ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2014 р.
Справа № 922/4399/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя
Терещенко О.І. , суддя Медуниця О.Є.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - не з"явився

третьої особи - не з"явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх. №210
Х/1-18) на рішення господарського суду
Харківської області від 09.12.2013 року у
справі № 922/4399/13

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Горлівський м"ясокомбінат",
м. Горлівка Донецької області,

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська
нафто-газова компанія", м. Харків,

третя особа, яка не заявляє самостійні
вимоги на предмет спору, на стороні
відповідача - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Аріона-Торг", м. Київ,

про стягнення 83 076,20 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Приватне акціонерне
товариство "Горлівський м"ясокомбінат"
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська
нафто-газова компанія", відповідача,
про стягнення 83076,20 грн. попередньої
оплати, посилаючись на неналежне
виконання відповідачем умов
укладеного сторонами договору № П/12-103
від 30.07.2013 р. щодо повної поставки
природного газу та повернення
попередньої оплати.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 09.12.2013 року у
справі №922/4399/13 (суддя Смірнова О.В. )
позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська
нафто-газова компанія" на користь
Приватного акціонерного товариства
"Горлівський м"ясокомбінат" 83076,20 грн.
попередньої оплати та 1720,50 грн.
судового збору.

Відповідач не погодився з рішенням
місцевого господарського суду, подав
до Харківського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу,
в якій просить це рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що,
з урахуванням укладеної сторонами
угоди №3 від 31.10.2013 року до договору
купівлі-продажу природного газу №П/12-103
від 30.07.2012 року, продавець- Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Українська нафто-газова компанія" має
повернути на вимогу покупця-
Приватного акціонерного товариства
"Горлівський м"ясокомбінат" частину
отриманої попередньої оплати,
перерахованої до 01.10.2013 року, у розмірі
83076,20 грн. протягом 60 календарних днів.

А тому, як вважає апелянт, оскільки
вимоги про повернення отриманої
попередньої оплати від покупця не
надходило, то строк такого повернення
не настав, у зв"язку з чим на дату
прийняття оскаржуваного рішення право
позивача не було порушено.

Також, звертає увагу на те, що за
договором переведення боргу №У/10-03 від
30.11.2013 року первісний боржник -
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Українська
нафто-газова компанія" за згодою
кредитора - Приватного акціонерного
товариства "Горлівський м"ясокомбінат"
перевів борг у сумі 83.076,20 грн. на нового
боржника - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Аріона-Торг", який
погодився розрахуватись із кредитором
протягом 60 днів з дати підписання даної
угоди.

А тому, як вважає апелянт, станом на
01.12.2013 року у нього була відсутня
заборгованість перед позивачем.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 23.01.2014 року
(колегія суддів у складі: головуючий
суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І.,
суддя Медуниця О.Є.) апеляційну скаргу
відповідача було прийнято до
провадження та призначено її до
розгляду на 05.02.2014 року на 12:30 год.

У судове засідання 05.02.2014 року
представник позивача не з"явився.

Представник відповідача у судовому
засіданні 05.02.2014 року підтримав
апеляційну скаргу.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 05.02.2014 року
було залучено до участі у справі як
третю особу, яка не заявляє самостійні
вимоги на предмет спору, на стороні
відповідача Товариство з обмеженою
відповідальністю "Аріона-Торг" та
відкладено розгляд справи на 26.02.2014
року на 11:30 год. у зв"язку із залученням
до участі у справі вказаної юридичної
особи та неявкою в судове засідання
представника позивача.

У судове засідання 26.02.2014 року
представники сторін та третьої особи
не з"явились.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 26.02.2014 року
розгляд справи було відкладено на
12.03.2014 року на 11:00 год. у зв"язку із
задоволенням клопотань третьої особи і
відповідача про відкладення розгляду
справи та неявкою в судове засідання
представників сторін та третьої особи.

Представники сторін та третьої особи у
судове засідання 12.03.2014 року не
з"явились, хоча належним чином
повідомлялись про дату, час та місце
його проведення, про що свідчить наявне
в матеріалах справи поштове
повідомлення №216 про вручення
відповідачу копії ухвали, якою було
призначено розгляд апеляційної скарги
в даному судовому засіданні, а також
штамп на зворотньому боці цієї ухвали
про відправлення її копій сторонам та
третій особі і є доказом належного
повідомлення учасників спору про дату,
час та місце судового засідання
відповідно до пунктів 3.5.2., 3.5.11
Інструкції з діловодства в
господарських судах України та
відповідно до пункту 3.9.1 Постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції".

