ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" березня 2014 р.Справа № 916/3637/13

За позовом: Торгівельно-посередницької
фірми "Успіх" Товариство з обмеженою
відповідальністю;

До відповідача: Споживчого кооперативу
"Успіх-авто";

про визнання недійсними установчих
документів

Суддя Меденцев П.А.

Представники:

Від позивача: Медведенко В.А. (за
довіреністю).

Від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: 26.12.2013р. за вх. №5473/13
Торгівельно-посередницька фірма
"Успіх" Товариства з обмеженою
відповідальністю (далі - позивач)
звернулася до господарського суду
Одеської області з позовною заявою до
Споживчого кооперативу "Успіх-авто"
(далі - відповідач) про визнання
недійсними установчих документів.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги.

Відповідач у судових засіданнях не
з'являвся, незважаючи на те, що про дату,
час та місце судових засідань був
належним чином повідомлений, про що
свідчать рекомендовані повідомлення
про вручення поштових відправлень.

Відповідач відзив на позов не надав, у
зв'язку з чим справу розглянуто за
наявними в ній матеріалами, у
відповідності до ст.75 ГПК України.

Відповідно до положень норми ст. 69 ГПК
України строк розгляду справи було
продовжено до 13.03.2014 року Ухвалою суду
від 24.02.2014 року.

У судовому засіданні 11.03.2014р. було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення суду в порядку статті
85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд встановив наступне:

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначає, що загальними
зборами засновників Споживчого
кооперативу "Успіх-авто", оформлених
протоколом №1 від 22.08.2012р., були
прийняті рішення, зокрема, щодо
створення споживчого кооперативу,
визначення місцезнаходження
споживчого кооперативу: м. Одеса,
проспект Маршала Жукова, 2-а та
формування статутного капіталу
споживчого кооперативу за рахунок
внесків до статутного капіталу
торгівельних павільйонів, магазинів та
частин вартості користування
земельними ділянками (під магазинами
та павільйонами), розташованими за
адресою: м. Одеса, проспект Маршала
Жукова, 2-а.

12.12.2012р. рішенням загальних зборів
відповідача (викладеного в протоколі
загальних зборів № 3 від 12.12.2012р.), яким
було затверджено статут Споживчого
кооперативу "Успіх-авто" у новій
редакції, фактично було підтверджено
раніше прийняте рішення відповідача
щодо місцезнаходження та збільшено
статутний капітал кооперативу за
рахунок внесків до статутного капіталу
торгівельних павільйонів, магазинів та
частин вартості користування
земельними ділянками (під магазинами
та павільйонами), розташованими за
адресою: м. Одеса, проспект Маршала
Жукова, 2-а, які відповідно до протоколу
загальних зборів № 3 від 12.12.2012 року
належали новим членам кооперативу.

Позивач стверджує, що вказане рішення
загальних зборів є таким, що порушує
права ТПФ „Успіх" ТОВ, оскільки на
підставі цього рішення засновники
відповідача без правових підстав
розпорядились майном позивача та
затвердили статут споживчого
кооперативу, яким визначили місце
знаходження відповідача за місцем
розташування адміністративних та
інших приміщень і майна позивача,
внаслідок чого це рішення та устав
відповідача мають бути визнані
недійсними у відповідній частині.

Разом з тим, як зазначає позивач,
господарською діяльністю за адресою: м.
Одеса, проспект Маршала Жукова, 2-а
займаються виключно ТПФ "Успіх" ТОВ та
підприємці, з якими у позивача укладені
відповідні договори про надання
торгівельного місця та надання послуг.

Так, у підтвердження своїх доводів,
позивач зазначає, що з 16.05.1997р. ТПФ
"Успіх" ТОВ зареєстровано як юридична
особа, з визначенням місцезнаходження
за адресою: м. Одеса, проспект
Маршала Жукова, 2-а.

Рішенням виконавчого комітету
Одеської міської ради №367 від 12.07.1997р.
для організації та експлуатації
автобазару ТПФ "Успіх" ТОВ було надано
земельну ділянку, площею 1,683 га, яка
знаходиться за адресою: м. Одеса,
проспект Маршала Жукова, 2-а.

