ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2014 р.Справа № 916/2382/13Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді Ярош А.І.

суддів Журавльова О.О., Разюк Г.П.,

при секретарі судового засідання
Молодов В.С.,

за участю представників сторін:

від позивача: Баштовий В.Б., за
довіреністю;

від відповідача : не з'явився,
повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
„Групова збагачувальна фабрика
„Червона зірка"

на рішення господарського суду
Одеської області від 12 листопада 2013
року

по справі № 916/2382/13

за позовом Публічного акціонерного
товариства „Групова збагачувальна
фабрика „Червона зірка"

до Державного підприємства „Одеська
залізниця"

про стягнення 9868,50 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство
Групова збагачувальна фабрика
„Червона зірка" звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовом про стягнення з Одеської
залізниці 9868,50 грн. вартості недостачі
вантажу.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилався на договір поставки
№57 від 21.02.2012 р., на підставі якого
відправник - ПАТ ГЗФ „Червона зірка"
06.12.2012р. відправило на адресу позивача
по залізничній накладній №48016703
вугільну продукцію. Під час слідування
вантажу, на станції Тимково Одеської
залізниці було виявлено недостачу
вантажу в вагоні за № 66306283 у розмірі 12280
кг (згідно складеного Одеською
залізницею комерційного акту), в
зв'язку з чим позивач сплатив на
користь вантажоодержувача ТОВ
„Портінвест Лоджистік" 10437,95 грн.

У зв'язку з викладеним позивач
звернувся до суду з позовом до
залізниці про відшкодування збитків у
розмірі 9868,50 грн. з урахуванням норми
недостачі 1%.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 12 листопада 2013 року у
справі №916/2382/13 (суддя Гут С.Ф.) в
задоволенні позову відмовлено, з
підстав того, що Публічне акціонерне
товариство "ГРУПОВА ЗБАГАЧУВАЛЬНА
ФАБРИКА "ЧЕРВОНА ЗІРКА", яке звернулось
до господарського суду Одеської
області з даним позовом, пропустило
шестимісячний строк позовної давності,
оскільки строк звернення до суду з
позовною заявою закінчився 02.09.2013 р., а
позов подано 03.09.2013 р.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
Публічне акціонерне товариство
„Групова збагачувальна фабрика
„Червона зірка" звернулось до
Одеського апеляційного господарського
суду з апеляційною скаргою, в якій
просить його скасувати і прийняти нове
рішення, в якому поновити строк
позовної давності для подачі ПАТ „ГЗФ
Червона зірка" позовної заяви до ДП
„Одеська залізниця", стягнути з
Одеської залізниці вартість нестачі
вугільної продукції на суму 9868,50 грн. та
судові витрати.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу,
апелянт зазначає, що судом не було
взято до уваги, що порядок застосування
строку позовної давності регулюється
ч.1 ст.261 ЦК України, у відповідності до
якої перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила. Апелянтом в суді
першої інстанції були надані докази
поважності причин пропуску строку
позовної давності, але судом не було
прийнято до уваги.

Скаржник вважає, що згідно ст.134 Статуту
залізниці України шестимісячний
термін подачі позову пов'язаний не
тільки з датою видачі вантажу
одержувачу, але і відповідно до п.ж)
ст.134 Статуту з дня встановлення
обставин, що спричинили заявлення
претензії.

Днем встановлення обставин, що
спричинили заявлення позову до
Одеської залізниці є день одержання
20.03.2013 року оригінала комерційного акту
АА №057590/32/30 та залізничної накладної
№48016703.

Відповідно до ст.85 ГПК України, у
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину постанови.

