м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2014р.м.Київ№ 25/61913:43

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Насіння"

До Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного Управління

Міндоходів у м. Києві

Про визнання податкових
векселів такими, що не підлягають
оплаті

Суддя Івченко А.М.

Секретар судового засідання Солтис
О.Ю.

Представники:

від позивача: Черняк А.Г. - дов. від
29.12.2011 № 3051;

від відповідача: Пироженко С.В. - дов.
від 16.07.2013 № 6399/26-55-10-09

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

На розгляд Арбітражного суду міста
Києва передані позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Насіння" до Державної податкової
інспекції у Печерському районі м. Києва
про визнання податкових векселів
такими, що не підлягають оплаті.

Ухвалою Арбітражного суду міста Києва
від 20.04.2001 порушено провадження у
справі № 25/619, розгляд справи
призначено на 10.05.2001.

Ухвалою Арбітражного суду міста Києва
від 14.05.2001 провадження у справі
зупинено до розгляду Верховною Радою
України пропозицій Кабінету Міністрів
України про внесення змін до законів
України, зокрема до Закону України "Про
податок на додану вартість", у зв'язку з
набуттям чинності Закону України "Про
стимулювання розвитку сільського
господарства на період 2001-2004 років",
зобов'язано сторін негайно повідомити
суд про результати розгляду Верховною
Радою України пропозицій Кабінету
Міністрів України про внесення змін до
законів України у зв'язку з набуттям
чинності Закону України "Про
стимулювання розвитку сільського
господарства на період 2001-2004 років".

18.03.2011 Господарським судом міста Києва
на адресу сторін було направлено запит
з вимогою повідомити про стан розгляду
пропозицій Кабінету Міністрів України
про внесення змін до законів України у
зв'язку з набуттям чинності Закону
України "Про стимулювання розвитку
сільського господарства на період
2001-2004 років" та надати належним чином
засвідчені копії документів на його
підтвердження.

23.05.2011 через відділ діловодства суду
від Державної податкової інспекції у
Печерському районі м. Києва надійшло
клопотання про поновлення провадження
у справі, оскільки відповідно до витягу
з Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб підприємців
стосовно ТОВ "Торговий дім "Насіння"
() запису не знайдено.

Розпорядженням В.о. Голови
господарського суду міста Києва від
23.05.2011, у зв'язку із обранням судді
Хрипуна О.О. на посаду судді Вищого
господарського суду України, було
уповноважено здійснити автоматичний
розподіл справи № 25/619.

За результатами автоматичного
розподілу, справа № 25/619 передана для
подальшого розгляду судді Івченку А.М.

30.05.2011 Господарським судом міста Києва
на адресу відповідача було направлено
запит про надання інформації щодо
знаходження ТОВ "Торговий дім "Насіння"
() в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців; доказів, які
підтверджують ліквідацію підприємства
ТОВ "Торговий дім "Насіння" (); інформацію про стан розгляду
пропозицій Кабінету Міністрів України
про внесення змін до законів України у
зв'язку з набуттям чинності Закону
України "Про стимулювання розвитку
сільського господарства на період
2001-2004 років".

05.07.2011 через відділ діловодства суду
від Державної податкової інспекції у
Печерському районі м. Києва надійшла
інформація щодо знаходження ТОВ
"Торговий дім "Насіння" ()
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців

18.11.2011 та 09.08.2013 Господарським судом
міста Києва на адресу сторін було
направлено запити з вимогою повідомити
про стан розгляду пропозицій Кабінету
Міністрів України про внесення змін до
законів України у зв'язку з набуттям
чинності Закону України "Про
стимулювання розвитку сільського
господарства на період 2001-2004 років" та
надати на підтвердження цього належним
чином засвідчені копії документів.

З метою дотримання процесуальних
строків розгляду справи, судом було
досліджено нормативно-правову базу
України, зокрема стан розгляду
пропозицій Кабінету Міністрів України
про внесення змін до законів України у
зв'язку з набуттям чинності Закону
України "Про стимулювання розвитку
сільського господарства на період
2001-2004 років".

