ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2014 р.
Справа № 910/19068/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя
Барбашова С.В., суддя Білецька А.М.

при секретарі Полубояриній Н.В.

за участю представників сторін:

позивача - Авер'янова Я.Д., довіреність
№ 08-10/8 від 13.01.2014 р.

відповідача - Коваленка О.О.,
довіреність № 53 від 07.11.2013 р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх.
№232Х/3-10)

на рішення господарського суду
Харківської області від 23.12.13 у справі
№ 910/19068/13

за позовом Міністерство охорони
здоров"я України в особі представника
Державного українського об'єднання
"Політехмед", м. Київ

до ПАТ "Фармстандарт-Біолік" м. Харків

про стягнення 192 169,56 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 23.12.2013 по
справі №910/19068/13 (суддя Добреля Н.С.)
позов задоволено повністю. Стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
"Фармстандарт - Біолік" на користь
Міністерства охорони здоров'я України
120617,24 грн. пені та 71552,32 грн. 7% штрафу.
Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства "Фармстандарт - Біолік" на
користь Державного українського
об'єднання "Політехмед" 3843,39 грн. витрат
по сплаті судового збору.

Відповідач з рішенням суду першої
інстанції не погодився, звернувся до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить зазначене
рішення скасувати та прийняти нове,
яким позовні вимоги задовольнити
частково, а саме, в частині стягнення з
відповідача пені у розмірі 1 022,18 грн., в
решті позовних вимог відмовити,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права та неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи.

При цьому відповідач стверджує, що він
не порушив умови договору щодо
поставки товару в строк до 30.11.2012 р.,
оскільки попередня оплата МОЗ України
за лікарські засоби була зарахована на
поточний рахунок ПАТ "Фармстандарт -
Біолік" 27.12.2012 р. на підставі рахунку від
13.12.2013 р., тому останнім днем поставки
лікарських засобів є 27.03.2013 р. Таким
чином, відповідач вважає, що істотні
умови договору щодо порядку
розрахунків та строку поставки були
змінені, а сторони ще до підписання
додаткової угоди фактично підтвердили
такі зміни своїми конклюдентними
діями.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не
надав, в судовому засіданні його
представник з наведеними відповідачем
доводами не погоджується, просить
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, оскаржуване рішення без
змін.

Перевіривши повноту встановлених
судом обставин справи та наданих
сторонами в підтвердження обставин
справи доказів, надану в рішенні суду
їх юридичну оцінку, дослідивши
матеріали справи та правильність
застосування господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
заслухавши уповноважених
представників сторін, колегія суддів
дійшла висновку про залишення
апеляційної скарги без задоволення,
виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 06.09.2012
року між МОЗ України та Публічним
акціонерним товариством "Фармстандарт
- Біолік" (відповідач) було укладено
договір про закупівлю товарів за
державні кошти № 82Т/240/21-24, у
відповідності до умов якого,
відповідач зобов'язується у 2012 році
поставити препарати лікарські,
зазначені в специфікації (додаток !),
(далі - товар), а МОЗ України оплатити
такий товар на умовах цього договору.

Закупівля коштів здійснюється за
рахунок державного бюджету за
бюджетною програмою КПКВК 2301400
"Забезпечення медичних заходів окремих
державних програм та комплексних
заходів програмного характеру" за
напрямом "Загальнодержавна програма
боротьби з онкологічними
захворюваннями".

Товар постачається позивачу з метою
подальшої його поставки до закладів
охорони здоров'я.

Відповідно до п. 2.1 договору відповідач
гарантує якість товару, що
постачається. Товар, що постачається,
повинен відповідати рівню, нормам і
стандартам, законодавчо встановленим
на території України, а також вимогам
документації конкурсних торгів.

Відповідно до п. 3.1 договору валютою
договору є гривня України. Сума
договору становить 1022176,00 грн.

Відповідно до п. 4.1 договору розрахунки
за товар здійснюються шляхом
перерахування грошових коштів на
рахунок відповідача, наведений в
реквізитах відповідача, на підставі
видаткової накладної.

Відповідно до п. 4.2 договору оплата
здійснюється позивачем протягом семи
робочих днів після поставки товару на
склад позивача, за повідомленням
позивача про таку поставку, у разі
відсутності фінансування - після
поставки товару, по мірі надходження
фінансування з Державного бюджету
України.