Відповідно до облікової картки,
виданої Управлінням розвитку
споживчого ринку та захисту прав
споживачів, ТПФ "Успіх" ТОВ перебуває на
обліку як ринок за адресою: м. Одеса,
проспект Маршала Жукова, 2-а.

До того ж, позивачем, на виконання умов
договору про право тимчасового
користування земельною ділянкою №145
від 03.03.1999р., укладеного між виконавчим
комітетом Одеської міської ради та ТПФ
"Успіх" ТОВ, щомісяця сплачується 23 608
грн. за 16 830 кв. м. землі, відведеної під
територію авторинку "Успіх".

Крім того, як вказує позивач, між
Одеською міською радою та ТПФ "Успіх"
ТОВ 20.08.2012р. було укладено договір №124
на резервування (використання) місця
розташування об'єкту, який знаходиться
за адресою: м. Одеса, проспект Маршала
Жукова, 2-а.

Рішенням Одеської міської ради №3427-VI
від 16.04.2013р. ТПФ "Успіх" ТОВ було надано
дозвіл на розробку проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки,
орієнтовною площею 1,1357 га в оренду за
адресою м. Одеса, проспект Маршала
Жукова, 2-а для експлуатації
адміністративно-побутових приміщень,
магазинів та автомийки автомобільного
ринку. Рішенням Одеської міської ради
№4082-VI від 09.10.2013р. було внесено зміни до
рішення Одеської міської ради №3427-VI
від 16.04.2013р. в частині площі земельної
ділянки, орієнтовну площу земельної
ділянки визначено 1,4409 га.

Позивач також зазначає, що йому на
праві приватної власності належить
об'єкт, який розташований за адресою: м.
Одеса, проспект Маршала Жукова, 2-а, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності серії САЕ №067095 від 12.07.2010р.,
виданим на підставі сертифікату
відповідності від 15.06.2010р. №15000610,
замість рішення Київського районного
суду м. Одеса від 30.10.2009р. по справі
№2-5751/2009р., зареєстрованого КП "ОМБТІ та
РОН" від 27.11.2009р., номер запису: 1393 в кн.:93
неж-6. Об'єкт в цілому складається з
будівель, загальною площею 11525,0 кв. м.,
які відображені у технічному паспорті
від 16.02.2010р.

При цьому, позивач вказує на те, що між
ним та відповідачем не укладалось
жодних договорів, які б надавали
Споживчому кооперативу "Успіх-авто"
право користування приміщеннями та
тимчасовими спорудами, розташованими
на території авторинку за адресою: м.
Одеса, проспект Маршала Жукова, 2-а.

Отже, на думку позивача, рішення
загальних зборів відповідача, яким
було визначено місцезнаходження
даного кооперативу, є незаконним,
оскільки організація споживчого
кооперативу за адресою: м. Одеса,
проспект Маршала Жукова, 2-а, за якою
свою діяльність проводить ТПФ "Успіх"
ТОВ, грубо порушує його право власності
та адміністрація ТПФ "Успіх" ТОВ
постійно змушена пояснювати
підприємцям про відсутність даного
кооперативу за цією адресою.

Крім того, позивач вказує на те, що
приміщення, які були внесені та увійшли
до статутного капіталу Споживчого
кооперативу "Успіх-авто" належать на
праві приватної власності саме ТПФ
"Успіх" ТОВ.

Так, позивач зазначає, що відповідно до
ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК
України ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Отже, на думку позивача, відповідач,
приймаючи рішення про формування
статутного капіталу СК "Успіх-авто" за
рахунок чужого майна, порушив законні
права та інтереси ТПФ "Успіх" ТОВ.

Відповідно до вимог статей 88, 143, 154 ЦК,
статей 57, 82 ГК, статей 4, 37, 51, 65, 67, 76
Закону про господарські товариства,
статей 27, 30 Закону про державну
реєстрацію суди вправі визнати
недійсними установчі документи
товариства за одночасної наявності
таких умов: на момент розгляду справи
установчі документи не відповідають
вимогам законодавства; порушення,
допущені при прийнятті та затвердженні
установчих документів, не можуть бути
усунені; відповідні положення
установчих документів порушують права
чи охоронювані законом інтереси
позивача.