А тому, колегія суддів розглядає
апеляційну скаргу за відсутності
представників сторін та третьої особи
за наявними у справі матеріалами
відповідно до статті 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Вислухавши пояснення представника
відповідача у судовому засіданні 05.02.2014
року, ознайомившись з доводами
апеляційної скарги, дослідивши
обставини і матеріали справи, в тому
числі наявні у ній докази,
відповідність викладених в рішенні
висновків цим обставинам і доказам, а
також перевіривши додержання та
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, а рішення
господарського суду першої інстанції
слід залишити без змін, виходячи з
наступного.

Як свідчать матеріали справи та було
вірно встановлено місцевим
господарським судом, 30 липня 2012 року
між Приватним акціонерним товариством
"Горлівський м"ясокомбінат", покупцем,
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Українська
нафто-газова компанія", продавцем, був
укладений договір № П/12-103 (далі
договір), у відповідності до умов якого
продавець зобов"язується передати у
власність покупця- Приватного
акціонерного товариства "Горлівський
м"ясокомбінат" у 2012 році природний газ
вітчизняного походження, а покупець -
прийняти та оплатити газ на умовах
цього договору.

Пунктом 5.1 договору передбачений
порядок оплати, а саме оплата за газ
проводиться позивачем виключно
грошовими коштами в наступному
порядку: 20% вартості газу - до 10 числа
місяця поставки газу; 40% вартості газу -
до 15 числа місяця поставки газу; 40%
вартості газу - до 27 числа місяця
поставки газу.

Як свідчать матеріали справи, на
виконання умов вказаного договору
позивачем у період з серпня 2013 р. по
вересень 2013 р. було здійснено оплату
природного газу в наступних розмірах:
за серпень - 366536,82 грн., з яких 54256,60 грн.
попередня оплата за серпень 2013 року
(перехідний залишок на вересень 2013 р.;
за вересень - 28819,60 грн. (10% попередня
оплата за вересень 2013 року).

Сума попередньої оплати за серпень у
розмірі 366536,82 грн., з яких перехідний
залишок на вересень 2013 р. 54256,60 грн.
підтверджується платіжними
дорученнями № 25012 від 14.08.2013 р. та № 25348
від 23.08.2013 року, в графі "призначення
платежу" зазначено:"передплата за газ
за серпень 2013 р. згідно договору № П/12-103
від 30.07.2012 р.", сума за вересень у розмірі
28819,60 грн. підтверджується платіжним
дорученням № 26027 від 09.09.2013 р., в графі
"призначення платежу" зазначено:"
передплата за газ за вересень 2013 р.
згідно договору № П/12-103 від 30.07.2012 р." .

Відповідно до частини 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлена обов'язковість договору
для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Однак, відповідач, в порушення умов
договору, природний газ у вересні 2013
року не поставив.

Таким чином, відповідач не виконав свої
зобов"язання, внаслідок чого у нього
виникла заборгованість у розмірі 83076,20
грн..

Статтею 693 Цивільного кодексу України
передбачено, що у випадку, якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

А тому, приймаючи до уваги звернення
позивача з вимогою до відповідача про
повернення грошових коштів
попередньої оплати, колегія суддів
вважає, що місцевий господарський суд
дійшов цілком обгрунтованого висновку
щодо наявності достатніх правових
підстав для задоволення позову.

Відповідач апеляційну скаргу
обгрунтовує тим, що, з урахуванням
укладеної сторонами угоди №3 від 31.10.2013
року до договору купівлі-продажу
природного газу №П/12-103 від 30.07.2012 року,
продавець- Товариство з обмеженою
відповідальністю "Українська
нафто-газова компанія" має повернути
на вимогу покупця- Приватного
акціонерного товариства "Горлівський
м"ясокомбінат" частину отриманої
попередньої оплати, перерахованої до
01.10.2013 року, у розмірі 83076,20 грн. протягом
60 календарних днів.

А тому, як вважає апелянт, оскільки
вимоги про повернення отриманої
попередньої оплати від покупця не
надходило, то строк такого повернення
не настав, у зв"язку з чим на дату
прийняття оскаржуваного рішення право
позивача не було порушено.

Також, звертає увагу на те, що за
договором переведення боргу №У/10-03 від
30.11.2013 року, первісний боржник -
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Українська
нафто-газова компанія" за згодою
кредитора - Приватного акціонерного
товариства "Горлівський м"ясокомбінат"
перевів борг у сумі 83.076,20 грн. на нового
боржника - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Аріона-Торг", який
погодився розрахуватись із кредитором
протягом 60 днів з дати підписання
угоди.

