КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2014 р. Справа№ 910/16613/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Суліма В.В.

Федорчука Р.В.

За участі представників:

від позивача: нез'явився

від відповідача: Скрипка М.Д. -
представник

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Дочірнього підприємства «Терра-Трейд»
на рішення Господарського суду міста
Києва від 30.10.2013. у справі №910/16613/13
(суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Дочірнього підприємства
«Терра-Трейд»

до Фонду державного майна України

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство «Терра-Трейд»
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Фонду
державного майна України про визнання
недійсним договору.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 30.10.2013. у справі №910/16613/13 у
позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
Господарського суду міста Києва від
30.10.2013 у справі №910/16613/13 Дочірнє
підприємство «Терра-Трейд» звернулось
до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою в якій просить скасувати
повністю рішення суду першої інстанції
та прийняти нове рішення, яким визнати
додатковий договір №179 від 04.05.2012 до
договору оренди нерухомого майна, що
належить до державної власності від
07.07.2005 №225 недійсним повністю з моменту
його вчинення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
рішення суду першої інстанції прийнято
з порушенням норм матеріального та
процесуального права при неповному
зясуванні обставин, що мають значення
для справи, які суд визнав
встановленими та при невідповідності
висновків, викладених у рішенні
обставинам справи, у звязку з чим
рішення підлягає скасуванню.

Від представника позивача 04.02.2014
надійшло клопотання про припинення
провадження у справі у зв'язку з
ліквідацією позивача, що
підтверджується ухвалою
Господарського суду Запорізької
області від 09.01.2014 у справі № 908/2926/13
якою затверджено звіт ліквідатора та
ліквідаційний баланс позивача.

Дослідивши зазначене клопотання та
додатки до нього, колегія суддів
зазначає, що в матеріалах справи
відсутній належним чином завірений
витяг з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців з відміткою про внесення в
реєстр інформації про ліквідацію ДП
«Терра-Трейд», а відповідно клопотання
про припинення провадження у справі у
зв'язку з припиненням позивача
задоволенню не підлягає.

Представник відповідача у своїх
поясненнях від 18.02.2014 зазначив, що
оскаржуване рішення є законним та
обґрунтованим, а підстави для його
скасування відсутні.

Розпорядженням Секретаря судової
палати від 18.02.2014 року для розгляду
апеляційної скарги було визначено
колегію суддів у складі, Головуючого
судді: Тарасенко К.В. суддів: Суліма В.В.,
Федорчука Р.В.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, про дату, час
та місце розгляду справи повідомлений
належним чином.

Заслухавши думку представника
відповідача, колегія суддів приходить
до висновку про можливість розгляду
справи за відсутності представника
позивача.

Дослідивши доводи апеляційної скарги
та письмових пояснень, заслухавши
пояснення представника відповідача,
перевіривши матеріали справи та
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, Київський апеляційний
господарський суд встановив наступне.

07.07.2005 між Фондом державного майна
України (орендодавець) та Дочірнім
підприємством «Терра-Трейд» (орендар)
було укладено Договір оренди № 225
(надалі -Договір).

Відповідно до умов Договору
орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
державне нерухоме майно, а саме:
приміщення площею 448,74 кв.м., що
розташоване за адресою Київська обл.,
Житомирське шосе, 19, в цокольному
поверсі «Клубу», що знаходиться на
балансі Служби зовнішньої розвідки
України (балансоутримувач), ринкова
вартість якого визначена згідно зі
звітом про незалежну оцінку станом на
01.03.2005 та становить 173 534,00 грн.

За актом приймання-передачі від 07.07.2005,
підписаним сторонами та скріпленим
печатками, майно було передано
орендарю.

Відповідно до розрахунку до Договору
оренди № 225 від 07.07.2005, орендна плата за
базовий місяць становить 2 197,47 грн.

Положеннями п. 10.1 Договору сторони
визначили, що він діє з 07.07.2005 по 06.07.2006.

У відповідності до п. 10.3. Договору зміни
і доповнення або розірвання договору
допускається за взаємною згодою
сторін.

Угодою № 325 від 20.07.2006 сторони вказали,
що договір діє до 05.07.2007.

Додатковою угодою №430 від 12.07.2007
сторони домовились, що договір
нерухомого договір діє до 05.06.2010.

Додатковою угодою № 182 від 22.06.2007,
сторони визначили, що річна орендна
ставка за невикористання нерухомого
державного майна встановлюється на
рівні 18% від вартості за незалежною
оцінкою і застосовується з 1 січня 2007
року. Відповідні зміни відображаються
у розрахунку орендної плати. У п. 3.1
Договору замінено «базовий місяць
оренди (травень 2005 року) 2 197,47 грн.» на
слова «базовий місяць розрахунку
січень 2007 року 3 072,30 грн. (без індексу
інфляції за січень 2007 року, який має
бути врахований при сплаті орендної
плати за січень).