Перевіривши матеріали справи,
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
процесуального та матеріального права,
заслухавши представників сторін,
апеляційний господарський суд дійшов
висновку про наявність підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції, та часткового задоволення
апеляційної скарги, з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
26.02.2013р. Публічне акціонерне товариство
"ГРУПОВА ЗБАГАЧУВАЛЬНА ФАБРИКА
"ЧЕРВОНА ЗІРКА" як вантажовідправник, у
відповідності з договором поставки №57
від 21.02.2012р. укладеним між Публічним
акціонерним товариством "ГРУПОВА
ЗБАГАЧУВАЛЬНА ФАБРИКА "ЧЕРВОНА ЗІРКА"
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "МАКО-ТРЕИДИНГ",
провело відвантаження вугільної
продукції у вагоні №66306283 за накладною
№48016703 зі ст. Пелагіївський Донецької
залізниці на ст. Миколаїв-Вантажний
(експ) Одеської залізниці на адресу
вантажоотримувача Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Портінвест Лоджистик".

Відповідно до записів у залізничній
накладній №48016703 завантаження вагону
№66306283 проводилося засобами і силами
відправника вантажу, ним же самостійно
було визначено масу вугілля перед
відправленням вагону, без участі
представника залізниці, у розмірі 67000
кг. Маркування веєроподбіно по всьрому
периметру вагону кольоровим (червоним)
вапном.

01.03.2013р. на станції Тимково Одеської
залізниці внаслідок проведення
комісійного переважування вагону
№66306283 були виявлені поглиблення та
виїмки на поверховості вантажу, а також
невідповідність фактичній масі
вантажу даним, зазначених у накладній
№48016703 тобто, виявлена недостача у
кількості 12280кг у вагоні №66306283.

У відповідності зі ст.129 Статуту
Залізниць України факт недостачі
вантажу було зафіксовано комерційним
актом АА №057590/32/30 від 01.03.2013р.

Відповідно до даних, зазначених у
комерційному акті АА №057590/32/30 від
01.03.2013р., вагон технічно справний. На
підставі актів загальної форми №420,421
від 01.03.203 року на ст.Тимково Одеської
залізниці проведено комісійне
переваження вагону №66306283 на справних
150 т залізничних статичних вагах, де
вага вантажу виявилась брутто 76920 кг,
тара з документу 22200 кг, нетто54720 кг, по
документу значиться тара 22200 кг, нетто
67000 кг, що менше перевізного документу
на 12280 кг вугілля. Завантаження у вагоні
навалом, на рівні бортів, мається
поглиблення над 3,4,5,6м
вивантажувальними люками довжиною 5400
мм по всій ширині вагону, глибиною до
полу вагону. Поверхня вантажу
маркована кольоровим вапном, в місці
поглиблення маркування порушене. Зліва
по ходу потягу мається зазор між
кришкою 5го вивантажувального люка та
поперечною балкою шириною 45 мм, по всій
довжині кришки люка. По станції Тимково
Одеської залізниці доступ до вантажу
усунений, поглиблення марковано
вапном, зазор перекритий дошкою з
зовнішнього боку вагону, решта
вивантажувальних люків прилягають
щільно, слідів течі вантажу немає,
торцеві двері у вагоні глухі.

На станції Тимково Одеської залізниці
складено акти загальної форми №420, 421
від 01.03.2013 року, акт про технічний стан
вагону №7 форми ГУ-106 від 01.03.2013 року,
згідно якого вагон технічно справний,
зліва по ходу потягу між кришкою 5
вивантажувального люка та поперечною
балкою мається зазор шириною 45 мм і по
всій довжині кришки люка.
Вантажовідправник перед завантаженням
вантажу у вагон виявлений зазор бачити
міг, але заходів по усуненню зазору не
прийняв.

У зв'язку з нестачею вантажу Покупцем
вугільної продукції Товариством з
обмеженою відповідальністю
"МАКО-ТРЕЙДИНГ" було виставлено
претензію №281/02 від 18.03.13р. на суму
10437,95грн., яка 16.08.2013р. Публічним
акціонерним товариством "ГРУПОВА
ЗБАГАЧУВАЛЬНА ФАБРИКА "ЧЕРВОНА ЗІРКА"
була задоволена.