Так, відповідно до ст. 17 Закону України
"Про стимулювання розвитку сільського
господарства на період 2001-2004 років"
(далі - Закон) положення цього закону є
обов'язковими при розроблені і
прийнятті законодавчих та інших
нормативно-правових актів.

Відповідно до ч. 1 п. 4 розділу VІІІ
Прикінцевих положень зазначеного
Закону, Кабінету Міністрів України у
тримісячних термін з дня набрання
чинності цим Законом зобов'язано
внести на розгляд Верховної Ради
України пропозиції щодо приведення
законів України у відповідність із цим
Законом та прийняти нормативно-правові
акти, спрямовані на його виконання,
привести свої нормативно-правові акти
у відповідність із цим Законом,
забезпечити приведення міністерствами
та іншими центральними органами
виконавчої влади України їх
нормативно-правових актів у
відповідність із цим Законом.

Згідно з Податковим кодексом України
від 02.12.2010 № 2755-VІ з 01.01.2011 втратив свою
чинність Закон України "Про податок на
додану вартість".

Таким чином, було встановлено, що
підстави для зупинення справи № 25/619
відпали.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 08.01.2014 поновлено провадження
у справі № 25/619 та призначено її до
розгляду на 29.01.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 29.01.2014 розгляд справи було
відкладено на 12.02.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 12.02.2014 розгляд справи було
відкладено на 24.02.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 24.02.2014 було здійснено
процесуальне правонаступництво
відповідача його правонаступником -
Державною податковою інспекцією у
Печерському районі Головного
Управління Міндоходів у м. Києві,
розгляд справи відкладено на 05.03.2014.

В судовому засіданні 05.03.2014 було
оголошено перерву до 12.03.2014.

В судовому засіданні 12.03.2014 було
оголошено перерву до 17.03.2014.

Суд розглянувши в судовому засіданні
17.03.2014 матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається із матеріалів справи,
07.09.2000 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Насіння" (Комітентом, позивачем) та
Закритим акціонерним товариством
"Цукорімпекс" (Комісіонером) був
укладений договір комісії № 20/35-А про
придбання в порядку імпорту засобу
захисту рослин інсектициду Адіфур-35СТ
для власних потреб.

За твердженням позивача, він, як
одержувач (імпортер) у відповідності до
п. 11.5 Закону України "Про податок на
додану вартість" під час митного
оформлення ввезеного в Україну засобу
захисту рослин інсектициду Адіфур-35СТ,
видав органу митного контролю простий
вексель від 23.02.2001 № 4128 на суму
215260,89 грн. за ВМД № 785578 (митна вартість
товару - 1076304,43 грн.) та простий вексель
від 20.03.2001 № 4155 на суму 66495,83 грн. за
ВМД № 785879 (митна вартість товару - 332479,16
грн.)

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України
від 18.01.2001 № 2238-111 "Про стимулювання
розвитку сільського господарства на
період 2001-2004 років" при ввезенні на
митну територію України інсектициду
Адіфур-35СТ, який є засобом захисту
рослин, що не виробляється в Україні
справляння мита та податку на додану
вартість не здійснюється.

Вказаний закон набрав чинності з дати
його опублікування в газеті "Урядовий
кур'єр" № 32 від 20.02.2001.

За таких обставин, на думку позивача, у
нього відсутнє податкове зобов'язання
з податку на додану вартість при
ввезенні на митну територію України
інсектициду Адіфур-35СТ 23.02.2001 за ВМД №
785578 та 20.03.2001 за ВМД № 785879, а податкові
векселі від 23.02.2001 № 4128 на суму
215260,89 грн. та від 20.03.2001 № 4155 на
суму 66495,83 грн. складені всупереч
чинному законодавству та оплаті не
підлягають.