Отже, враховуючи вищевикладене,
позивач вважає, що засновники
Споживчого кооперативу "Успіх-авто"
незаконно (без належних правових
підстав) розпорядились майном
Торгівельно-посередницької фірми
"Успіх" Товариства з обмеженою
відповідальністю, а отже рішення
загальних зборів відповідача та статут
затверджений цим рішенням не
відповідають діючому законодавству
України з питань захисту права
власності, а саме ст. 41 Конституції
України, ст. 321 ЦК України, у зв'язку з
чим і звернувся до господарського суду
з відповідним позовом.

Досліджуючи матеріали справи,
аналізуючи норми чинного
законодавства, що стосується суті
спору, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст.1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Завданням суду при здійсненні
правосуддя, в силу ст.2 Закону України
"Про судоустрій та статус суддів" є,
зокрема, захист гарантованих
Конституцією України та законами прав
і законних інтересів держави,
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців.

Як вбачається із позовної заяви,
позивач наполягає на тому, що
відповідач є господарським
товариством, у зв'язку з чим, на думку
позивача, до вказаних правовідносин
слід застосовувати нормативні акти, що
регулюють діяльність господарських
товариств.

Разом з тим, за думкою суду, такі
твердження є помилковими з огляду на
наступне.

Відповідно до статті 94 Господарського
кодексу України кооперативи, як
добровільні об'єднання громадян з
метою спільного вирішення ними
економічних, соціально-побутових та
інших питань, можуть створюватися у
різних галузях (виробничі, споживчі,
житлові тощо). Діяльність різних видів
кооперативів регулюється законом).

Згідно до статті 2 Закону України "Про
кооперацію" кооператив - це юридична
особа, утворена фізичними та/або
юридичними особами, які добровільно
об'єдналися на основі членства для
ведення спільної господарської та
іншої діяльності з метою задоволення
своїх економічних, соціальних та інших
потреб на засадах самоврядування Метою
кооперації є задоволення економічних,
соціальних та інших потреб членів
кооперативних організацій на основі
поєднання їх особистих та колективних
інтересів, поділу між ними ризиків,
витрат і доходів, розвитку їх
самоорганізації, самоуправління та
самоконтролю.

Правові, організаційні, економічні та
соціальні основи об'єднання громадян у
кооперативні організації (кооперативи
чи кооперативні об'єднання), а також
функціонування кооперативного руху в
Україні визначаються Законом України
"Про кооперацію". Відповідно до завдань
та характеру діяльності кооперативних
організацій цей Закон виділяє споживчі
кооперативи як організації споживчої
кооперації (частина друга статті 6).

Діяльність споживчої кооперації
врегульовано Законом України "Про
споживчу кооперацію", який визначає її
правові, економічні та соціальні
основи. Цим Законом установлено
правовий статус організацій споживчої
кооперації, а також закріплено їх
незалежність і самостійність.

Статтею 1 Закону України "Про споживчу
кооперацію" встановлено, що споживча
кооперація в Україні - це добровільне
об'єднання громадян для спільного
ведення господарської діяльності з
метою поліпшення свого економічного та
соціального стану (здійснення
торговельної, заготівельної,
виробничої та іншої діяльності, не
забороненої чинним законодавством
України, сприяння соціальному і
культурному розвитку села, народних
промислів і ремесел, участь у
міжнародному кооперативному русі).

Згідно з частиною першою статті 111
Господарського кодексу України
споживча кооперація є системою
самоврядних організацій громадян
(споживчих товариств, їх спілок,
об'єднань), а також підприємств та
установ цих організацій, самостійною
організаційною формою кооперативного
руху.

Натомість частиною 1 ст. 79 ГК України
встановлено, що господарськими
товариствами визнаються підприємства
або інші суб'єкти господарювання,
створені юридичними особами та/або
громадянами шляхом об'єднання їх майна
і участі в підприємницькій діяльності
товариства з метою одержання прибутку.
У випадках, передбачених цим Кодексом,
господарське товариство може діяти у
складі одного учасника.

