ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2014
Справа № 905/8818/13
Суддя господарського суду
Донецької області Огороднік Д.М. при
секретарі судового засідання
Коровіній І.С. розглянувши матеріали

за позовомПублічного акціонерного
товариства
"Енергомашспецсталь"доТовариства з
обмеженою відповідальністю
Науково-виробничої фірми "Сведа, ЛТД"
про Представники сторін: від
позивача: від відповідача:визнання
договору недійсним не з'явився;
Косаревська О.М. за довіреністю;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду
Донецької області передані позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства "Енергомашспецсталь" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю Науково-виробничої
фірми "Сведа, ЛТД" про визнання
недійсним договору №15/484 від 14.05.2012
укладеного між сторонами.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
всупереч вимогам ст. 180 Господарського
кодексу України сторони при укладенні
договору поставки від 14.05.2012 №15/484 не
узгодили істотні умови договору, а саме
не погоджені умови про предмет
договору в частині визначення якості
товару. Також позивач посилається на
порушення відповідачем умов п. 6.1
спірного договору та ст. 662 Цивільного
кодексу України, оскільки відповідач
не надав позивачу сертифікату якості
товару, що призводить, на думку
позивача, до недійсності договору.

На підтвердження вказаних обставин
позивач надав належним чином завірену
копію договору поставки від 14.05.2012
№15/484.

Позивач у судові засідання, призначені
на 28.01.2014, 13.02.2014 та 25.02.2014 не з'явився,
проте через канцелярію суду подав
заяву №17/217 від 07.20.2014 про відкладення
розгляду справи та продовження строку
розгляду справи на 15 днів. В матеріалах
справи наявні повідомлення про
вручення позивачу 03.02.2014, 17.02.2014 ухвал
суду. Отже, позивач про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином.

Відповідач подав відзив на позовну
заяву, в якому проти задоволення
позовних вимог заперечує, оскільки
сторонами при укладенні спірного
договору досягнуто згоди щодо усіх
істотних умов договору. Відповідач
зауважив, що договір №15/484 від 14.05.2012 з
боку відповідача виконаний - здійснена
поставка продукції, яка прийнята
позивачем в повному обсязі та часткова
оплачена. Крім того, відповідач передав
позивачу товар разом з паспортом,
інструкцією з експлуатації та копією
сертифікату відповідності засобів
вимірювальної техніки затвердженому
типу №UA-МФ/2-3377-2010, виданий державним
комітетом України з питань технічного
регулювання та споживчої політики
26.10.2010. Позивач з вимогою про надання
вказаних документів до відповідача не
звертався.

Також, відповідач не погоджується з
визначенням відповідачем
територіальної підсудності справи.

Відповідно до ст. 1 та ст. 2
Господарського процесуального кодексу
України правом на звернення до
господарського суду за захистом
порушеного права або охоронюваного
законом інтересу наділені
підприємства та організації, права та
інтереси яких дійсно порушені.

Вирішуючи питання щодо територіальної
підсудності даної справи
господарський суд зазначає, що згідно з
приписами ч. 1 ст. 15 Господарського
процесуального кодексу України справи
зі спорів про визнання договорів
недійсними розглядаються
господарським судом за
місцезнаходженням сторони,
зобов'язаної за договором здійснити на
користь другої сторони певні дії, такі
як: передати майно, виконати роботу,
надати послуги, сплатити гроші тощо.

З урахуванням того, що на момент
подання позову обов'язок здійснити за
договором №15/484 від 14.05.2012 на користь
другої сторони певні дії, а саме:
сплатити гроші, існував у позивача,
спір щодо визнання недійсним даного
договору підсудний господарському
суду за місцем знаходження позивача,
тобто, господарському суду Донецької
області. Окрім того, слід зазначити, що
до пункту 1.2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №11 від
29.05.2013 були внесені зміни.

На підставі наведеного, заява
відповідача про передання справи
№905/8818/13 за територіальною підсудністю
за місцем знаходження відповідача до
господарського суду Запорізької
області, є такою, що задоволенню не
підлягає.

Представник відповідача клопотання
щодо фіксації судового процесу не
заявляв, у зв'язку з чим, розгляд справи
здійснювався без застосуванням
засобів технічної фіксації судового
процесу у відповідності до статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані позивачем та
відповідачем документи і матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, господарський
суд

В С Т А Н О В И В:

14.05.2012 між Товариством з обмеженою
відповідальністю Науково-виробничою
фірмою "Сведа, ЛТД", як постачальником
(відповідач) та Публічним акціонерним
товариством "Енергомашспецсталь", як
покупцем (позивач) укладено договір
поставки №15/484 (далі - договір).

