двох
зобов'язаннях, і при цьому кредитор в
одному зобов'язанні є боржником в
іншому зобов'язанні, встановити
однорідність вимог за такими
зобов'язаннями та визначити строк
пред'явлення таких вимог до виконання.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
зобов'язання вчинити на користь другої
сторони певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Підстави виникнення
зобов'язань визначено ст.11 ЦК України.

Так, між публічним акціонерним
товариством «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» (позивач
по справі, продавець за договором) та
Публічним акціонерним товариством по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» (відповідач по справі,
покупець за договором) укладено
договір купівлі-продажу природного
газу №14/2086/11 на від 30.09.2011р., яким
регулювались поставки газу, здійснені
протягом 2011 та 2012 років.

Внаслідок неналежного виконання
взятих на себе за договором зобов'язань
у ПАТ «Львівгаз» утворилась
заборгованість перед позивачем в
розмірі 555198,45грн., що зумовило
звернення ПАТ «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз» до господарського
суду Львівської області із позовною
заявою про її стягнення (справа
№914/4183/13).

Заявою №2 про припинення зобов'язання
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог (вих.№06-0852 від 17.12.2013р.) ПАТ по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» фактично визнає наявність
такої заборгованості, її розмір,
підставність проведених позивачем
нарахувань штрафних санкцій за
порушення виконання зобов'язань за
договором.

Відтак, суд приходить до висновку про
відсутність правового спору між
сторонами в цій частині, зобов'язання
ПАТ по газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» зі сплати 555198,45грн. перед
ПАТ «Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України», строк виконання
якого не визначено, реально існує на
момент розгляду справи по суті.

Окрім цього, між Публічним акціонерним
товариством «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» (позивач
по справі, продавець за договором) та
Публічним акціонерним товариством по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» (відповідач по справі,
покупець за договором) укладено
договір №13-260-Н купівлі-продажу
природного газу від 04.01.2013р.

На адресу ПАТ «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» надіслано
претензію ПАТ «Львівгаз» №06-7775 від
02.12.2013р., в якій зазначено, що в
січні-березні 2013 року недопоставлено
природній газ, що свідчить про
неналежне виконання контрагентом
зобов'язання за вище вказаним
договором, а відтак, відповідачем
проведено нарахування штрафних
санкцій у відповідності до ст.231 ГК
України.

Так, ч.2 ст.231 ГК України встановлено,ня
штрафних санкцій у відповідності до
ст.ро неналежне виконання зобов'язання
за договоромзабово що у разі якщо
порушено господарське зобов'язання, в
якому хоча б одна сторона є суб'єктом
господарювання, що належить до
державного сектора економіки, або
порушення пов'язане з виконанням
державного контракту, або виконання
зобов'язання фінансується за рахунок
Державного бюджету України чи за
рахунок державного кредиту, штрафні
санкції застосовуються, якщо інше не
передбачено законом чи договором, у
таких розмірах: за порушення строків
виконання зобов'язання стягується пеня
у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів
(робіт, послуг), з яких допущено
прострочення виконання за кожний день
прострочення, а за прострочення понад
тридцять днів додатково стягується
штраф у розмірі семи відсотків
вказаної вартості.

Відповідно до Постанови Кабінету
міністрів України №747 від 25.05.1998р., 100%
акцій ПАТ «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» належить
державі.

Зважаючи на належний суб'єктний склад,
необхідно встановити чи мало місце
прострочення виконання зобов'язання.

Відповідно до умов зазначеного
договору, продавець зобов'язався у 2013
році передати у власність покупця
природний газ, а покупець - прийняти
його та оплатити на умовах договору
(п.1.1).

Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватись належним чином,
зокрема, відповідно до умов договору.

Як встановлено п.3.1 договору, продавець
передає покупцю газ у загальному
потоці газу із визначенням пунктів
приймання-передачі газу в залежності
від характеру його видобутку.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно з п.3.3 договору,
приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу.

Так, п.3.4 договору встановлено, що не
пізніше 5-го числа, місяця наступного за
місяцем продажу газу, покупець
зобов'язується надати продавцеві
підписані та скріплені печаткою
покупця два примірники акта приймання -
передачі газу, в якому зазначаються
фактичні обсяги використаного газу,
його фактична ціна та вартість.
Продавець, не пізніше 8-го числа місяця
наступного за місяцем продажу газу,
зобов'язується повернути покупцеві
один примірник, підписаного
уповноваженим представником та
скріпленого печаткою, або надати в
письмовій формі мотивовану відмову від
підписання акту.

Зазначені положення договору
кореспондуються з правовими нормами,
закріпленими у Постанові Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері енергетики (НКРЕ)
«Про затвердження порядку доступу та
приєднання до єдиної газотранспортної
системи України» №420 від 19.04.2012р.
Відповідно до п.8.3 зазначеної
Постанови, приймання-передача газу від
газотранспортного підприємства (ГТП)
або газодобувного підприємства (ГДП) до
газопостачального підприємства (ГП)
відбувається в точках комерційного
обліку газу на газорозподільній
станції (ГРС) і оформлюється актами
приймання-передачі, що підписуються
представниками цих підприємств не
пізніше 5-го числа місяця, наступного за
звітним. Згідно з п.8.5 Постанови, до 5-го
числа місяця, наступного за звітним, ГП,
ГТП та ГДП разом з постачальниками газу
та споживачами оформляють, підписують
та скріплюють печатками акти
приймання-передачі газу.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов договору відповідачем
08.02.2013 року надіслано на адресу
позивача підписані та скріплені
печатками ПАТ по газопостачанню та
газифікації «Львівгаз» акти
приймання-передачі природного газу до
договору купівлі-продажу природного
газу №13-260-Н від 04.01.2013р. за січень 2013
року, 07.03.2013р. - акти приймання-передачі
природного газу за лютий 2013 року,
09.04.2013р. - відповідні акти за березень 2013
року. З відміток на повідомленнях про
вручення поштових відправлень
вбачається, що зазначена
кореспонденція адресатом отримана.
Однак, всупереч умовам договору,
підписані уповноваженим представником
ПАТ «Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз Україна» та скріплені
печаткою товариства примірники таких
актів відповідачу не повернуто,
мотивованої відмови від підписання
зазначених актів не надано.