Види господарських товариств
визначені ст. 80 ГК України, відповідно
до якої до господарських товариств
належать акціонерні товариства,
товариства з обмеженою
відповідальністю, товариства з
додатковою відповідальністю, повні
товариства, командитні товариства.

При цьому, відповідач у справі не
створений у формі господарського
товариства, які визначені ст. 80 ГК
України.

Згідно до ст. 63 ГК України за формою
власності підприємства поділяються на
приватні, колективні (підприємство
колективної власності), комунальні,
державні підприємства та підприємства,
засновані на змішаній формі власності.

При цьому, за змістом ст. 93 ГК України,
підприємством колективної форми
власності є корпоративне або унітарне
підприємство, що діє на основі
колективної власності засновника
(засновників).

Поділ підприємств на корпоративні та
унітарні проведений, зважаючи на такі
кваліфікуючі ознаки як спосіб
утворення (заснування) та формування
статутного фонду.

Зокрема, відповідно до ч. 4 ст. 63 ГК
України унітарним підприємством є
підприємство, створене одним
засновником, який виділяє необхідне
для того майно, формує відповідно до
закону статутний фонд, не поділений на
частки (паї), затверджує статут,
розподіляє доходи, безпосередньо або
через керівника, який ним
призначається, керує підприємством і
формує його трудовий колектив на
засадах трудового найму, вирішує
питання реорганізації та ліквідації
підприємства. Унітарними є
підприємства державні, комунальні,
підприємства, засновані на власності
об'єднання громадян, релігійної
організації або на приватній власності
засновника.

Корпоративним підприємством, виходячи
з положень ч. 5 ст. 63 ГК України, є
підприємство, яке утворюється, як
правило, двома або більше засновниками
за їх спільним рішенням (договором), діє
на основі об'єднання майна та/або
підприємницької чи трудової
діяльності засновників (учасників), їх
спільного управління справами, на
основі корпоративних прав, у тому числі
через органи, що ними створюються,
участі засновників (учасників) у
розподілі доходів та ризиків
підприємства. При цьому,
корпоративними є кооперативні
підприємства, підприємства, що
створюються у формі господарського
товариства, а також інші підприємства,
в тому числі засновані на приватній
власності двох або більше осіб.

Таким чином, кожне господарське
товариство є корпоративним
підприємством, а, у випадку, якщо воно
діє на основі колективної власності
засновників, відноситься до
підприємства колективної власності.
Однак, не кожне підприємство, яке є
підприємством колективної власності,
відноситься до господарських
товариств, а лише те, яке створено у
відповідній формі господарського
товариства.

З урахуванням викладеного, суд
доходить до висновку, що відповідач не
є підприємством колективної форми
власності, створеним у формі
господарського товариства, у зв'язку з
чим норми закону України "Про
господарські товариства", на які
посилається позивач, не підлягають
застосування у вказаних
правовідносинах.

Разом з тим, за змістом п. 2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України N 6 від 23.03.2012 "Про судове
рішення", з огляду на вимоги частини
першої статті 4 ГПК України,
господарський суд у прийнятті судового
рішення керується (та відповідно
зазначає у ньому) не лише тими
законодавчими та/або
нормативно-правовими актами, що на них
посилалися сторони та інші учасники
процесу, а й тими, на які вони не
посилалися, але якими регулюються
спірні правовідносини у конкретній
справі (якщо це не змінює
матеріально-правових підстав позову),
суд має право та зобов'язаний дати
оцінку правовідносинам, що
розглядаються, враховуючи норми права,
що їх у дійсності регулюють.

При цьому, приймаючи до уваги
суб'єктний склад спору, суд вважає, що
даний спір є таким, що підвідомчий
господарському суду.

За змістом ст. 2 Закону України "Про
судоустрій та статус суддів",
встановивши наявність у особи, яка
звернулася з позовом, суб'єктивного
матеріального права або охоронюваного
законом інтересу, на захист яких подано
позов, суд з'ясовує наявність чи
відсутність факту порушення або
оспорення і, відповідно, ухвалює
рішення про захист порушеного права
або відмовляє позивачу у захисті,
встановивши безпідставність та
необґрунтованість заявлених вимог.