А тому, як вважає апелянт, станом на
01.12.2013 року у нього була відсутня
заборгованість перед позивачем.

Однак, колегія суддів вважає такі
посилання необгрунтованими, зважаючи
на таке.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з частиною 1 статті 101 ГПК
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обгрунтував неможливість
їх подання суду першої інстанції з
причин, що не залежали від нього.

У пункті 9 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №7 від
17.05.2011 року "Про деякі питання практики
застосування розділу XII
Господарського процесуального кодексу
України" зазначено про те, що
відповідно до частини першої статті
101 ГПК України апеляційний суд
переглядає справу за наявними у ній і
додатково поданими доказами.

Додаткові докази приймаються
апеляційним судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття
додаткових доказів суд апеляційної
інстанції повинен повно і всебічно
з'ясовувати причини їх неподання з
урахуванням конкретних обставин
справи і об'єктивно оцінити поважність
цих причин.

До згаданих підстав належить, зокрема,
необґрунтоване відхилення судом
першої інстанції клопотань сторін про
витребування господарським судом
доказів у порядку статті 38 ГПК України .

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, копія додаткової угоди №3 від
31.10.2013 року до договору купівлі-продажу
природного газу №П/12-103 від 30.07.2012 року
та копія договору переведення боргу
№У/10-03 від 30.11.2013 року, на які
посилається відповідач в
обгрунтування апеляційної скарги, були
надані останнім лише при подачі
апеляційної скарги як додаток до неї.

При цьому, на час розгляду даної справи
в місцевому господарському суді
зазначені докази сторонами не
надавалися і в матеріалах справи були
відсутні.

А отже, апелянт, додаючи до апеляційної
скарги вказані додаткові докази, в
порушення вимог частини 1 статті 101 ГПК
України, не обгрунтував неможливості
їх подання до місцевого господарського
суду та не заявив відповідного
клопотання щодо цього до апеляційного
господарського суду.

До того ж, представники позивача та
третьої особи не з"явились у призначені
апеляційним господарським судом
судові засідання 05.02.2014 року, 26.02.2014 року
та 12.03.2014 року, а представник
відповідача - у судові засідання 26.02.2014
року та 12.03.2014 року, у зв"язку з чим у
апеляційного господарського суду була
відсутня можливість перевірити
відповідність наданих апелянтом копій
договорів їх оригіналам та отримати
пояснення від учасників процесу
стосовно неподання жодним з них
вказаних документів та незазначення
про їх існування в суді першої
інстанції .

Відповідно до пункту 2.5 Постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції",
вирішуючи питання щодо доказів,
господарські суди повинні
враховувати інститут допустимості
засобів доказування, згідно з яким
обставини справи, що відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Що ж до належності
доказів, то нею є спроможність
відповідних фактичних даних містити
інформацію стосовно обставин, які
входять до предмета доказування з
даної справи. Суд обґрунтовує своє
рішення лише тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

При цьому, згідно з абзацем 2 пункту 4
Постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
року "Про судове рішення", відхиляючи
будь-які доводи сторін чи спростовуючи
подані стороною докази, господарські
суди повинні у мотивувальній частині
рішення навести правове обґрунтування
і ті доведені фактичні обставини, з
огляду на які ці доводи або докази не
взято до уваги судом.

Отже, оскільки, на думку колегії
суддів, вищезазначені копії документів
носять сумнівний характер, а
відповідач при подачі зазначених
документів, в порушення принципу
диспозитивності, не обгрунтував їх
допустимості у суді апеляційної
інстанції, колегія суддів вважає, що
підстави для прийняття цих доказів до
уваги відсутні.

Крім того, відповідно до статті 104 ГПК
України, підставами для скасування або
зміни рішення місцевого
господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Однак, апелянт не довів, які норми
матеріального та процесуального права
були порушені місцевим господарським
судом та яким чином ним було допущено
неповноту судового рішення з
урахуванням того, що про вказані
відповідачем в апеляційній скарзі
обставини, учасники спору місцевий
господарський суд не повідомляли і
докази на підтвердження цих обставин
відповідач надав лише апеляційному
господарському суду при подачі
апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що місцевий господарський суд,
приймаючи оскаржуване рішення,
повністю дослідив обставини, які мають
значення для справи, правильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для скасування або зміни вказаного
рішення відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103,
статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 09.12.2013 року у
справі №922/4399/13 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено 17.03.2014
року.

Головуючий суддя
Сіверін В. І.

Суддя
Терещенко О.І.

Суддя
Медуниця О.Є.