Відповідно до переуступленого напису
зробленого начальником експ.відділу
ТОВ "Портінвест Лоджистик" та головним
бухгалтером ТОВ "Портінвест Лоджистик",
на залізничній накладній №48016703 від
26.02.2013р. ТОВ "Портінвест Лоджистик"
передав право на пред'явлення
претензій та позовів до залізниці за
нестачу вугілля Публічному
акціонерному товариству "ГРУПОВА
ЗБАГАЧУВАЛЬНА ФАБРИКА "ЧЕРВОНА ЗІРКА"

Згідно довідки-розрахунку Публічного
акціонерного товариства "ГРУПОВА
ЗБАГАЧУВАЛЬНА ФАБРИКА "ЧЕРВОНА ЗІРКА"
№281/02 вартості нестачі вугільної
продукції, вартість однієї тони
вугілля, який було відправлено за
залізничною накладною складала 850 грн.

Таким чином, посилаючись на
незабезпечення Державним
підприємством "Одеська залізниця"
збереження прийнятого до перевезення
вантажу, Публічне акціонерне
товариство "ГРУПОВА ЗБАГАЧУВАЛЬНА
ФАБРИКА "ЧЕРВОНА ЗІРКА" звернулось до
суду з позовом про стягнення з Одеської
залізниці збитків на суму 9868,50грн. (з
врахуванням норми нестачі 1%), що
підтверджується доданим до позову
розрахунком.

Судова колегія не погоджується з судом
першої інстанції щодо застосування
строків позовної давності та у зв'язку
з цим - відмови у позові, та зазначає з
цього приводу наступне.

В суді першої інстанції, а також в
апеляційній скарзі апелянтом
заявлялось клопотання про поновлення
строку позовної давності, згідно якої
зазначав про те, що до Публічного
акціонерного товариства "ГРУПОВА
ЗБАГАЧУВАЛЬНА ФАБРИКА "ЧЕРВОНА ЗІРКА"
(Вантажовідправник) були передані
документи, а саме оригінали
комерційного акту АА №057590/32/30 від
01.03.2013р. та залізничної накладної №48016703
з переуступним написом від ТОВ
"ПРОМІНВЕСТ ЛОДЖИСТІК"
(Вантажоодержувач) про передачу права
позивачу пред'явлення позову до
Залізниці, відповідно до ст. ст.130, 133
Статуту залізниць України, тільки
20.03.2013 року.

Тому скаржник вважає, що в даному
випадку, день настання подій, що є
підставою для подання позову є день
отримання позивачем вищеназваних
документів, а саме 20.03.2013р. і строк
позовної давності пропущено з поважних
причин, та просить суд визнати поважною
причиною пропущення строку позовної
давності Публічного акціонерного
товариства "ГРУПОВА ЗБАГАЧУВАЛЬНА
ФАБРИКА "ЧЕРВОНА ЗІРКА" для подачі
позовної заяви до Державного
підприємства "Одеська залізниця", та
поновити строк позовної давності для
подачі позовної заяви, а також
розглянути справу по суті.

При винесенні рішення суд першої
інстанції застосовував положення
ст.ст. 134, 136 Статуту залізниць України,
якими передбачено, що позови до
залізниць можуть бути подані у
шестимісячний термін, який
обчислюється відповідно до вимог
зазначеної статті, з дня встановлення
обставин, що спричинили подання позову;
вказаний термін позовної давності
обчислюється з дня видачі вантажу
вантажоодержувачу.

Відтак суд першої інстанції дійшов
висновків про пропуск позивачем строку
позовної давності щодо звернення до
суду з позовною заявою до Одеської
залізниці про стягнення вартості
нестачі вантажу у розмірі 9868,50грн.,
виходячи з пропуску позивачем строку
позовної давності, встановленого
ст.ст.134, 136 Статуту залізниць України.