Оцінюючи факт наявності або
відсутності порушення права або
охоронюваного законом інтересу
позивача, на захист яких подано позов,
суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до протоколу №3 загальних
зборів членів СК „Успіх-авто" від
12.12.2012р. (аркуш справи 102-107), було
прийнято до складу СК "Успіх-авто" нових
членів, збільшено статутний капітал,
затверджено нову редакцію Статуту.

Згідно із протоколом загальних зборів
учасників СК „Успіх-Авто" № 1 від
22.08.2012р. статутний капітал відповідача
був сформований з внесків учасників
кооперативу, а саме з нежилих
приміщень. Засновники відповідача
встановили, що на момент його створення
статутний фонд складає 1 742 000 грн., а
після прийняття рішення загальних
зборів від 12.12.2012р., статутний фонд було
збільшено до 6 980 000 грн.

Згідно з п. 1 статті 9 Закону України "Про
споживчу кооперацію" власність
споживчої кооперації складається з
власності споживчих товариств, спілок,
підпорядкованих їм підприємств і
організацій та їх спільної власності.

Відповідно до пунктів 2, 3 статті 9
Закону України "Про споживчу
кооперацію" власність споживчих
товариств утворюється з внесків їх
членів, прибутків, одержуваних від
реалізації товарів, продукції, послуг,
цінних паперів та іншої діяльності, не
забороненої чинним законодавством.
Засоби виробництва, вироблена
продукція та інше майно, що є
необхідним для здійснення статутних
завдань, є власністю споживчої
кооперації. Крім того, до майна
споживчої кооперації можуть належати
будинки, споруди, устаткування,
транспортні засоби, машини, товари,
кошти та інше майно.

Як визначено у пункті 4 статті 9 Закону
України "Про споживчу кооперацію",
власність спілок споживчих товариств
утворюється з майна, переданого їх
членами, коштів, одержаних від
господарської діяльності підприємств
і організацій спілки, реалізації
цінних паперів та іншої діяльності.

При цьому, суб'єктами права власності
споживчої кооперації є члени
споживчого товариства, трудові
колективи кооперативних підприємств і
організацій, а також юридичні особи,
частка яких у власності визначається
відповідними статутами (пункт 6 статті 9
Закону України "Про споживчу
кооперацію").

Здійснення права власності, тобто
володіння, користування та
розпорядження майном споживчої
кооперації покладено на її органи
відповідно до установчих документів
(статутів) споживчих товариств, їх
спілок (об'єднань) (пункт 1 статті 9
Закону України "Про споживчу
кооперацію", частина п'ята статті 111
Господарського кодексу України).

Конституція України гарантує захист
права власності. Відповідно до частини
четвертої статті 13 Конституції України
держава забезпечує, зокрема, захист
прав усіх суб'єктів права власності і
господарювання та рівність їх перед
законом.

Конституція України прямо встановлює
заборону протиправного позбавлення
власника права власності (частина
четверта статті 41). Непорушність цього
права означає передусім невтручання
будь-кого у здійснення власником своїх
прав щодо володіння, користування та
розпорядження майном, заборону
будь-яких порушень прав власника щодо
його майна всупереч інтересам власника
та його волі. Разом з тим використання
власності не може завдавати шкоди
правам, свободам та гідності громадян,
інтересам суспільства, погіршувати
екологічну ситуацію і природні якості
землі (частина сьома статті 41
Конституції України).

Приймаючи до уваги, що пай кожного
члена кооперативу формується за
рахунок разового внеску або часток
протягом певного періоду, які
оцінюються у грошовій формі, суд, на
підставі аналізу норм чинного
законодавства, що регулюють
правовідносини власності, зазначає, що
внесення майнового вкладу, що було
зроблено членами СК "Успіх-авто", є
однією із форм розпорядження своїм
майном, тобто реалізацією свого права
власності.

В той же час, згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України,
саме власникові належать права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Разом з тим, в порушення вимог ст. 33 ГПК
України, відповідачем не доведено факт
належності членам кооперативу майна,
що було передано ними в якості
майнового внеску.