Згідно з п. 1.1 договору в порядку та на
умовах, визначеним даним договором,
постачальник передає у власність
покупця, а покупець приймає та оплачує
товар (продукцію), загальна кількість,
одиниця виміру, ціна за одиницю виміру
та загальна вартість, виробник,
визначені сторонами у специфікаціях,
які є невід'ємними частинами даного
договору.

Відповідно до п. 2.1, п. 2.2 договору ціна
продукції вказується в специфікаціях,
які є невід'ємними частинами договору;
сума договору на момент укладення
складає 179166,66грн. без ПДВ, ПДВ - 35833,34грн.,
разом з ПДВ - 215000,00грн.

Пунктом 3.1 договору сторонами
передбачено, що якість, комплектація,
упаковка та маркування товару
(продукції) повинні відповідати
вимогам, визначеним сертифікатами
виробника, діючими стандартами (ТУ,
ДОСТ, технічній документації) для
даного виду товару (продукції), а також
спеціальним технічним вимогам, якщо
такі встановлені домовленістю сторін,
відображеним у специфікаціях.

Відповідно до п. 5.1 договору строки та
умови поставки товару вказуються у
специфікаціях.

Умовами передачі товару, що
встановлені в 6 розділі договору, на
постачальника покладені зобов'язання
щодо передачі покупцю одночасно з
продукцією наступних документів:
а)рахунок, б)сертифікат якості (паспорт,
технічний паспорт, сертифікат
відповідності), в) накладну (у
накладній обов'язково повинно бути
посилання на отримувача продукції), г)
податкову накладну.

Даний договір вважається укладеним та
вступає в силу з моменту його
підписання сторонами та скріплений
печатками сторін (п. 13.1 договору).

Пунктом 13.2 договору визначено, що строк
діє договору до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань, згідно
умов договору.

Іншими умовами договору передбачені
гарантії (4 розділ); упаковка та
маркування (розділ 7); приймання
продукції (розділ 8); умови оплати
(розділ 9), відповідальність сторін
(розділ 10), форс-мажор (розділ 11);
вирішення спорів (розділ 12); інші умови
(розділ 14) .

Дослідивши зміст договору, судом
встановлено, що він був укладений у
простій письмовій формі, без
розбіжностей та зауважень, підписаний
з боку позивача генеральним директором
ОСОБА_2, з боку відповідача директором
ОСОБА_3, скріплений печатками сторін.

На підтвердження виконання спірного
договору сторонами, відповідачем до
матеріалів справи надано копію
специфікації від 14.05.2012 №1 на суму
215000,00грн., в якій погоджені умови про
предмет договору, його кількість,
вартість, якість, умови поставки, умови
оплати, строк поставки, дата
виготовлення, виробник, примітка. Також
відповідачем надано до матеріалів
справи копії: видаткової накладної №13
від 12.02.2013 на суму 215000,00грн., довіреності
на отримання товарно-матеріальних
цінностей №349 від 11.02.2013, виписаної
позивачем, банківських виписок за
05.10.2012 паспорт СВ.305.000 ПС та інструкцію з
експлуатації СВ.305.000 РЕ.

Таким чином, матеріали справи
підтверджують виконання сторонами
спірного договору.

Однак, позивач вважає, що в укладеному
між сторонами договорі поставки №15/484
від 14.05.2012 є неузгодженість таких
істотних умов як предмет договору,
оскільки під час виконання договору,
відповідачем не передано позивачу
сертифікат якості на товар.

Вищевикладене, примусило позивача
звернутися до суду за захистом
порушеного права з вимогою визнати
договір поставки №15/484 від 14.05.2012
недійсним.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч.1 статті 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. (ст. 627 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ст. 1 Господарського
кодексу України, вказаний кодекс
визначає основні засади
господарювання в Україні і регулює
господарські відносини, що виникають у
процесі організації та здійснення
господарської діяльності між
суб'єктами господарювання, а також між
цими суб'єктами та іншими учасниками
відносин у сфері господарювання.

Стаття 7 Господарського кодексу
України встановлює, що відносини у
сфері господарювання регулюються
Конституцією України, цим Кодексом,
законами України, нормативно-правовими
актами Президента України та Кабінету
Міністрів України,
нормативно-правовими актами інших
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, а також
іншими нормативними актами.

