ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року Справа № 916/1919/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого Дунаєвської
Н.Г.суддівГольцової Л.А. (доповідач)
Мележик Н.І.розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну скаргу
Бузинівської сільської ради
Іванівського району Одеської
областіна постановуОдеського
апеляційного господарського суду від
10.12.2013у справі№ 916/1919/13господарського
судуОдеської областіза
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Маяк"доБузинівської
сільської ради Іванівського району
Одеської областітретя особаФізична
особа - підприємець ОСОБА_4провизнання
недійсними рішеньза участю
представників сторін:

позивача: Громадський О.В., дов. від
07.08.2013;

відповідача: повідомлений, але не
з'явився;

третьої особи: ОСОБА_6, дов. від 21.10.2013;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Одеської області від 21.10.2013 у справі
№916/1919/13 (суддя Малярчук І.А.) відмовлено
у задоволенні позовних вимог повністю.

Постановою Одеського
апеляційного господарського суду від
10.12.2013 (колегія суддів у складі:
головуючий суддя - Величко Т.А., судді -
Бойко Л.І., Таран С.В.) рішення
Господарського суду Одеської області
від 21.10.2013 у справі № 916/1919/13 скасовано,
прийнято нове рішення, яким позовні
вимоги задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з постановою
апеляційного господарського суду у
даній справі, відповідач звернувся до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить суд
її скасувати, а рішення суду першої
інстанції залишити в силі.

Обґрунтовуючи підстави звернення
з касаційною скаргою, скаржник
послався на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Відзиви на касаційну скаргу не
надходили, що не є перешкодою для суду
касаційної інстанції переглянути в
касаційному порядку оскаржуване
судове рішення.

Усіх учасників судового процесу
відповідно до статті 1114 ГПК України
належним чином повідомлено про час і
місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та
обставинами справи на предмет надання
їм судами попередніх інстанцій
належної юридичної оцінки та повноти
встановлення обставин справи,
дотримання норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
Вищого господарського суду України
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, з огляду на
наступне.

Місцевим та апеляційним
господарськими судами під час розгляду
справи встановлено наступні фактичні
обставини.

Рішенням Бузинівської сільської
ради від 02.06.2006 №14-V "Про надання дозволу
на технічну експлуатацію
артсвердловини в АДРЕСА_1" вирішено
надати ТОВ "Маяк" артсвердловину, яка
знаходиться на балансі Бузинівської
сільської ради та розташована в
АДРЕСА_1 в технічну експлуатацію
терміном 5 років. Зобов'язано ТОВ "Маяк"
в місячний строк вирішити питання
запуску артсвердловини для подачі води
на село та укласти договір між
сільською радою та ТОВ "Маяк" про умови
використання, технічної експлуатації
артсвердловини.

Між Бузинівською сільською радою
(Орендодавець) та ТОВ "Маяк" (Орендар)
30.06.2006 укладено договір оренди, за
умовами якого Орендодавець передав
належну йому, а Орендар прийняв у
володіння і оперативне користування
артсвердловину глибиною 85м., діаметром
- 0,213м., з дебетом подачі води - 6,5 куб.м. в
год. Об'єкт знаходиться в АДРЕСА_1.

За умовами договору, орендований об'єкт
буде використовуватися для здобуття
питної води із свердловини з подальшою
реалізацією населенню. Водою буде
забезпечуватися АДРЕСА_1 згідно
відповідним договорам по наданню
послуг водопостачання, укладеним з
кожним споживачем.

Бузинівська сільська рада
рішенням від 27.11.2012 № 375 "Про передачу в
оперативне користування свердловини
та водогону в АДРЕСА_1", відповідно до
ст. 26, п. 2 ч. "б" ст. 30 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні",
розглянувши заяву ОСОБА_4, заслухавши
інформацію ОСОБА_7 вирішила
рекомендувати виконавчому комітету
розірвати достроково договір оренди з
ТОВ "Маяк" від 30.06.2006.

В подальшому, відповідач рішенням
від 30.05.2013 № 477 "Про передачу в
оперативне управління свердловини та
водогону в АДРЕСА_1 ФОП ОСОБА_4",
відповідно до п. 31 ст. 26 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні",
розглянувши заяву ОСОБА_4, заслухавши
інформацію ОСОБА_7 вирішив розірвати
договір з ТОВ "Маяк" від 30.06.2006 та
передати в оперативне управління
свердловину (згідно акта
інвентаризації діючої свердловини
АДРЕСА_1 від 13.05.2013) та водогін АДРЕСА_1.

Предметом спору у даній справі, як
вірно визначили суди попередніх
інстанцій, є вимога про визнання
недійсними рішення від 27.11.2012 № 375 "Про
передачу в оперативне користування
свердловини та водогону в АДРЕСА_1" та
від 30.05.2013 № 477 "Про передачу в
оперативне управління свердловини та
водогону в АДРЕСА_1 ФОП ОСОБА_4"
посилаючись на приписи ч. 3 ст. 26 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна".

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
керувався положеннями ч. 1 ст. 10 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна", ст. ст. 44, 48 ВК
України, ст. ст. 26, 59 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" та дійшов висновку, що договір
оренди від 30.06.2006 є неукладеним,
оскільки сторонами не було досягнуто
всіх згоди щодо всіх істотних його
умов, а також, що його не було
затверджено на сесії Бузинівської
сільської ради.

Також, суд виходив з того, що
оспорені рішення ради жодним чином не
зачіпають законних інтересів та прав
позивача з підстав відсутності у нього
орендних правовідносин, оформлених
належним чином стосовно
артсвердловини.