Згідно п. 4.3 договору позивач має право
здійснити попередню оплату, яка
здійснюється відповідно до постанови
Кабінету міністрів України від 09.10.2006
року № 1404, у термін 90 днів з моменту
оплати у розмірі 100% від ціни договору
на підставі рахунку, виставленого
відповідачем. Відповідач протягом
трьох місяців з дня надходження коштів,
як попередньої оплати підтверджує їх
використання за призначенням згідно з
актом про поставку товару про
використання коштів за призначенням.

Відповідно до п.5.4 договору приймання -
передача товару оформлюється
видатковою накладною відповідача (в
двох екземплярах), яка підписується
матеріально - відповідальною особою
відповідача та позивачем, на ту
кількість товару, яка відповідає
вимогам договору. В накладній
обов'язково зазначається : торговельна
назва, дозування, форма випуску,
фасування, номери серій, кількість,
назва виробника, ціна за одиницю товару
та загальна вартість поставки.

П. 6.3.1 договору відповідач зобов'язався
забезпечити поставку товару, у строки,
встановлені цим договором.

Відповідно до специфікації до договору
(а.с.29), яка є його невід'ємною частиною
відповідач повинен поставити товар а
саме: ВІНБЛАСТИН-ЛЕНС, ліофілізат для
розчину для ін'єкцій по 5 мг; 1 флакон з
ліофілізатом в пачці з маркуванням
українською мовою (далі - Товар №1) у
кількості 7 593 флаконів за ціною 30,00 грн.
за одиницю на загальну суму 227 790,00 грн.
до 30.11.2012 року та ДАКАРБАЗИН-ЛЕНС,
ліофілізат для розчину для ін'єкцій по
200 мг; 1 флакон з порошком у пачці з
картону з маркуванням українською
мовою (далі - Товар №2) у кількості 10 882
флаконів за ціною 73,00 грн. за одиницю на
загальну суму 794 386,00 грн. до 30.11.2012 року.

Строки поставки товару № 1 та товару № 2
визначені у графіку поставки, а саме
листопад 2012 року (додаток 2, а.с.30), що є
невід'ємною частиною договору.

Як вказує позивач, 27.12.2012 року на
виконання умов вищезазначеного
договору, МОЗ України було
перераховано на поточний рахунок
відповідача кошти на оплату товару.

Як вбачається з графіку поставки
товару, відповідач не пізніше 31
листопада 2012 року був зобов'язаний
здійснити поставку на склад позивача 18
475 одиниць товару №№1,2 на загальну суму
1 022 176,00 грн.

В порушення умов, укладеного між МОЗ
України та відповідачем договору,
відповідач здійснив поставку товару №
1 та № 2 з порушенням терміну у 118
календарних днів, що підтверджується
видатковою накладною №130166 від 28.03.2013
року (а.с. 31-32).

Відповідно до укладеного між МОЗ
України та позивачем
договору-доручення від 04.05.2012 року №
39/21-24, що був укладений на виконання
наказу МОЗ України від 03.04.2012р. № 235,
позивач забезпечує контроль за
виконанням постачальниками своїх
договірних зобов'язань та забезпечує
участь у претензійно-позовній роботі у
разі недотримання постачальниками
умов договорів.

Також з матеріалів справи вбачається,
що 02.04.2013 року за несвоєчасну поставку
лікарських засобів, позивач направив
відповідачу претензію (за вих. № 01-47/122,
а.с.36) про нарахування штрафних санкцій
у розмірі 0,1% від вартості
непоставленого у термін вказаний у п. 7.2
договору товар, за кожен день
прострочення поставки, а за
прострочення понад 30 календарних днів
штраф у розмірі 7% від вартості
непоставленого вчасно товару. Сума
штрафних санкцій за несвоєчасну
поставку лікарських препаратів за
договором становить, пеня за кожен день
прострочення поставки у сумі 120 617,24
грн., штраф за прострочення понад З0
календарних днів у сумі 71 552,32 грн. 32 коп.
Загальна сума штрафних санкцій за
несвоєчасну поставку лікарських
препаратів за договором становить 192
169,56 грн.

