ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року Справа № 905/6663/13

Вищий господарський суд України в
складі колегії

суддів:Грейц К.В. - головуючого
(доповідача), Бакуліної С.В., Глос
О.І.,розглянувши матеріали касаційної
скаргиРегіонального відділення Фонду
державного майна України по Донецькій
областіна постановувід
15.01.2014Донецького апеляційного
господарського судуу справі
господарського суду Донецької області
№ 905/6663/13за позовомРегіонального
відділення Фонду державного майна
України по Донецькій областідо
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Харцизький
машинобудівельний завод"провнесення
змін до договору оренди,

ВСТАНОВИВ :

В вересні 2013р. Регіональне відділення
Фонду державного майна України по
Донецькій області (далі - позивач)
звернулось до господарського суду
Донецької області до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Харцизький машинобудівельний завод"
(далі - відповідач) з вимогою про
внесення змін до договору оренди №869
від 08.10.2002 шляхом викладення пунктів 3.1,
3.7 договору в запропонованій ним
редакції договору №6, а також його
доповнення редакцією, що передбачає
збільшення розміру орендної плати до
рівня 16% від вартості орендованого
цілісного майнового комплексу на
період з 20.09.2011 по 08.10.2012 включно.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 04.11.2013 у справі
№905/6663/13 (суддя Чернова О.В.), залишеним
без змін постановою Донецького
апеляційного господарського суду від
15.01.2014 (колегія суддів у складі
головуючого судді Скакуна О.А., суддів
Колядко Т.М., Принцевської Н.М.),
відмовлено в задоволенні позовних
вимог.

Позивач з рішенням та постановою у
справі не згоден, в поданій касаційній
скарзі просить їх скасувати та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі, посилаючись на порушення та
неправильне застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
а саме: ст. ст. 651, 762 Цивільного кодексу
України, ст. ст. 188, 283, 284 Господарського
кодексу України, ст. ст. 2, 10, 19, 21 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна", п. п. 4, 5, 8 Методики
розрахунку орендної плати за державне
майно та пропорції її розподілу,
затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995
№786, ст. ст. 2, 82 Господарського
процесуального кодексу України

Зокрема, скаржник зазначає про
безпідставність посилань
господарських судів попередніх
інстанцій на положення ст. 599, ч. 3 ст.632
ЦК України, оскільки, починаючи з 20.09.2011
у зв'язку з запровадженими змінами у
Методику розрахунку орендної плати
зобов'язання орендаря щодо сплати
орендних платежів повинні були
виконуватись останнім у відповідності
з новою редакцією Методики, отже,
зобов'язання орендаря зі сплати
орендних платежів в період з 20.09.2011 по
08.10.2012 включно не можуть вважатись
виконаними повністю, тобто,
припиненими.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Представники сторін не скористались
своїми процесуальними правами на
участь в судовому засіданні касаційної
інстанції, про дату і час якого були
належним чином повідомлені ухвалою
Вищого господарського суду України від
25.02.2014.

Відповідачем подано клопотання про
відкладення розгляду справи з
посиланням на неможливість прибуття в
судове засідання, втім доказів на
підтвердження цієї обставин не надано.
Зазначене клопотання не підлягає
задоволенню, оскільки ухвалою Вищого
господарського суду України від 25.02.2014
обов'язкова участь представників
сторін в судовому засіданні касаційної
інстанції не вимагалась, крім того,
сторони були попереджені, що неявка їх
уповноважених представників не
перешкоджає розглядові касаційної
скарги.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
повноту встановлення обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки в
постанові апеляційного та рішенні
місцевого господарських судів, колегія
суддів Вищого господарського суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1117 ГПК України
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Судами попередніх інстанцій під час
розгляду справи встановлено, що 08.10.2002
між Фондом державного майна в Україні
(орендодавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"Інвест - Капітал" (орендар) укладено
договір оренди цілісного майнового
комплексу Харцизького державного
заводу пожежного обладнання
"Спецтехніка", за умовами якого
орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
цілісний майновий комплекс
Харцизького державного заводу
пожежного обладнання "Спецтехніка",
склад і вартість якого визначено
відповідно до наведених акту оцінки,
протоколу про результати
інвентаризації та передавального
балансу підприємства, станом на 31.07.2002
та становить 2732338,32 грн., у тому числі
основні фонди за залишковою вартістю -
2731050 грн. (п.1.1 договору); орендна плата
визначена на підставі Методики
розрахунку орендної плати,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 04.10.1995 №786 (зі
змінами і доповненнями), і становить
без ПДВ за базовий місяць оренди -
серпень 2002 року 9085,29 грн. (п.3.1 договору);
орендна плата за кожний наступний
місяць визначається шляхом
коригування орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
за наступний місяць (п.3.2 договору);
орендна плата перераховується
орендарем до державного бюджету
щомісяця не пізніше 12 числа місяця,
наступного за звітним (п.3.3 договору);
розмір орендної плати переглядається
на вимогу однієї із сторін у разі зміни
методики її розрахунку, змін
централізованих цін і тарифів та в
інших випадках, передбачених чинним
законодавством України (п.3.4 Договору);
договір укладено строком на 5 років, що
діє з 08.10.2002 до 08.10.2007 включно (п.10.1
договору).