Апеляційний господарський суд
при перегляді справи в апеляційному
порядку, керуючись положеннями ст. 651 ЦК
України, ч. 3 ст. 26 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" зазначив, що місцевий
господарський суд, не давши оцінки
оспорюваним рішенням сільської ради
щодо правомірності розірвання
договору оренди шляхом прийняття
рішень, зосередився на оцінці умов
договору оренди, що і привело до
неправильних висновків.

Суд дійшов висновку, що
оспорювані рішення ради не
відповідають вимогам чинного
законодавства України та порушують
права позивача, а тому підлягають
визнанню недійсними. Крім того, суд
звернув увагу, що предметом позовних
вимог у даній справі є визнання
недійсними рішень сільської ради, тоді
як договір оренди від 30.06.2006 сторонами в
межах даної справи не оскаржувався.

Згідно положень ч. 2 ст. 1115 ГПК
України, касаційна інстанція перевіряє
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення у рішенні
місцевого господарського суду та
постанові апеляційного господарського
суду.

Відповідно абз. 2 п. 1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
23.03.2012 № 6 "Про судове рішення", рішення з
господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору (п.2
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
№ 6).

Статтею 43 ГПК України визначено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

Приписами статей 651 та 652 ЦК
України встановлені підстави зміни або
розірвання договору.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна", договір оренди може бути
розірвано за погодженням сторін. На
вимогу однієї із сторін договір оренди
може бути достроково розірвано за
рішенням суду у разі невиконання
сторонами своїх зобов'язань та з інших
підстав, передбачених законодавчими
актами України.

Умовами договору визначено, що
зміни умов договору, а також умови, не
врегульовані цим договором, його
розірвання та припинення допускається
за згодою сторін шляхом переговорів.
Взаємовідносини, які не врегульовані
цим договором оренди, вирішуються
згідно з чинним законодавством.

Крім того, Орендодавець відповідно до
договору, має право вимагати
припинення договору оренди, якщо:

а) Орендар користується об'єктом
всупереч договору або призначенню
об'єкта;

б) Орендар своєю безвідповідальністю
поведінкою створює погрозу
пошкодження об'єкта;

в) Орендар не виконує своє свого
обов'язку щодо проведення капітального
ремонту об'єкта.

Як встановлено судами,
відповідач, приймаючи спірні рішення
послався на заяву третьої особи та
інформацію голови Бузинівської
сільської ради та розірвав договір з
позивачем, передавши свердловину в
оперативне управління ФОП ОСОБА_4

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні",
виключно на пленарних засіданнях
сільської, селищної, міської ради
вирішуються такі питання, зокрема,
прийняття рішень про передачу іншим
органам окремих повноважень щодо
управління майном, яке належить до
комунальної власності відповідної
територіальної громади, визначення меж
цих повноважень та умов їх здійснення.

Статтею 59 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
визначено, що рада в межах своїх
повноважень приймає нормативні та інші
акти у формі рішень. Акти органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

У відповідності до ч. 1 ст. 21 ЦК
України, суд визнає незаконним та
скасовує правовий акт індивідуальної
дії, виданий органом державної влади,
органом влади Автономної Республіки
Крим або органом місцевого
самоврядування, якщо він суперечить
актам цивільного законодавства і
порушує цивільні права або інтереси.

Підставами для визнання акта
недійсним є невідповідність його
вимогам чинного законодавства та/або
визначеній законом компетенції органу,
який видав цей акт. Обов'язковою умовою
визнання акта недійсним є також
порушення у зв'язку з прийняттям
відповідного акта прав та охоронюваних
законом інтересів підприємства чи
організації - позивача у справі.

Здійснюючи перегляд справи судом
апеляційної інстанції було
встановлено, що оспорювані рішення від
27.11.2012 № 375 "Про передачу в оперативне
користування свердловини та водогону в
АДРЕСА_1" та від 30.05.2013 № 477 "Про передачу
в оперативне управління свердловини та
водогону в АДРЕСА_1 ФОП ОСОБА_4"
Бузинівською сільською радою прийняті
з порушенням норм вищезазначеного
законодавства та порушують права і
законні інтереси позивача як орендаря
за договором оренди від 30.06.2006.

Переглядаючи у касаційному
порядку судові рішення, касаційна
інстанція на підставі встановлених
фактичних обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази (ст. 1117
ГПК України).

Суд касаційної інстанції дійшов
висновку, що господарський суд
апеляційної інстанції в порядку ст.ст.
42, 43, 47, 43, 99, 101 ГПК України всебічно,
повно і об'єктивно розглянув в судовому
процесі всі обставини справи в їх
сукупності, дослідив та належним чином
оцінив подані сторонами в
обґрунтування своїх вимог і заперечень
докази.

З урахуванням наведених правових
положень та встановлених судом
апеляційної інстанції обставин справи,
колегія суддів Вищого господарського
суду України вважає, що доводи,
викладені відповідачем у касаційній
скарзі є необґрунтованими, оскільки
вони, фактично, стосуються переоцінки
доказів у справі, що виходить за межі
компетенції суду касаційної інстанції,
тому підстави для скасування
оскаржуваного судового акта відсутні.

Керуючись ст. ст. 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Бузинівської
сільської ради Іванівського району
Одеської області залишити без
задоволення, а постанову Одеського
апеляційного господарського суду від
10.12.2013 у справі № 916/1919/13 - без змін.

Головуючий суддя
Н.Г.ДУНАЄВСЬКА

Судді
Л.А. ГОЛЬЦОВА

Н.І. МЕЛЕЖИК