Відповідачем 24.12.2012 року на адресу
позивача було направлено лист (за вих.
№ 5026/10/105), в якому він визнав свою
відповідальність щодо виконання
зобов'язань за договором та гарантує
оплату всіх штрафних санкцій в повному
обсязі (а.с.39).

Однак, відповідач нараховану суму
штрафних санкцій згідно претензії (від
02.04.2013 року № 01-47/122) на загальну суму
192169,56 грн. не сплатив, що й стало
підставою для звернення позивача до
суду з відповідним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з обставин, за
якими встановив факт прострочення
відповідачем виконання основного
грошового зобов'язання оскільки
відповідач свої зобов'язання за
договором № 82Т/240/2-24 від 06.09.2012 року щодо
поставки товару в строк, передбачений
графіком поставки (додаток № 2 до
Договору) не виконав, чим порушив умови
договору. В зв'язку з чим, суд дійшов
висновку про наявність правових
підстав у позивача для нарахування до
стягнення з відповідача пені в сумі
120617,24 грн. та 7% штрафу в сумі 71552,32 грн. за
невиконання останнім умов договору про
закупівлю товарів за державні кошти №
82Т/240/21-24 від 06.09.2012 року.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції та
вважає, що судом використано у повному
обсязі свої повноваження, передбачені
процесуальним законом щодо повного та
всебічного з'ясування обставин справи,
пов'язаних з предметом доказування у
даній справі, а висновки, викладені в
рішенні узгоджуються з приписами норм
чинного законодавства, які в даному
випадку регулюють спірні
правовідносини, що призвело до
прийняття правомірного рішення.

Відповідно до ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідач в апеляційній скарзі
посилається на те, що він не порушив
умови договору щодо поставки товару в
строк до 30.11.2012 р., оскільки попередня
оплата МОЗ України за лікарські засоби
була зарахована на поточний рахунок
ПАТ "Фармстандарт - Біолік" 27.12.2012 р. на
підставі рахунку від 13.12.2013 р., тому
останнім днем поставки лікарських
засобів відповідач вважає 27.03.2013 р.
Таким чином, за твердженнями
відповідача, істотні умови договору
щодо порядку розрахунків та строку
поставки були змінені, а сторони ще до
підписання додаткової угоди фактично
підтвердили такі зміни своїми
конклюдентними діями.

Колегія суддів з наведеними
відповідачем доводами не погоджується
та зазначає наступне.

У відповідності з положеннями
цивільного законодавства договір є
підставою виникнення господарського
зобов'язання, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 629, 530 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами. Зобов'язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до умов договору. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, і позивач, і відповідач при
укладанні договору вступили у
договірні відносини на певних умовах,
які є обов'язковими для виконання.

Відповідно до п. 6.3.1 договору
відповідач зобов'язується забезпечити
поставку товару, у строки, встановлені
цим договором.

Відповідно до специфікації до договору
(а.с.29), яка є його невід'ємною частиною
відповідач повинен поставити товар в
строк до 30.11.2012 року.

Строки поставки товару № 1 та товару № 2
визначені у графіку поставки, а саме
листопад 2012 року (додаток 2, а.с.30), що є
невід'ємною частиною договору.

Як було встановлено під час судового
розгляду та не спростовується
відповідачем, свої договірні
зобов'язання щодо передачі
обумовленого договором товару у
визначеній кількості відповідач у
встановлений строк не виконав.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

За ст. 614 ЦК України особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності). Особа є невинуватою,
якщо вона доведе, що вжила всіх
залежних від неї заходів щодо
належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Проте, відповідач не надав суду жодного
доказу щодо відсутності його вини у
прострочені ним поставки за договором
або вини позивача. Відповідачем також
не доведено належними та допустимими
доказами вжиття заходів, спрямованих
на своєчасне виконання умов договору в
частині передачі товару в обумовлений
строк.

Посилання відповідача на те, що позивач
перерахував попередню оплату 27.12.2012 р.,
як на підставу зміни умови договору
щодо строку поставки товару, колегія
суддів вважає безпідставними, оскільки
в матеріалах справи відсутні докази
узгодження між сторонами будь-якого
іншого графіку поставки товару, ніж
той, що знаходиться в матеріалах
справи, який є специфікацією та
невід'ємною частиною договору, та який
визначає обов'язок відповідача
здійснити поставку товару в строк до
30.11.2013 р.

