ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2014 р.
Справа № 914/3887/13

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого-судді
Юрченка Я.О.

суддів:
Давид Л.Л.

Данко Л.С.

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства по

газопостачанню і газифікації
"Львівгаз", м.Львів №06-7962 від 11.12.2013 р.

на рішення господарського суду
Львівської області від 03.12.2013 року

у справі №914/3887/13

за позовом: Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія

"Нафтогаз України", м.Київ

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню і газифікації

"Львівгаз", м.Львів

про стягнення грошових коштів у сумі 8
858,65 грн.

за участю представників:

від позивача: Данилевський О.М.;

від відповідача: Шуневич Т.П.;

Рішенням господарського суду
Львівської області від 03.12.2013 року у
справі №914/3887/13 (суддя Шпакович О.Ф.)
позов задоволено частково. Стягнуто з
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
пеню у сумі 7 230,56грн. та 3% річних від
прострочених платежів у сумі 1
450,07грн., а також - судовий збір у сумі
1685,93грн. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Відповідач - Публічне акціонерне
товариство по газопостачанню і
газифікації "Львівгаз" не погоджуючись
із прийнятим рішенням, подало
апеляційну скаргу, в якій просить його
скасувати та прийняти нове рішення,
яким зменшити розмір пені та відмовити
у стягненні 3% річних. Обґрунтовуючи
вимоги апеляційної скарги
покликається на норми ст. ст. 219, 233
Господарського кодексу України, ст.83
Господарського процесуального кодексу
України та вважає, що місцевим
господарським судом при прийнятті
оскаржуваного рішення порушено
зазначені норми законодавства.

Позивач - Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" правом,
передбаченим статтею 96 Господарського
процесуального кодексу України, не
скористалося, відзиву на апеляційну
скаргу не подало.

Львівський апеляційний
господарський суд в складі колегії
суддів Юрченка Я.О. (головуючий), Гриців
В.М., Матущака О.І., визнав подані
матеріали справи достатніми для
прийняття апеляційної скарги до
провадження та ухвалою від 19.12.2013 року
призначив до розгляду в судовому
засіданні на 21.01.2014 року.

Розпорядженням голови
Львівського апеляційного
господарського суду від 20.01.2014 року в
склад колегії для розгляду даної
справи, замість суддів Гриців В.М.,
Матущака О.І., введено суддів Давид Л.Л.,
Данко Л.С.

З підстав, визначених в ухвалах
суду від 21.01.2014 року, від 18.02.2014 року
розгляд справи №914/3887/13 відкладався.

26.02.2014 року на адресу Львівського
апеляційного господарського суду
надійшло клопотання №07/1-1303 від 25.02.2014
року, в якому скаржником заявлено
вимоги про скасування рішення
господарського суду Львівської
області від 03.12.2013 року у справі
№914/3887/13 та припинення провадження у
даній справі. Вказане клопотання
обґрунтоване, зокрема тим що, 28.01.2014
року між позивачем та відповідачем,
укладено додаткову угоду №1 до
договору купівлі-продажу природного
газу від 28.09.2012 року №12/4-321-В, якою
передбачено, що остаточний розрахунок
за фактично переданий газ за договором
здійснюється до 31.01.2014 року.

Представники сторін в судовому
засіданні підтримали вимоги, викладені
в клопотанні №07/1-1303 від 25.02.2014 року та
просили, оскаржуване рішення
скасувати, а провадження у даній справі
припинити.

Однак, колегія суддів,
розглянувши вищевказане клопотання,
дійшла висновку про відмову в його
задоволенні, оскільки, додаткова угода
від 28.01.2014 року, укладена сторонами вже
після прийняття оскаржуваного рішення
від 03.12.2013 року та не спростовує
правильності застосування місцевим
господарським судом норм чинного
законодавства при його прийнятті.

При цьому, колегія суддів вважає,
що досягнута між сторонами
домовленість щодо зміни порядку та
умов розрахунку до договору
купівлі-продажу природного газу від
28.09.2012 року №12/4-321-В, може бути
реалізована на стадії виконання
рішення місцевого господарського суду.
Відповідно до ст.19 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону зокрема, за заявою стягувача або
його представника про примусове
виконання рішення. Тобто, позивач,
наділений правом, а не обов'язком щодо
пред'явлення виконавчого документу до
виконання з метою відкриття
виконавчого провадження.