Натомість, надані позивачем докази, що
підтверджують належність вказаного
майна саме ТПФ "Успіх" ТОВ (свідоцтво та
технічний паспорт) на нежитлові
будівлі магазину з мийкою та
адміністративно побутовими
приміщеннями (у тому числі на ті ж
приміщення, що були внесені та увійшли
до статутного капіталу СК
„Успіх-Авто"), за адресою: м. Одеса,
проспект Маршала Жукова, 2-А,
відповідачем належним чином не
спростовані.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, в якості пайового внеску
членами кооперативу було передано
частини вартості користування
земельною ділянкою, що знаходиться за
адресою: Україна, Одеська область, м.
Одеса, пр. Маршала Жукова, 2-а.

При цьому, суд зазначає, що відповідно
до ст.ст. 125, 126 ЗК України право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.
Право власності, користування
земельною ділянкою оформлюється
відповідно до Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Разом з тим, будь-які належні докази, що
підтверджують наявність у членів
кооперативу станом на 12.12.2012р. права
користування земельною ділянкою за
вказаною адресою у матеріалах справи
відсутні.

Натомість, при розгляді справи №916/1066/13,
яка має преюдиціальне значення в силу
ст. 35 ГПК України, у рішенні
господарського суду Одеської області
від 17.06.2013р. (а.с.67-72), яке було залишено
без змін постановою ОАГС від 30.07.2013р.,
судом було встановлено відсутність
зареєстрованого за кооперативом
нерухомого майна за адресою проспект
Маршала Жукова, 2-а в м. Одесі, а також
права користування земельною ділянкою,
а також встановлено наявність діючого
договору №124 на резервування
(використання) місця розташування
об'єкту від 20.08.2012р., за яким
користувачем земельної ділянки пл. 11357
кв. м. по пр. М. Жукова, 2-а є ТПФ „Успіх"
ТОВ.

З урахуванням вищевикладеного, суд
доходить до висновку про те, що рішення
установчих (загальних) зборів від
12.12.2012р. в частині формування
статутного капіталу споживчого
кооперативу за рахунок внесків до
статутного капіталу торгівельних
павільйонів, магазинів, та частин
вартості користування земельною
ділянкою, за адресою: Україна, Одеська
область, м. Одеса, пр. Маршала Жукова, 2-а,
є неправомірним та таким, що порушує
права та законні інтереси позивача, у
зв'язку з чим підлягає визнанню в цій
частині недійсним.

Суд також зазначає, що згідно із
пунктом 2 статті 5 Закону України „Про
споживчу кооперацію" основним
документом, що регулює діяльність
споживчого товариства, є статут. У
ньому визначаються, порядок вступу до
товариства і виходу з нього, права та
обов'язки членів товариства, його
органи управління, контролю та їх
компетенція, порядок утворення майна
товариства і розподілу прибутку, умови
реорганізації і ліквідації товариства
та інші положення, що не суперечать
законодавчим актам України.

Згідно зі ст. 57 ГК України установчими
документами суб'єкта господарювання є
рішення про його утворення або
засновницький договір, а у випадках,
передбачених законом, статут
(положення) суб'єкта господарювання.

Статут СК „Успіх-Авто" був прийнятий та
затверджений рішенням загальних
зборів від 22 серпня 2012р. (оформлений
протоколом № 1 від 22 серпня 2012р.) та у
новій редакції (останній) прийнятий та
затверджений рішенням загальних
зборів від 12 грудня 2012р. (оформлений
протоколом № 3 від 12 грудня 2012р.).

У практиці господарських судів України
рішення загальних зборів визнаються
недійсними як акти у контексті ст. 12 ГПК
України. Позицію Вищого арбітражного
суду України (далі - ВАСУ) з цього
приводу висловлено у роз'ясненні „Про
деякі питання практики вирішення
спорів, пов'язаних з визнанням
недійсними актів державних чи інших
органів" від 26.01.2000р. № 02-5/35.