Таким чином, враховуючи, що позивач та
відповідач є суб'єктами господарювання
та уклали спірний договір при
здійсненні своєї господарської
діяльність, до спірних правовідносин
підлягає застосуванню Господарський
кодекс України.

Відповідно до ст.179 Господарського
кодексу України при укладанні
господарських договорів сторони
можуть визначати зміст договору на
основі вільного волевиявлення, коли
сторони мають право погоджувати на
свій розсуд будь - які умови договору,
що не суперечать законодавству.

Відповідно до ст. 180 Господарського
кодексу України договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо всіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані за законом чи необхідні для
договорів даного виду, а також умови,
щодо яких на вимоги однієї із сторін
повинна бути досягнута згода.

Оскільки договір є видом правочину, для
його укладення та чинності сторонами
необхідно дотримуватись усіх тих
вимог, які визначені у ст. 203 Цивільного
кодексу України для всякого виду
правочину.

Для того, щоб договір вважався
укладеним, сторони у належній формі
повинні досягнути згоди з усіх
істотних його умов, які поділені на
чотири групи:

умови про предмет;

умови, що визначені законом як істотні;

умови, які є необхідними для договорів
даного виду;

умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

За правовою природою укладений між
позивачем та відповідачем договір, є
договором поставки, за яким
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.
Договір поставки укладається на розсуд
сторін або відповідно до державного
замовлення. (ст. 265 Господарського
кодексу України).

Відповідно до ст. 266 Господарського
кодексу України предметом поставки є
визначені родовими ознаками продукція,
вироби з найменуванням, зазначеним у
стандартах, технічних умовах,
документації до зразків (еталонів),
прейскурантах чи товарознавчих
довідниках. Предметом поставки можуть
бути також продукція, вироби, визначені
індивідуальними ознаками.

Загальна кількість товарів, що
підлягають поставці, їх часткове
співвідношення (асортимент, сортамент,
номенклатура) за сортами, групами,
підгрупами, видами, марками, типами,
розмірами визначаються специфікацією
за згодою сторін, якщо інше не
передбачено законом.

Статтею 268 Господарського кодексу
України передбачено, що якість товарів,
що поставляються, повинна відповідати
стандартам, технічним умовам, іншій
технічній документації, яка встановлює
вимоги до їх якості, або зразкам
(еталонам), якщо сторони не визначать у
договорі більш високі вимоги до якості
товарів. Номери та індекси стандартів,
технічних умов або іншої документації
про якість товарів зазначаються в
договорі. Якщо вказану документацію не
опубліковано у загальнодоступних
виданнях, її копії повинні додаватися
постачальником до примірника договору
покупця на його вимогу. У разі
відсутності в договорі умов щодо
якості товарів остання визначається
відповідно до мети договору або до
звичайного рівня якості для предмета
договору чи загальних критеріїв
якості. Постачальник повинен
засвідчити якість товарів, що
поставляються, належним
товаросупровідним документом, який
надсилається разом з товаром, якщо інше
не передбачено в договорі.

Згідно ч. 1 ст. 666 Цивільного кодексу
України, якщо продавець не передає
покупцеві приналежності товару та
документи, що стосуються товару та
підлягають переданню разом з товаром
відповідно до договору купівлі-продажу
або актів цивільного законодавства,
покупець має право встановити розумний
строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або
документи, що стосуються товару, не
передані продавцем у встановлений
строк, покупець має право відмовитися
від договору купівлі-продажу та
повернути товар продавцеві .

Дослідивши зміст договору, судом
встановлено, що сторони погодили умови
про предмет спірного договору у п. 1.1, п.
3.1 договору, та у специфікації №1;
кількість, асортимент, вимоги до якості
кожної конкретної партії продукції
сторони погодили у специфікаціях до
договору специфікаціях №1, у п. 8.2
договору сторони погодили вимоги щодо
прийняття товару по якості та у п. 3.1
договору умови про якість продукції.

До того ж, згідно п. 6.2. п. 6.3 договору,
передбачено, що якщо на момент передачі
товару, який -небудь документ
відсутній, він повинен бути переданий
протягом 2 днів, у разі не передачі
документів, постачальник сплачує
покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості
товару.