Розглянувши апеляційну скаргу,
вивчивши матеріали справи, оцінивши
наявні в ній докази, заслухавши
пояснення представників сторін,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення
місцевим господарським судом,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
вважає, що у задоволенні апеляційної
скарги слід відмовити, а рішення
господарського суду Львівської
області від 03.12.2013 року у справі №914/3887/13
- залишити без змін, виходячи з
наступного.

Аналізом матеріалів справи
встановлено наступне.

28.09.2012 між Національною
акціонерною компанією «Нафтогаз
України» (продавець) та Публічним
акціонерним товариством по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» (покупець) укладено договір
№12/4-321-В на купівлю-продаж природного
газу (далі - договір), згідно з умовами
якого продавець зобов'язується
передати у власність покупцю у 2012 році
природний газ, (далі - газ), а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
газ на умовах цього договору (п.1.1.
договору).

Відповідно до п.3.6. договору
приймання-передачі газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу.

Згідно із п. 6.1. договору оплата за
природний газ проводиться виключно
грошовими коштами в такому порядку:
оплата в розмірі 30% (тридцять відсотків)
від вартості запланованих місячних
обсягів проводиться не пізніше ніж за 5
(п'ять) банківських днів до початку
місяця поставки газу; оплата в розмірі
70% (сімдесяти відсотків) від вартості
запланованих місячних обсягів
проводиться в порядку, визначеному у
п.6.2. договору.

Пунктом 6.2. договору передбачено,
що оплата за газ здійснюється з
поточного рахунка покупця на поточний
рахунок продавця та зараховується як
оплата за газ. Остаточний розрахунок за
фактично переданий газ здійснюється до
10-го числа наступного за місяцем
поставки газу.

Відповідно до п. 7.2. договору у
разі невиконання покупцем умов пунктів
6.1., 6.2. цього договору він
зобов'язується сплатити продавцю крім
суми заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу.

В силу вимог ст.ст.11, 626 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України), ст.
174 Господарського кодексу України (далі
- ГК України) договір є підставою
виникнення господарських зобов'язань,
які мають виконуватись належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору (ст.193 ГК України), і
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 ЦК України,
п.7 ст.193 ГК України). Статтею 629 ЦК
України встановлено, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

На момент прийняття
оскаржуваного рішення договір №12/4-321-В
на купівлю-продаж природного газу був
чинним в редакції від 28.09.2012 року.

З матеріалів справи встановлено,
що на виконання умов договору, позивач
поставив протягом вересня-жовтня 2012
року, а відповідач прийняв природний
газ в обсязі 85,692 тис. м? на загальну суму
370 012,57 грн., що підтверджується актами
приймання-передачі природного газу:
від 30.09.2012 року на суму 32 000,22 грн., від
31.10.2012 року на суму 338 012,35 грн. Наведене
відповідачем не заперечується та вірно
встановлено місцевим господарським
судом при прийнятті оскаржуваного
рішення.

Однак, відповідач всупереч взятих
на себе зобов'язань сплативши повну
вартість отриманого від позивача
природного газу, допустив порушення
строків здійснення такої оплати. По
акту приймання-передачі природного
газу від 30.09.2012 року на суму 32 000,22 грн.,
оплата здійснення 26.12.2012 року (термін
сплати до 10.10.2012 року), по акту
приймання-передачі природного газу від
31.10.2012 року на суму 338 012,35 грн., оплата
здійснення 26.12.2012 року (термін сплати до
10.11.2012 року).

На підставі п. п.6.1., 6.2., 7.2. договору
та відповідно до норм ст. ст. 230, 231
Господарського кодексу України та ст.
ст. 526, 611, 625 Цивільного кодексу України,
позивач нарахував відповідачу пеню в
сумі 7 382,21 грн. та 3 % річних в сумі 1 476,44
грн. та звернувся із позовом у даній
справі.