Стаття 134 Статуту залізниць України
передбачає, що претензії до залізниць
можуть бути заявлені протягом шести
місяців. Відповідно до положень ст.136
Статуту, зазначені терміни
обчислюються з дня видачі вантажу,
багажу або вантажобагажу - для
претензій про відшкодування за
псування, пошкодження або недостачу
вантажу, багажу та вантажобагажу.

Проте ч.4 ст. 315 Господарського кодексу
України встановлено, якщо заявлену
перевізнику претензію, що випливає з
договору перевезення вантажу,
відхилено або відповідь на неї не
одержано у строк, зазначений у частині
третій цієї статті (в даному випадку
три місяці), заявник має право
звернутися до суду протягом шести
місяців з дня одержання відповіді або
закінчення строку, встановленого для
відповіді.

З викладеного вбачається, що вказаною
правовою нормою по-іншому, ніж Статутом
залізниць України, розраховується
початок перебігу строку позовної
давності.

Однак ч.5 ст. 307 Господарського кодексу
України, яка кореспондується із ч.4
ст.909, ч.1 ст. 920 Цивільного кодексу
України, встановлено, що умови
перевезення вантажів окремими видами
транспорту, а також відповідальність
суб'єктів за цими перевезеннями
визначаються транспортними статутами
та іншими нормативно-правовими актами.

Тобто ст. 315 Господарського кодексу
України і статті 134, 136, 137 Статуту
залізниць України є спеціальними
нормами, які регулюють питання
перебігу строку позовної давності у
позовах про відшкодування збитків
(вартості нестачі вантажу), що
виникають із залізничних перевезень.

Статут залізниць України було
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 6 квітня 1998 року
№ 457, і останні зміни в нього вносилися
постановою Кабінету Міністрів України
від 25.12.2002 року №1973.

Господарський кодекс України, який за
своєю правовою природою є законом
України, був прийнятий Верховною Радою
України 16.01.2003 року за № 436-IV і набув
чинності з 01.01.2004 року. Крім того, у
прикінцевих положеннях Господарського
кодексу України законодавець
зобов'язав Кабінет Міністрів України
привести свої нормативні акти (в т.ч. і
Статут залізниць України, оскільки він
суперечить Господарського кодексу
України) у відповідність до норм
Господарського кодексу України, а тоді
вже застосовувати ці норми поряд з
нормами Господарського кодексу
України, що Кабінетом Міністрів
України зроблено не було.

Зазначена правова позиція
викладена у Постанові Верховного Суду
України №10-26/166-10-4300 від 19.04.2012 р.

Таким чином, судова колегія дійшла
висновку, що в даних правовідносинах
щодо початку перебігу строку позовної
давності слід застосовувати положення
Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.315 ГК України, до
пред'явлення перевізникові позову, що
випливає з договору перевезення
вантажу, можливим є пред'явлення йому
претензії.

Претензії можуть пред'являтися
протягом шести місяців, а претензії
щодо сплати штрафів і премій - протягом
сорока п'яти днів.

Перевізник розглядає заявлену
претензію і повідомляє заявника про
задоволення чи відхилення її протягом
трьох місяців, а щодо претензії з
перевезення у прямому змішаному
сполученні - протягом шести місяців.

Претензії щодо сплати штрафу або
премії розглядаються протягом сорока
п'яти днів.

Якщо претензію відхилено або відповідь
на неї не одержано в строк, зазначений у
частині третій цієї статті, заявник має
право звернутися до суду протягом
шести місяців з дня одержання
відповіді або закінчення строку,
встановленого для відповіді.

Колегія суддів зауважує, що оскільки
дотримання претензійного порядку не є
обов'язковим, то у вирішенні початку
перебігу строку позовної давності в
розумінні ст.315 Господарського кодексу
України слід виходити із строку на
пред'явлення претензії та строку на її
розгляд незалежно від того, чи заявлена
претензія у встановлені строки, чи
заявлена поза межами встановлених
строків, чи взагалі не заявлена.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що виходячи із строків,
встановлених ст.315 ГК України,
позивачем строк позовної давності на
стягнення штрафу за спірний період не
пропущено, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи,
недостачу вантажу у вагоні №66306283
встановлено комерційним актом АА
№057590/32/30 від 01.03.2013р., тобто 01.03.2013 року є
днем виникнення обставин, які є
підставою для звернення до суду.