Також відсутні у матеріалах справи й
докази підписання позивачем повторно
надісланих відповідачем актів
приймання-передачі природного газу до
договору купівлі-продажу природного
газу №13-260-Н від 04.01.2013р. за січень -
березень 2013 року, датованих 29.11.2013р.,
підписаних ПАТ по газопостачанню та
газифікації «Львівгаз» та скріплених
печаткою товариства.

В той же час, до матеріалів справи
долучено копію додаткової угоди №1 до
договору на купівлю-продаж природного
газу №13-260-Н від 04.01.2013р., датовану
10.07.2013р., якою у зазначений договір
внесено зміни. Зокрема, п.2.1 статті 2
«Кількість та якість газу» викладено в
редакції з врахуванням обсягів газу,
фактично отриманого відповідачем в
січні - березні 2013 року у відповідності
до актів приймання-передачі
природнього газу. Зазначене свідчить
про прийняття позивачем цих актів до
уваги, проте, не зважаючи на це, вони
залишились непідписаними останнім та
неповернутими контрагенту, як цього
вимагають умови договору.

Відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Суд приходить до висновку, що зазначені
дії позивача свідчать про невиконання
умов договору та взятих на себе
зобов'язань в частині передачі
природнього газу за актами
приймання-передачі належним чином.

Відповідно до ст.610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Як передбачено
ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом

Суд звертає увагу на те, що п.6.5 договору
фактично передбачено можливість
внесення покупцем авансових платежів,
однак, відповідно до п.3.4 договору,
підставою для остаточних розрахунків
між сторонами є підписані акти
приймання-передачі газу. Зазначене
положення відповідає п.8.7 Постанови
НКРЕ №420.

Як визначено ч.1 ст.613 ЦК України,
кредитор вважається таким, що
прострочив, якщо він відмовився
прийняти належне виконання,
запропоноване боржником, або не вчинив
дій, що встановлені договором, актами
цивільного законодавства чи
випливають із суті зобов'язання або
звичаїв ділового обороту, до вчинення
яких боржник не міг виконати свого
обов'язку.

Зважаючи на те, що ПАТ по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» не мало змоги оплатити газ
на умовах договору (п.1.1) та провести
остаточний розрахунок за поставлений
газ, зважаючи на відсутність
підписаних актів (п.3.4), суд приходить до
висновку, що ПАТ «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» є кредитором, що прострочив
виконання зобов'язання за договором
№13-260-Н купівлі-продажу природного газу
від 04.01.2013р., а відтак, підстави для
нарахування штрафних санкцій,
передбачених ст.231 ГК України санкцій,
вважає об'єктивними. Строк виконання
зобов'язання зі сплати таких
нарахувань не встановлено ані
договором, ані законом.

У своїй позовній заяві ПАТ
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» вважає вимоги
відповідача безпідставними, такими, що
об'єктивно не існують, а також
неоднорідними з вимогами позивача, а
тому на думку останнього вони не можуть
бути зарахованими.

Однак, cуд зазначає, що правильність
розрахунку вищезазначених штрафних
санкцій позивачем не заперечувалась,
контррозрахунок ПАТ «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» не подавався. Доказів
невідповідності нарахованих штрафних
санкцій та процентів нормам
матеріального права суду не подано.

На основі аналізу долучених до
матеріалів справи доказів, суд
приходить до висновку, що відповідач
має заборгованість перед позивачем по
договору купівлі-продажу природного
газу №14/2086/11 на від 30.09.2011р., в свою чергу
позивач має заборгованість перед
відповідачем по договору №13-260-Н від
04.01.2013р. Зазначені вимоги є однорідними
та полягають у стягненні грошової
заборгованості. Окрім цього, ані
законом, ані умовами зазначених
договорів термін виконання таких
зобов'язання не вказаний.

Наявність на момент вчинення правочину
передбачених ст.602 ЦК України умов, за
яких зарахування зустрічних вимог не
допускається, судом не встановлено.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що заява ПАТ «Львівгаз» №2 про
припинення зобов'язання зарахуванням
зустрічних однорідних вимог (вих.№06-0852
від 17.12.2013р.) відповідає вимогам
законодавства, відтак позовна вимога
про визнання її недійсною є
необґрунтованою та такою, що не
підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа
має право на захист свого права, але
лише у випадку його невизнання,
порушення або оспорювання.

Відповідно ст.32 ГПК України, доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

У відповідності з пунктом 4 частини
третьої статті 129 Конституції України
та статті 33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу. Сторона або прокурор
у разі неможливості самостійно надати
докази вправі подати клопотання про
витребування господарським судом
доказів. У разі задоволення клопотання
суд своєю ухвалою витребовує необхідні
докази.

Зазначені вище норми процесуального
закону спрямовані на реалізацію статті
43 Господарського процесуального
кодексу України. Згідно з положеннями
цієї статті судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України,
судовий збір у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог,
відтак, витрати зі сплати судового
збору слід покласти на позивача в
повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову відмовити
повністю.

2. Строк і порядок оскарження рішення
суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 17.03.2014р.

Суддя
Щигельська О.І.