Місцевий господарський суд при
перевірці правильності нарахування
пені та трьох відсотків річних
встановив невідповідність здійсненого
позивачем розрахунку вимогам
законодавства та згідно із
розрахунком, поданим відповідачем,
дійшов висновку про стягнення з
відповідача на пені в сумі 7 230,56 грн. та 3
% річних в сумі 1 450,07 грн.

Колегія суддів вважає, що
місцевий господарський суд при
прийнятті оскаржуваного рішення
дійшов обґрунтованого висновку про
часткове задоволення позову, оскільки,
такий відповідає матеріалам та дійсним
обставинам даної справи, ґрунтується
на нормах чинного законодавства, а
скаржником в суді апеляційної
інстанції не спростований.

Перевіряючи доводи апеляційної
скарги про порушення господарським
судом Львівської області норм чинного
законодавства в частині зменшення
розміру пені, колегією суддів
встановлено, що такі є безпідставними.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Статтею 233 ГК України передбачено,
що у разі якщо належні до сплати
штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу. Якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

В пункті 3 статті 83 ГПК України
закріплено право господарського суду
при прийнятті рішення зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

З приписів вказаних правових норм
законодавства вбачається, що при
зменшенні розміру неустойки (штрафу,
пені) судом повинно бути взято до уваги
ступінь виконання зобов'язання
боржником, майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні, не лише
майнові, а й інші інтереси, що
заслуговують на увагу.

Відповідно до п.3.17.4. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції", з
наступними змінами, зазначено, що
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо; крім
того, ця процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 Цивільного
кодексу України і статтею 233
Господарського кодексу України.

Дослідження матеріалів справи,
колегією суддів не встановлено
виняткових та інших обставин, які в
сукупності можуть бути підставою в
даному випадку для зменшення розміру
пені, стягнутої згідно з оскаржуваним
рішенням.

Крім того, покликання апелянта
про відсутність у позивача збитків,
завданих порушенням договірних
зобов'язань відповідачем, та
відсутність підстави для стягнення
пені у заявленому розмірі, колегія
суддів вважає такими, що суперечать
зокрема, нормам ст. ст. 611-612, ч. 1 ст. 624 ЦК
України та ст. ст. 230-231 ГК України із
змісту яких вбачається, що право на
стягнення пені виникає за наявності
факту порушення зобов'язання у
відповідності до умов договору та не
ставиться в залежність від наявності
збитків. Поряд з цим, розмір
наявної у відповідача кредиторської та
дебіторської заборгованості
наведеного не спростовують, оскільки,
такі є наслідком господарської
діяльності відповідача та не можуть
розцінюватись як обставини, що дають
підстави для зменшення розміру пені та
відсотків річних в даному випадку.
Відповідні обставини, повинні
враховуватись при укладенні договору.

Більше того, виходячи із змісту
ст.83 ГПК України зменшувати розмір пені
у виняткових випадках при прийнятті
рішення - це право, а не обов'язок суду.

Отже, з огляду на викладене вище,
колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
вважає, що рішення господарського суду
Львівської області від 03.12.2013 року
відповідає матеріалам справи,
ґрунтується на чинному законодавстві і
підстав для його скасування немає,
зазначені в апеляційній скарзі інші
доводи скаржника не відповідають
матеріалам справи, документально не
обґрунтовані, не базуються на
законодавстві, що регулює спірні
правовідносини, а тому не визнаються
такими, що можуть бути підставою згідно
ст. 104 ГПК України для скасування чи
зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 91, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Львівський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. В задоволенні апеляційної
скарги Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню і
газифікації "Львівгаз", м.Львів №06-7962
від 11.12.2013 р. відмовити.

2. Рішення господарського суду
Львівської області від 03.12.2013 року у
справі №914/3887/13 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної
сили з дня її прийняття та може бути
оскаржена у касаційному порядку.

4. Матеріали справи скеровуються
в господарський суд Львівської
області.

Повний текст постанови виготовлено
05.03.2014 року

Головуючий суддя
Юрченко Я. О.

Суддя
Давид Л.Л.

Суддя
Данко Л.С.