На виконання умов договору
орендодавець передав, а орендар
прийняв цілісний майновий комплекс
Харцизького державного заводу
пожежного обладнання "Спецтехніка", що
підтверджується актом
приймання-передачі від 08.10.2002.

У зв'язку зі зміною назви орендаря та на
підставі наказу ФДМУ від 27.04.2004 №857 "Про
передачу повноважень орендодавця",
сторонами укладено договір від 30.12.2004
№1 про внесення змін до договору оренди
від 08.10.2002 №869, відповідно до умов якого
орендодавцем визначено Регіональне
відділення Фонду державного майна
України по Донецькій області, а
орендарем - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Харцизький
машинобудівельний завод".

Договорами №2 від 30.07.2006, №3 від 09.10.2012,
№4 від 25.01.2013, №5 від 08.02.2013 про внесення
змін до договору оренди від 08.10.2002 №869
сторонами змінювалися умови
користування майном, зокрема, щодо
зміни вартості майна і його оцінки,
порядку розрахунку орендної плати,
розміру орендної ставки, яка в редакції
договору №5 від 08.02.2013 за базовий місяць
розрахунку грудень 2012р. становить 38349,06
грн.. а також строку дії договору, який
цим же договором №5 визначений
сторонами до 08.10.2017 включно.

Між тим, посилаючись на прийняття
постанови Кабінетом Міністрів України
від 14.09.2011 №961 "Про внесення змін до
постанов Кабінету Міністрів України
від 10.08.1995 №629 і від 04.10.1995 №786", якою
внесено зміни до Методики розрахунку
орендної плати, зокрема, встановлено
нову формулу розрахунку орендної плати
та збільшено розмір орендних ставок,
позивач звернувся до відповідача з
вимогою від 25.07.2013, в якій зазначив про
необхідність внести відповідні зміни в
договір та, починаючи з 20.09.2011 по 08.10.2012
включно, визначити розмір орендної
плати з урахуванням нової формули та
нових орендних ставок, направивши
також орендарю проект договору №6 про
внесення відповідних змін.

Втім, листом від 30.07.2013 №15-806 орендар
повідомив орендодавця про відсутність
наміру підписувати запропоновані
останнім зміни, посилаючись на
невідповідність заявленої вимоги
умовам договору та положенням чинного
законодавства та зазначив про
визначення умов регулювання орендних
відносин між сторонами у відповідних
договорах про внесення змін №3 від
09.10.2012, №4 від 25.01.2013, №5 від 08.02.2013.

Зазначені обставини стали підставою
для звернення Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Донецькій області до
господарського суду з даним позовом,
вимоги якого обґрунтовані, зокрема,
нормами ст. ст. 526, 762 ЦК України, ст. 188 ГК
України, п.5 Методики розрахунку
орендної плати за державне майно та
пропорції її розподілу, затвердженої
постановою КМУ від 04.10.1995 №786.

Вирішуючи спір у справі, суд першої
інстанції, з висновками якого щодо
відсутності підстав для задоволення
позовних вимог погодився апеляційний
господарський суд, виходи, зокрема, з
того, що належне виконання
відповідачем своїх зобов'язань з
внесення орендної плати з 20.09.2011 по
08.10.2012, тобто, за період, який
охоплюється вимогою збільшення
розміру орендної плати за договором,
відповідно до приписів ст. 632 ЦК України
виключає можливість його зміни.

З висновками судів попередніх
інстанцій про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог слід
погодитися, враховуючи таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна" методика розрахунку орендної
плати та пропорції її розподілу між
відповідним бюджетом, орендодавцем і
балансоутримувачем визначаються для
об'єктів, що перебувають у державній
власності, Кабінетом Міністрів
України.