Як зазначалось вище, відповідно до
приписів ст.315 ГК України, претензія
могла бути пред'явлена перевізникові
протягом шести місяців; перевізник
розглядає заявлену претензію і
повідомляє заявника про задоволення чи
відхилення її протягом трьох місяців;
якщо претензію відхилено або відповідь
на неї не одержано в строк, зазначений у
частині третій цієї статті, заявник має
право звернутися до суду протягом
шести місяців з дня одержання
відповіді або закінчення строку,
встановленого для відповіді.

Таким чином, строк позовної давності
для звернення до суду з урахуванням
вищенаведених строків для пред'явлення
претензії, отримання на неї відповіді,
та звернення до суду у разі відсутності
відповіді, спливає 01 червня 2014 року.

Фактично позов пред'явлено до суду
03.09.2013 року, як вбачається з відбитку
штемпелю пошти на конверті, тобто в
межах встановленого ст.315
Господарського кодексу України строку.

За таких підстав, судом першої
інстанції помилково відмовлено
позивачу у стягненні вартості
недостачі вантажу на підставі ч.4 ст. 267
Цивільного кодексу України, оскільки
строк позовної давності позивачем не
пропущено, та подано позов в межах
вказаного строку.

Аналогічну правову позицію викладено у
постанові Вищого господарського суду
від 11 жовтня 2012 р. у справі №
39/5005/2752/2012.

Дослідивши обставини справи згідно
наявних матеріалів справи, апеляційний
суд зазначає, що матеріали справи
свідчать про укладення між ПАТ „ГЗФ
„Червона зірка" та Одеською залізницею
договору перевезення вантажу на
користь ТОВ „Портінвест Лоджистік",
оскільки в силу вимог ч.2 ст. 307 ГК
України, які кореспондуються з
вимогами ч.3 ст. 909 ЦК України, укладення
договору перевезення вантажу
підтверджується складенням
перевізного документа (транспортної
накладної, коносамента тощо)
відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 307 ГК України,
які кореспондуються з вимогами ч.4 ст.909,
ч.1 ст.920 ЦК України, умови перевезення
вантажів окремими видами транспорту, а
також відповідальність суб'єктів
господарювання за цими перевезеннями
визначається транспортними кодексами,
транспортними статутами та іншими
нормативно-правовими актами. У ст. 2
Статуту залізниць України передбачено,
що обов'язки, права і відповідальність
залізниць, а також підприємств,
організацій, установ і громадян, які
користуються залізничним транспортом,
визначає Статут залізниць України.
Водночас вимогами ст. 113 Статуту
залізниць України передбачено, що
залізниця звільняється від
відповідальності за недостачу
прийнятого до перевезення вантажу,
якщо така недостача виникла з
незалежних від залізниці причин.
Аналогічні положення щодо звільнення
залізниці від відповідальності
містяться і у ч.1 ст. 924 ЦК України та ч.1
ст. 314 ГК України.