Відповідач проти позову заперечує з
підстав того, що з прийняттям Закону
України "Про стимулювання розвитку
сільського господарства на період
2001-2004 років" зміни до Закону України
"Про податок на додану вартість" та
Закону України "Про Єдиний митний
тариф" щодо звільнення від сплати
ввізного мита та податку на додану
вартість внесені не були. А отже мають
застосовуватися спеціальні закони у
сфері оподаткування, які мають
пріоритет у регулюванні податкових
правовідносин.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач в своїх поясненнях від
04.03.2014 повідомив про неможливість
надання відомостей з обліку податкових
зобов'язань позивача, що виникли із
зазначених податкових векселів у
зв'язку із знищенням справ (документів),
що не підлягають зберіганню відповідно
до акту від 26.12.2004 № 1.

Доказів наявності податкових
зобов'язань позивача за податковими
векселями від 23.02.2001 № 4128 на суму
215260,89 грн. та від 20.03.2001 № 4155 на
суму 66495,83 грн. відповідачем не надано.

В свою чергу, позивач в своїх
поясненнях від 12.03.2014 та довідці від
11.03.2014 за підписом директора та
головного бухгалтера повідомив про
відсутність у нього за даними
податкового та бухгалтерського обліку
заборгованості зі сплати податку на
додану вартість, у тому числі за
вказаними податковими векселями.
Також, позивач повідомив про
відсутність у нього оригіналів
векселів та будь-яких документів, які б
свідчили про наявність непогашеного
боргу із сплати податку на додану
вартість за податковими векселями.

Ці твердження позивача відповідачем не
спростовано, оригінали зазначених
податкових векселів не надано.

Із наявних в матеріалах справи,
засвідчених позивачем копій
податкових векселів вбачається, що
строк оплати податкового векселя від
23.02.2001 № 4128 на суму 215260,89 грн.
настав 25.05.2001, а податкового векселя від
20.03.2001 № 4155 на суму 66495,83 грн. -
17.06.2001, тобто більше ніж 12 років тому.

Водночас, згідно з положеннями п. 15.2
Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" від 21.12.2000 № 2181-III (чинного на
момент здійснення правовідносин) у
разі коли податкове зобов'язання було
нараховане податковим органом до
закінчення строку давності,
визначеного у пункті 15.1 цієї статті,
податковий борг, що виник у зв'язку з
відмовою у самостійному погашенні
податкового зобов'язання, може бути
стягнутий протягом наступних 1095
календарних днів від дня узгодження
податкового зобов'язання.

Аналогічні положення містяться у п. 102.4
ст. 102 Податкового кодексу України,
чинного на час прийняття рішення - у
разі якщо грошове зобов'язання
нараховане контролюючим органом до
закінчення строку давності,
визначеного у пункті 102.1 цієї статті,
податковий борг, що виник у зв'язку з
відмовою у самостійному погашенні
такого грошового зобов'язання, може
бути стягнутий протягом наступних 1095
календарних днів з дня виникнення
податкового боргу.

В матеріалах справи відсутні відомості
та докази наявності у позивача боргу за
вказаними податковими векселями, у
тому числі документи податкового
обліку та звітності, строк 1095
календарних днів з дня виникнення
податкового боргу сплив. Також,
відсутні відомості щодо наявності
оригіналів зазначених податкових
векселів. Відтак, відсутні підстави для
справляння податку на додану вартість
з вищевказаних податкових векселів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

В той же час, матеріалами справи не
підтверджується наявність рішення, дій
чи бездіяльності відповідача при
здійсненні ним владних управлінських
функцій стосовно позивача, що призвели
до порушення прав, свобод або інтересів
позивача.

Відтак, суд дійшов висновку про відмову
у задоволенні позовних вимог повністю.

Керуючись ст. 55, ст.ст. 160-163 КАС України,
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні позову відмовити
повністю.

2. Судові витрати покладаються на
позивача.

Дана постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження або
апеляційної скарги в порядку,
встановленому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Дана постанова може бути
оскаржена в апеляційному порядку та в
строки, встановлені ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Дата підписання постанови 19.03.2014

Суддя

А.М.Івченко