Додатковою угодою № 215 від 03.06.2010 до
Договору, сторони дійшли згоди про те,
що договір діє до 04.05.2012, інші умови
договору оренди, не змінені цим
додатковим договором залишаються
чинними у тій редакції, в якій вони були
викладені раніше.

Оспорюваним додатковим договором № 179
від 04.05.2012 до Договору оренди, сторони
вказали, що договір оренди діє до 03.04.2015
включно.

Крім того, сторони домовились, що
протягом трьох місяців з моменту
укладення цього додаткового договору
буде проведено нова оцінка об'єкта
оренди відповідно до вимог
законодавства та на підставі висновку
про вартість орендованого майна буде
внесено зміни до Договору оренди в
частині вартості об'єкта оренди і зміни
розміру орендної плати з дати
укладання цього додаткового договору.

Цей додатковий договір набирає
чинності з моменту його підписання
сторонами та є невід'ємною частиною
договору.

Додатковий договір № 179 від 04.05.2012
підписаний та скріплений печатками
сторін, та наявний в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 283 Господарського
кодексу України за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає
другій стороні (орендареві) за плату на
певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України
та ст. 193 Господарського кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

На підставу недійсності оспорюваного
договору позивач посилається, на те, що
при його укладенні сторони не
дотримались норми ст. 11 Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна».

У відповідності до ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

При цьому, частинами першою - третьою,
п'ятою та шостою статті 203 Цивільного
кодексу України передбачено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним; правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

При укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору на основі вільного
волевиявлення, коли сторони мають
право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не
суперечать законодавству (ч. 4 ст. 179
Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу
України, відповідно до статті 6 цього
Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Приписами ч. 1 статті 216 Цивільного
кодексу України встановлено, що
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009,
визначено, що при розгляді справ про
визнання правочинів недійсними суди
залежно від предмета і підстав позову
повинні застосовувати норми
матеріального права, якими регулюються
відповідні відносини, та на підставі
цих норм вирішувати справи.

Відповідно до пункту 2 вказаної
Постанови, судам необхідно врахувати,
що згідно із статтями 4,10 та 203
Цивільного кодексу України, зміст
правочину не може суперечити
Цивільному кодексу України, іншим
законам України, які приймаються
відповідно до Конституції України та
Цивільного кодексу, міжнародним
договорам, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, актам
Президента України, постановам
Кабінету Міністрів України, актам
інших органів державної влади України,
органів влади АРК у випадках і в межах,
встановлених Конституцією України та
законом, а також моральним засадам
суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити
положенням також інших, крім актів
цивільного законодавства,
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до Конституції України.
Відповідність чи невідповідність
правочину вимогам законодавства має
оцінюватися судом відповідно до
законодавства, яке діяло на момент
вчинення злочину.

Положеннями ст. 11 Закону України від
10.04.1992 року № 2269-XII «Про оренду
державного та комунального майна»
визначено, що оцінка об'єкта оренди
здійснюється за методикою,
затвердженою Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна» методика розрахунку орендної
плати та пропорції її розподілу між
відповідним бюджетом, орендодавцем і
балансоутримувачем визначаються для
об'єктів, що перебувають у державній
власності, Кабінетом Міністрів
України.

Пунктом 8 Методики розрахунку і порядку
використання плати за оренду
державного майна, затвердженої
постановою Кабінету Міністрів України
від 04.10.1995 року № 786, передбачено, що
вартість орендованого нерухомого
майна повинна визначатись шляхом
проведення незалежної оцінки з
урахуванням місцезнаходження майна і
забезпеченість його інженерними
мережами.

При цьому розмір орендної плати за
користування нерухомим майном
визначається за формулами, наведеними
у п. п. 8, 12 вказаної Методики, з
урахуванням визначеної експертним
шляхом вартості орендованого майна та
відповідних орендних ставок.

Правові засади здійснення оцінки
майна, забезпечення створення системи
незалежної оцінки майна з метою
захисту законних інтересів держави та
інших суб'єктів правовідносин у
питаннях оцінки майна, майнових прав та
використання її результатів
врегульовано Законом України «Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні» статтею сьомою якого
передбачено, що проведення оцінки
майна є обов'язковим, зокрема, у випадку
оренди державного майна.

Оцінка об'єкта оренди передує
укладенню договору оренди. У разі якщо
на момент продовження дії договору
оренди остання оцінка об'єкта оренди
була зроблена більш як три роки тому,
для продовження (поновлення) договору
оренди провадиться оцінка об'єкта
оренди.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що за
змістом статті 11 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» проведення оцінки необхідне при
закінченні строку дії договору та з
метою його продовження, та за умови, що
на момент продовження дії договору
оренда остання оцінки була зроблена
більш як три роки тому.

За умовами додаткового договору № 215
від 03.06.2010 до Договору оренди, від діяв
до 04.05.2012, та маючи на меті продовжити
строк дії договору оренди, сторони
підписали оскаржуваний додатковий
договір № 179 від 04.05.2012, в якому, зокрема,
зазначили про продовження строку дії
договору оренди до 03.04.2015.