Позивачем не повідомлено суд, який меті
не відповідає проданий відповідачем
товар; позивачем до матеріалів справи
не надано жодних доказів звернення до
відповідача з вимогою поставити товар
іншої якості, іншого найменування,
асортименту, кількості ніж був
поставлений, про відмову від прийняття
товару, про повернення товару у зв'язку
з його поставкою неналежної якості та
не у тій кількості тощо.

Навпаки матеріали справи свідчать про
прийняття позивачем продукції від
відповідача на виконання умов договору
№15/484.

Позивачем не надано доказів
встановлення відповідачу строку для
надання документів, що стосуються
товару, не надано доказів відмови від
прийняття товару, відмови від договору,
повернення відповідачу товару.

Проаналізувавши умови договору та
додані документи, суд приходить до
висновку, що сторонами належним чином
погоджено умови про предмет,
найменування, асортимент, кількість,
якість продукції, ціну, строк поставки,
які визначені сторонами у
специфікаціях до договору.

За таких обставин, посилання позивача
на те, що у спірному договорі відсутні
умови щодо погодження умов про предмет
договору та якість продукції, є
необґрунтованими.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що найменування, асортимент,
кількість, якість, ціна продукції, є
такими що погоджені сторонами з
урахуванням принципу вільного
встановлення умов договору, а отже не
суперечить нормам чинного
законодавства.

Загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину
визначені ст. 203 Цивільного кодексу
України, яка, зокрема, передбачає, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом та бути спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним.

Підстави та наслідки недійсності
правочинів передбачені, зокрема, ст. ст.
215, 216 Цивільного кодексу України. Так,
встановлено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1
- 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є
також правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Пленум Верховного Суду України в
постанові від 28.04.1978 N3 "Про судову
практику в справах про визнання угод
недійсними" роз'яснив, що угода може
бути визнана недійсною лише на
підставі та з наслідками,
передбаченими законом. В кожній справі
про визнання угоди недійсною суд має
встановити ті обставини, з якими закон
пов'язує визнання угоди недійсною, та
настання визначених юридичних
наслідків.

Отже, вирішуючи спір про визнання угоди
недійсною, господарський суд повинен
встановити наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує визнання угод
недійсними та настання відповідних
наслідків: відповідність змісту угоди
вимогам закону, додержання
встановленої форми угоди,
правоздатність сторін за угодою, у чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору.

Крім того, вирішуючи спір про визнання
угоди недійсною, необхідно правильно
визначити момент вчинення правочину
(ст. ст. 205-210, 640 Цивільного кодексу
України (постова Пленуму Верховного
суду України від 06.11.2009 № 9).

При вирішенні даного спору, судом
відзначається, що спірний договір
укладений в простій письмовій формі, що
відповідає норам чинного
законодавства, укладений особами, які
мають необхідний обсяг цивільної
дієздатності, спрямований на реальне
настання наслідків, оскільки вказаний
договір сторонами виконується, що не
заперечується позивачем та
відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не
доведено не відповідність змісту
(предмету, строку поставки, якість
товарів) спірного договору нормам
чинного законодавства, а судом під час
розгляду спору такого порушення, не
встановлено.

Також слід зазначити, що вимоги
позивача фактично обґрунтовані тим, що
сторонами не досягнуто згоди щодо усіх
істотних умов договору поставки, що є
наслідком неукладеності договору та
відповідно не можливості визнання
договору недійсним. Таким чином,
позивачем не вірно обрано спосіб
захисту своїх прав.

Крім того, статтею 15 Цивільного кодексу
України встановлено, що кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, скориставшись
при цьому належним способом захисту,
зокрема, наведеними статтею 16
Цивільного кодексу України: визнання
права, визнання правочину недійсним,
припинення дії, яка порушує право та ін.

Матеріали справи та позовна заява не
містять посилань на фактичне порушення
прав позивача з боку відповідача
внаслідок укладення спірного договору
та доказів на підтвердження фактів
порушення права.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги поданими суду доказами.
Обов'язок доказування згідно зі ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України покладено на сторони, кожна з
яких повинна довести ті обставини на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог.

Відповідно до встановлених вище судом
обставин, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги є необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
"Енергомашспецсталь" до Товариства з
обмеженою відповідальністю
Науково-виробничої фірми "Сведа, ЛТД"
про визнання недійсним договору №15/484
від 14.05.2012 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
складення повного рішення та може бути
оскаржене в порядку та у строки,
визначені Господарським процесуальним
кодексом України.

Суддя
Д.М. Огороднік

Дата складення повного рішення 27.02.2014.