Згідно п. 11.2 договору договір може бути
змінено у випадках передбачених
законодавством України.

В той же час, відповідно до ст. 654 ЦК
України зміна або розірвання договору
вчиняється в такій саме формі, що й
договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає
із звичаїв ділового обороту.

Отже, відповідачем не доведено
належними та допустимими доказами
відсутності в його діях порушення
зобов'язання щодо поставки товару у
визначений договором строк, тому
відповідач є таким, що прострочив
виконання зобов'язання.

До того ж, у своєму листі від 24.12.2012 року,
який був направлений на адресу
позивача, відповідач визнав свою
відповідальність щодо виконання
зобов'язань за договором та гарантував
оплату всіх штрафних санкцій в повному
обсязі (а.с.39).

Положеннями ч.І ст. 216 Господарського
кодексу України визначено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбаченому
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

За ст. 230 Господарського кодексу
України штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського
кодексу України у разі, якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором, при цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

За ч. 1 ст. 549. п. З ч. 1 ст. 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають наслідки,
встановлені договором або законом,
зокрема сплата неустойки - грошової
суми, яку боржник повинен сплатити
кредиторові у рази порушення ним
зобов'язання.

Згідно п. 7.2. спірного Договору, у
випадку затримки поставки товару понад
термін, встановлений п. 5.1. Договору
постачальник, сплачує замовнику пеню у
розмірі 0,1% від вартості непоставленого
товару за кожен день прострочення
поставки товару, а за прострочення
понад 30 календарних днів з
постачальника додатково стягується
штраф у розмірі 7% від вартості
непоставленого (неприйнятого) товару, а
у разі здійснення попередньої оплати
постачальник, крім сплати зазначених
штрафних санкцій, повертає замовнику
кошти з урахуванням індексу інфляції.

Перевіривши розрахунок штрафних
санкцій, зважаючи на те, що відповідач є
таким, що прострочив виконання
зобов'язання з поставки товару у
визначений судом період, колегія
суддів зазначає про наявність правових
підстав для стягнення з відповідача
пені в сумі 120617,24 грн. та штрафу за
прострочення понад 30 календарних днів
у сумі 71552,32 грн.

Отже, відповідачем в обґрунтування
викладених в апеляційній скарзі вимог
не надано належних доказів які б
підтверджували реальну і правову
обґрунтованість для зменшення або
звільнення його від відповідальності у
вигляді сплати штрафних санкцій. До
того ж, підписавши договір відповідач
погодився з його умовами, у тому числі
із застосуванням пені та штрафу у разі
просточення поставки товару.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

З огляду на викладене, колегія суддів,
діючи в межах повноважень, наданих суду
апеляційної інстанції у відповідності
з приписами статті 101 Господарського
процесуального кодексу України,
приходить до висновку, що
господарський суд Харківської області
відповідно до наданих йому сторонами у
справі документально оформлених
доказів, забезпечив додержання вимог
статті 43 Господарського
процесуального кодексу України, а
позивач згідно з чинним цивільним та
господарським законодавством
документально обґрунтував
правомірність своїх позовних вимог до
відповідача.

В свою чергу, відповідач не надав
належного матеріального доказу
обґрунтованості та правомірності
викладених заперечень. Наведені ним в
апеляційній скарзі доводи про
порушення судом норм матеріального та
процесуального права нічим не
обґрунтовані та не узгоджуються з
наявними у справі матеріалами, його
позиція не підтверджена належними та
допустимими доказами. Тому вимоги
відповідача, що зазначені в
апеляційній скарзі, не підлягають
задоволенню, а наведені на їх
підтвердження доводи не можуть бути
прийнятими до уваги колегією суддів в
якості підстав для скасування
прийнятого у даній справі рішення
господарського суду Харківської
області від 23.12.2013 року.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103,
статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ
"Фармстандарт-Біолік" м. Харків
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 23.12.2013 року у
справі № 910/19068/13 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та
підписано 03 березня 2014 року.

Головуючий суддя
Істоміна О.А.

Суддя
Барбашова С.В.

Суддя
Білецька А.М.