Статтею 21 Закону України "Про оренду
державного майна та комунального
майна" визначено, що розмір орендної
плати може бути змінено за погодженням
сторін. Розмір орендної плати також
може бути змінено на вимогу однієї з
сторін, якщо з незалежних від них
обставин істотно змінився стан об'єкту
оренди, а також в інших випадках,
встановлених законодавчими актами
України.

Пунктом 3.4 укладеного між сторонами
договору передбачено, що розмір
орендної плати може бути переглянуто
на вимогу однієї із сторін у разі зміни
методики її розрахунку, змін
централізованих цін і тарифів та в
інших випадках, передбачених чинним
законодавством України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 14.09.2011 № 961 "Про внесення змін до
постанов Кабінету Міністрів України
від 10.08.1995 № 629 і від 04.10.1995 № 786" змінено
орендні ставки за цілісні майнові
комплекси.

Відповідно до частини першої ст. 651 ЦК
України зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Зміна або розірвання договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦК
України).

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 632 ЦК України
ціна в договорі встановлюється за
домовленістю сторін. У випадках,
встановлених законом, застосовуються
ціни (тарифи, ставки тощо), які
встановлюються або регулюються
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування. Зміна ціни після
укладення договору допускається лише у
випадках і на умовах, встановлених
договором або законом.

Отже, суди попередніх інстанцій на
підставі аналізу вищевказаних норм
цілком правомірно визначили
можливість зміни умов договору за
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у випадках, встановлених
договором або законом.

Разом з тим, для реалізації права
сторони на зміну умов договору в
судовому порядку необхідно
враховувати момент, з якого
зобов'язання можуть змінюватись.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

За приписами ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 632 зміна ціни в
договорі після його виконання не
допускається.

Згідно з ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі
зміни або розірвання договору
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту досягнення
домовленості про зміну або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни. Якщо договір змінюється або
розривається у судовому порядку,
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту набрання
рішенням суду про зміну або розірвання
договору законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, зобов'язання орендаря щодо
внесення орендної плати за
користування орендованим цілісним
майновим комплексом у період з 20.09.2011 по
08.10.2012 були визначені в умовах договору
оренди від 08.10.2002 №869 та повністю
належним чином виконані відповідачем,
що не заперечується позивачем.

Водночас, договором №5 від 08.02.2013
сторони внесли зміни до договору
оренди, визначивши новий розмір
орендної плати на підставі нової
редакції від 14.09.2011 Методики розрахунку
орендної плати, яка за базовий місяць
розрахунку грудень 2012р. становить 38349,06
грн. Крім того, сторони визначили
різницю в розмірах раніше встановленої
та нової орендної плати в сумі 35046,40 грн.
за період з 09.10.2012 по 31.12.2012, яка підлягає
донарахуванню орендареві. Таким чином,
з внесенням змін до Методики
розрахунку орендної плати позивач
реалізував своє право на внесення змін
до договору оренди щодо збільшення
орендної плати з моменту досягнення
домовленості.

Отже, позовні вимоги у даній справі
фактично зводяться до необхідності
змінити розмір орендної плати за
попередній період з 20.09.2011 (дата
внесення змін до Методики розрахунку
орендної плати) до 08.10.2012 (дата внесення
змін до договору щодо збільшення
розміру орендної плати за домовленістю
сторін), втім, як зазначено вище,
зобов'язання орендаря за цей спірний
період були повністю і належним чином
виконані, відтак, вважаються
припиненими, що в силу ст. 599, ч. 3 ст. 632, ч.
3 ст. 653 ЦК України унеможливлює їх зміну
в судовому порядку в періоді, що минув.

Таким чином, колегія суддів вважає
законним і обґрунтованим висновок
судів першої та апеляційної інстанцій
про відсутність правових підстав для
задоволення позову і внесення змін до
договору оренди.

З урахуванням меж перегляду справи в
касаційній інстанції, колегія суддів
вважає, що під час розгляду справи
фактичні її обставини встановлені
господарськими судами попередніх
інстанцій на підставі всебічного,
повного і об'єктивного дослідження
поданих доказів, висновки судів
відповідають цим обставинам і їм дана
належна юридична оцінка з правильним
застосуванням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
підстав для скасування оскаржуваних
судових актів та задоволення вимог
касаційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Донецькій області залишити
без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 15.01.2014 у справі
господарського суду Донецької області
№905/6663/13 залишити без змін.

Головуючий суддя
К.В.Грейц

Судді
С.В.Бакуліна

О.І.Глос