Окрім того, враховуючи норми ст. 11
Закону України «Про оренду державного
та комунального майна» та те, що
остання оцінка була проведена, ще у
березні 2005 року, тобто більше ніж три
роки, сторони домовились, що протягом
трьох місяців з моменту укладення
цього додаткового договору провести
нову оцінку об'єкта оренди відповідно
до вимог законодавства та на підставі
висновку про вартість орендованого
майна внести зміни до договору оренди в
частині вартості об'єкта оренди і зміни
розміру орендної плати з дати
укладення цього додаткового договору,
зазначивши про це у додатковій угоді
від 04.05.2012 № 179.

Статтею 627 Цивільного кодексу України
встановлено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач мав намір продовжити термін
дії Договору оренди № 225 від 07.07.2005, що
підтверджується його листом, який
отриманий відповідачем 09.04.2012. Лист
Служби зовнішньої розвідки України
(балансоутримувача) про погодження
продовження терміну дії зазначеного
договору також долучений до матеріалів
справи.

Положеннями ч. 1 ст. 651 Цивільного
кодексу України встановлено, що зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно ч.2 ст. 21 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» розмір орендної плати може бути
змінено на вимогу однієї з сторін, якщо
з незалежних від них обставин істотно
змінився стан об'єкта оренди, а також в
інших випадках, встановлених
законодавчими актами України.

Наявні матеріали справи свідчать про
проведення відповідачем оцінки
орендованого майна.

На підставі ч.2 ст.11 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» та додаткового договору № 179 від
04.05.2012 до договору оренди, в газеті
«Відомості приватизації» від 16.05.2012 № 20
та від 04.07.2012 №27 було розміщено
відповідну інформацію Фонду
державного майна України про
оголошення конкурсу з відбору
суб'єктів оціночної діяльності та
підсумки про обрання переможця
конкурсу для визначення ринкової
вартості об'єкту оренди - суб'єкта
оціночної діяльності ТОВ «Торговий дім
«Ріелтер-Україна», було замовлено
оцінку майна, та наказом Фонду
державного майна України від 07.11.2012 №3786
«Про затвердження висновку про
вартість майна» затверджено висновок
суб'єкта оціночної діяльності ТОВ
«Ріелтер-Україна» про вартість майна
для подальшого розрахунку орендної
плати. Згідно із зазначеним висновком
ринкова вартість об'єкта оцінки станом
на 30.04.2012 становить 3359870,00 грн. без
врахування ПДВ, ПДВ - 671 974,00 грн., всього -
4 031 844,00 грн.

В матеріалах справи наявний лист
№10-16-16769 від 16.11.2012 Фонду державного
майна України до позивача про
надсилання проекту договору оренди
державного нерухомого майна -
нежитлового приміщення площею 448,784
кв.м. розташованого на цокольному
поверсі «Клубу» за адресою Київська
обл., Житомирське шосе, 19 (проект
додаткового договору наявний в
матеріалах справи). Додатково
відповідач звертався до позивача щодо
повернення підписаного договору
оренди та не отримавши відповіді та
задоволення звернувся для вирішення
цього питання до суду (ухвала про
порушення провадження у справі від
05.06.2013 №910/10508/13).

Крім того, апелянт посилається на те, що
31.01.2013 орендоване майно за Договором
від 07.07.2005 № 225, було передане
балансоутримувачу на підставі акту № 2,
який доданий до матеріалів справи.
Відповідно до п. 2.4 Договору оренди,
майно вважається поверненим
балансоутримувачу з моменту
підписання сторонами акта
приймання-передачі, що було здійснено.

При підписанні змін до договору
позивач мав час та можливість
відмовитися від підписання спірного
договору, однак питання про визнання
недійсним цього договору виникли у
позивача у 2013 році.

Підписуючи оспорюваний договір
позивач фактично погодився з
передбаченими цим договором умовами.
Позивач на момент укладення договору
не скористався наданим йому законом
правом за наявності заперечень щодо
окремих умов договору скласти протокол
розбіжностей (ч. 4 ст. 181 Господарського
кодексу України).

Статтею 215 Цивільного кодексу
визначено, що якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Відповідно до ч. 1 статті 203 Цивільного
кодексу України, зміст правочину не
може суперечити цьому кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, позов є таким, що не підлягає
задоволенню за відсутності
встановлених підстав для його
недійсності.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Заперечення скаржника, викладені у
апеляційній скарзі, не приймається
колегією суддів до уваги, оскільки не
підтверджуються матеріалами справи та
не спростовують висновків суду першої
інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає рішення суду по даній справі
обґрунтованим та таким, що відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам та матеріалам справи,
підстав для його скасування чи зміни не
вбачається, апеляційна скарга позивача
є необґрунтованою та задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього
підприємства «Терра-Трейд» залишити
без задоволення, рішення
Господарського суду міста Києва від
30.10.2013 по справі № 910/16613/13 залишити без
змін.

Матеріали справи № 910/16613/13 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуючий суддя
К.В. Тарасенко

Судді
В.В. Сулім

Р.В. Федорчук