Пунктом 3.9 роз'яснення президії Вищого
господарського суду України „Про
деякі питання практики вирішення
спорів, що виникають з перевезення
вантажів залізницею" від 29.05.2002р. № 04-5/601
(із змінами) передбачено, що відповідно
до статті 31 Статуту залізниць України
залізниця зобов'язана подавати під
завантаження справні, придатні для
перевезення відповідного вантажу,
очищені від залишків вантажу, сміття,
реквізиту, а у необхідних випадках
-продезінфіковані вагони та
контейнери. Оскільки незбереження
вантажу може бути наслідком як
технічної несправності вагона або
контейнера, так і їх непридатності для
перевезення певного вантажу (тобто у
комерційному відношенні), то
господарським судам у вирішенні спорів
слід розмежовувати відповідні поняття.
Вагон (контейнер) може бути цілком
справним, але таким, що не забезпечить
збереження якості певного вантажу,
наприклад, має стійкий запах, що
впливає на завантажені до нього
продовольчі товари. Саме в такому
випадку йдеться про непридатність
вагона (контейнера) у комерційному
відношенні. Згідно з зазначеною
статтею Статуту придатність вагона чи
контейнера для перевезення
відповідного вантажу у комерційному
відношенні визначається відправником
або залізницею, якщо вона здійснює
завантаження. Отже, якщо псування
вантажу є наслідком комерційної
несправності вагона (контейнера),
відповідальність за це несе той, хто
завантажив продукцію у вагон
(контейнер).

Згідно з п.3.20 цього ж роз'яснення
президії Вищого господарського суду
України за змістом ст. 31 Статуту
залізниць України та п.п. 5,6 Правил
перевезення вантажів у вагонах
відкритого типу вантажовідправник
перед навантаженням вантажу у вагон
повинен визначити його придатність для
перевезення вантажу у комерційному
відношенні, при завантаженні вантажів,
які містять дрібні фракції, -усунути
щілини та конструктивні зазори
вагонів, а також вжити заходів щодо
запобігання видуванню або висипанню
вантажу.

Відповідно до ст.32 Статуту залізниць
України, відправник зобов'язаний
підготувати вантаж з урахуванням його
схоронності під час транспортування і
здійснювати навантаження з виконанням
технічних умов.

Разом з тим, вимогами абз.2 ч.1 ст. 917 ЦК
України передбачено, що відправник
вантажу має право відмовитися від
наданого транспортного засобу, якщо
він є непридатним для перевезення
цього вантажу.

З огляду на те, що завантаження
здійснювалося засобами
вантажовідправника, як вбачається із
залізничної накладної, він самостійно
визначив придатність вагону №66306283 для
перевезення вантажу у комерційному
відношенні.

Згідно п.6 „Правил перевезень вантажів
у вагонах відкритого типу": у разі
навантаження у вагони відкритого типу
вантажів, які містять дрібні фракції,
відправник повинен вжити заходів щодо
запобігання видуванню або просипанню
дрібних часток вантажу під час
перевезення.

Такі заходи розроблюються
відправником окремо для кожного виду
вантажу. Поверхня вантажу у всіх
випадках маркується, розрівнюється і
ущільнюється. Для розрівнювання і
ущільнення вантажу відправник може
використовувати механізовані
установки та інші пристрої

Також, пунктом 6.6.6 Інструкції по
підготовці вантажних вагонів до
перевезень від 07.05.2002р., встановлено, що
особливу увагу слід звертати на
дотримання установлених розмірів
конструктивних зазорів площини
прилягання кришок люків до балок
вагона, щоб запобігти присипанню
вантажів дрібних фракцій. Кришки люків
повинні закриватися щільно. Місцеві
зазори між кришкою люка і площиною її
прилягання допускаються не більше 5 мм.

Згідно акту про технічний стан вагону
№7 від 01.03.2013 року станції Тимково
Одеської залізниці, вагон технічно
справний, зліва по ходу потягу між
кришкою 5 вивантажувального люка та
поперечною балкою мається зазор
шириною 45 мм і по всій довжині кришки
люка. Вантажовідправник перед
завантаженням вантажу у вагон
виявлений зазор бачити міг, але заходів
по усуненню зазору не прийняв.

Судова колегія зазначає, що втрата
вантажу могла виникнути через його
просипання з причини нещільного
прилягання люків до кузова вагона, це
мало бути помічено відправником ще до
початку навантаження, але відправник
від навантаження не відмовився і ним не
було вжито заходів спрямованих на
усунення названих обставин та
попередження втрати вантажу.