Зокрема, з п. 1 вказаного роз'яснення
слідує, що акт державного чи іншого
органу - це юридична форма рішень цих
органів, тобто офіційний письмовий
документ, який породжує певні правові
наслідки, спрямований на регулювання
тих чи інших суспільних відносин і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин. Залежно від компетенції
органу, який прийняв такий документ, і
характеру та обсягу відносин, що
врегульовано ним, акти поділяються на
нормативні й такі, що не мають
нормативного характеру, тобто
індивідуальні. Що ж до актів
ненормативного характеру
(індивідуальних актів), то вони
породжують права і обов'язки тільки у
того суб'єкта (чи визначеного ними
певного кола суб'єктів), якому вони
адресовані. Під ці ознаки підпадають і
рішення загальних зборів
корпоративних підприємств, у тому
числі господарських товариств, що дає
можливість застосовувати до них ч. 1 ст.
12 ГПК України.

Відповідно до п. 6.2.5. Роз'яснення ВАСУ
господарські суди розглядають на
загальних підставах справи у спорах
про визнання недійсними актів,
прийнятих (виданих) іншими, крім
державних, органами, у тому числі актів
органів господарських товариств,
громадських організацій тощо, які
відповідно до закону чи установчих
документів мають обов'язковий
характер. Оскільки відповідний орган
не є юридичною особою, стороною у спорі
може бути підприємство чи організація,
яка здійснює свої права і бере на себе
обов'язки через цей орган (наприклад,
відповідачем у спорі про визнання
недійсним рішення загальних зборів чи
виборного органу підприємства має бути
це підприємство).

Відповідно до п. 2 Роз'яснення ВАСУ
підставами для визнання акта недійсним
є невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку з прийняттям відповідного акта
прав та охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації-позивача у
справі.

Разом з тим, як встановлено судом та не
спростовано відповідачем, жодні
підстави для зазначення в якості
місцезнаходження Споживчого
кооперативу "Успіх-авто" адреси, за якою
знаходиться нерухоме майно позивача, а
також яким (позивачем) укладено договір
на резервування (використання) місця
розташування об'єкту від 20.08.2012р. №124, за
умови наявності також довідки про
резервування адреси від 03.07.2012р., у
відповідача відсутні.

За таких обставин, суд вважає
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню, також вимоги
позивача про визнання недійсним
рішення загальних зборів Споживчого
кооперативу „Успіх-авто", оформленого
протоколом №3 від 12.12.2012р., в частині
затвердження статуту споживчого
кооперативу в новій редакції в частині
п. 1.4. Розділу 1 Статуту щодо визначення
місцезнаходження споживчого
кооперативу за адресою: м. Одеса,
проспект Маршала Жукова, 2-а.

Приймаючи до уваги задоволення
позовних вимог у повному обсязі,
витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст.ст.44, 49 ГПК України,
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати недійсним рішення загальних
зборів Споживчого кооперативу
"Успіх-авто" (), оформлене
протоколом №3 від 12.12.2012р., в частині:
затвердження статуту споживчого
кооперативу в новій редакції в частині
п. 1.4. Розділу 1 Статуту щодо визначення
місцезнаходження споживчого
кооперативу за адресою: м. Одеса,
проспект Маршала Жукова, 2-а та
формування статутного капіталу
споживчого кооперативу за рахунок
внесків до статутного капіталу
торгівельних павільйонів, магазинів,
та частин вартості користування
земельної ділянки за адресою: Україна,
Одеська область, м. Одеса, проспект
Маршала Жукова, 2-а.

3. Визнати недійсним пункт 1.4 Розділу 1
статуту споживчого кооперативу
"Успіх-авто" (нова редакція) ().

4. Визнати недійсним пункт 4.3 Розділу 4
статуту споживчого кооперативу
"Успіх-авто" (нова редакція) ().

5. Стягнути з Споживчого кооперативу
"Успіх-авто" (65101, м. Одеса, пр. Маршала
Жукова, 2-а, ) на користь
Торгівельно-посередницької фірми
"Успіх" Товариства з обмеженою
відповідальністю (65101, м. Одеса, пр.
Маршала Жукова, 2-а, )
судовий збір у розмірі 4 588,00 грн.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 14
березня 2014 року.

Суддя
Меденцев П.А.