Відповідні відмітки
вантажовідправника у залізничній
накладній №48016703 свідчать, що у вагон
№66306283 вантажовідправником
завантажено вугілля у кількості 67000 кг,
завантаження вугілля здійснено
вантажовідправником згідно з ТУ р.2
пар.3-5, п.14 СМГС п.3,4,7,8. Вантаж маркований
веєроподібно по всьому периметру
вагону кольоровим (червоним) вапном.

Відповідно до ст.129 Статуту залізниць
України комерційними актами та актами
загальної форми засвідчуються
обставини, що можуть бути підставою для
матеріальної відповідальності як
залізниці, так і вантажовідправника та
вантажоодержувача.

Проаналізувавши ст.31 Статуту залізниць
України, зміст актів загальної форми
№420, 421 від 01.03.2013 року, акту про
технічний стан вагону №7 форми ГУ-106 від
01.03.2013 року, комерційного акту АА
№057590/32/30 від 01.03.2013р., в яких за
правилами ст. 129 Статуту залізниць
України фіксуються підстави для
притягнення до матеріальної
відповідальності контрагентів за
договором залізничного перевезення та
на відомості якого (комерційного акту)
не подавалась письмова скарга в
порядку п.16 Правил складання актів,
апеляційний господарський суд дійшов
висновків про те, що навантаження
відправником вантажу в даному випадку
здійснювалось у не підготовлений для
перевезення вугілля, тобто з ознаками
непридатності в комерційному
відношенні, вагон, тому в даному
випадку вбачається відповідальність
вантажовідправника за втрату вантажу.

Таким чином, судова колегія дійшла
висновку, що вищенаведені обставини є
підставою для покладення
відповідальності за недостачу вантажу
на вантажовідправника, яким не було
вжито всіх належних заходів,
спрямованих на усунення названих
обставин та попередження втрати
вантажу.

Разом з тим, судова колегія зауважує, що
перевізником завантажений
відправником вантаж прийнятий до
перевезення шляхом візуального огляду,
без перевірки маси вантажу і жодних
заперечень щодо невідповідності цього
завантаження Технічним умовам не
висловлено, що відповідає вимогам ст. 24
Статуту залізниць України.

Відповідно до приписів ч.1 ст.110 Статуту
залізниць України, залізниця несе
відповідальність за збереження
вантажу від часу його прийняття для
перевезення і до моменту видачі
одержувачу.

В ст.111 Статуту залізниць України
перелічені підстави, за наявності яких
залізниця звільняється від
відповідальності, зокрема, якщо вантаж
прибув у непошкодженому відкритому
рухомому складі, завантаженому
засобами відправника, якщо не має ознак
втрати, псування або пошкодження
вантажу під час його перевезення.

Комерційний акт АА №057590/32/30 від 01.03.2013р.
з даними щодо воронкоподібного
поглиблення може підтверджувати те, що
недостача у вагоні №66306283 є результатом
втрати вантажу під час перевезення. При
цьому ДП „Одеська залізниця" не
доведено факт виникнення недостачі з
незалежних від неї обставин, що
свідчить про втрату вантажу в тому
числі з вини перевізника вантажу.

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту
залізниць України, недостача маси
вантажу, за яку відшкодовуються збитки,
в усіх випадках обчислюється з
урахуванням граничного розходження
визначення маси вантажу і природної
втрати вантажу під час перевезення.
Аналогічні вимоги щодо відшкодування
збитків залізницею у розмірі вартості
вантажу, якого не вистачає, передбачені
і у ч.3 ст.314 ГК України та у ч.2 ст.924 ЦК
України.

Кількість і вартість 1 тони вугілля
марки Антрацит підтверджено
довідкою-розрахунком вартості
недостачі вугільної продукції у
вагонах, відвантажених ПАТ „ГЗФ
„Червона зірка" по ст.Пелагеївський
Донецької залізниці №281/02 від 16.08.2013 р.
(а.с.9), згідно яких вартість 1 т
антрациту складає 850 грн.

Разом з тим, здійснивши перерахунок
вартості недостачі вантажу, судова
колегія зазначає, що розрахунок
здійснено позивачем невірно.

В силу вимог п.27 Правил видачі вантажів,
затверджених Наказом Мінтрансу
України від 21 листопада 2000р. за №644 і
зареєстрованих у Міністерстві юстиції
України 24 листопада 2000р. за №862/5083,
відповідальна недостача вугілля з
урахуванням 2% норми природної втрати
та граничного розходження визначення
маси нетто складає 1,34 т, та відповідно
до розрахунку суду, складає 9299 грн.

Підсумовуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що висновки, викладені
в оскаржуваному судовому рішенні щодо
пропущення позивачем строку позовної
давності для звернення до суду, не
відповідають обставинам справи та
нормам матеріального права, що
стосується розгляду справи по суті, то
апеляційний суд дійшов висновків про
те, що наявними матеріалами справи
підтверджується обопільна вина у
втраті вантажу як перевізника, так і
вантажовідправника.

Разом з тим, з огляду на встановлення
судом обопільної вини у втраті вантажу
та об'єктивну неможливість вирахування
точної кількості втраченого товару
внаслідок неправомірних дій кожного з
відповідачів, перевізник - за втрату
частини вантажу в процесі перевезення
та вантажовідправник - за навантаження
вугілля в комерційно несправний вагон
мають нести відповідальність в рівній
мірі.

Отже, враховуючи недостачу вантажу,
встановлену комерційним актом АА АА
№057590/32/30 від 01.03.2013р. - 12280 кг, за мінусом
2% природної втрати вантажу - 67000 - 2% = 1340
кг, що складає 10940 кг відповідальної
недостачі, а також враховуючи вартість
1 т вугілля - 850 грн., судова колегія
вважає, що з перевізника підлягають
стягненню кошти в сумі 4649,50 грн. (9299/2).

З урахуванням викладеного, колегія
суддів апеляційного суду вважає, що
оскаржуване рішення слід скасувати і
прийняти нове рішення, яким позов
Публічного акціонерного товариства
„Групова збагачувальна фабрика
„Червона зірка" до Державного
підприємства „Одеська залізниця" про
стягнення 9868,50 грн. задовольнити
частково, стягнути з Одеської
залізниці вартість нестачі вантажу при
перевезенні вугілля у розмірі 4649,50 грн.,
в решті позову відмовити.

На підставі ст.ст. 44, 49 ГПК України
судові витрати у справі покладаються
на сторони пропорційно задоволених
вимог.

Керуючись ст.ст.99,101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства „Групова
збагачувальна фабрика „Червона зірка"
задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської
області від 12 листопада 2013 року по
справі № 916/2382/13 скасувати.

Позов Публічного акціонерного
товариства „Групова збагачувальна
фабрика „Червона зірка" до Державного
підприємства „Одеська залізниця" про
стягнення 9868,50 грн. задовольнити
частково.

Стягнути з Державного підприємства
„Одеська залізниця" на користь
Публічного акціонерного товариства
„Групова збагачувальна фабрика
„Червона зірка" 4649,50 грн. (чотири тисячі
шістсот сорок дев'ять грн. 50 коп.)
вартості недостачі вантажу, 860,25
грн.(вісімсот шістдесят грн. 25 коп.)
судового збору.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Державного підприємства
„Одеська залізниця" на користь
Публічного акціонерного товариства
„Групова збагачувальна фабрика
„Червона зірка" 430,13 грн.(чотириста
тридцять грн.13 коп.) судового збору за
апеляційний перегляд.

Доручити господарському суду Одеської
області видати відповідні накази із
зазначенням реквізитів сторін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний
11.03.2014 року.

Головуючий суддя
А.І. Ярош

Судді
О.О. Журавльов

Г.П. Разюк