ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"06" березня 2014 р.
Справа № 5019/1840/12

Суддя Горплюк А.М. розглянувши
матеріали справи

за позовом Приватного підприємства
"Регіональна компанія "Лідер-М"

до відповідача Публічного
акціонерного товариства "Кредобанк"

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача приватний нотаріус
Рівненського міського нотаріального
округу Рівненської області ОСОБА_2

про визнання виконавчого напису таким,
що не підлягає виконанню

В судовому засіданні приймали участь:

Від позивача: Троянчук Д.М. (довіреність
№ б/н від 14 січня 2014 року).

Від відповідача: Шевчук Г.Є.
(довіреність № 6591 від 18 червня 2013 року).

Від третьої особи: не з'явився.

Суть спору: Приватне підприємство
"Регіональна компанія "Лідер-М"
звернулося до господарського суду
Рівненської області з позовною заявою
до Публічного акціонерного товариства
"Кредобанк", третя особа, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача приватний
нотаріус Рівненського міського
нотаріального округу Рівненської
області ОСОБА_2, у якій просить:
виконавчий напис № 327 від 17.09.2009р.,
вчинений приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу Рівненської області ОСОБА_2
визнати таким, що не підлягає
виконанню; зупинити виконавче
провадження з виконання виконавчого
напису № 327 від 17.09.2009р., вчиненого
приватним нотаріусом Рівненського
міського нотаріального округу
Рівненської області ОСОБА_2, відкрите
державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції.

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 24.01.2013р.
позовні вимоги задоволено, визнано
виконавчий напис № 327 від 17.09.2009р.,
вчинений приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу Рівненської області ОСОБА_2
визнати таким, що не підлягає
виконанню.

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 27.02.2013р.
рішення господарського суду
Рівненської області від 24.01.2013р.
залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 15.01.2014р. постанову
Рівненського апеляційного
господарського суду від 27.02.2013р. та
рішення господарського суду
Рівненської області від 24.01.2013р.
скасовано, справу № 5019/1840/12 передано на
новий розгляд до господарського суду
Рівненської області.

Згідно Положення про автоматизовану
систему документообігу суду
призначено повторний автоматичний
розподіл справи. Суддею по справі
призначено суддю Горплюка А.М..

25.01.2014р. ухвалою суду справу № 5019/1840/12
прийнято до провадження та призначено
до розгляду в судовому засіданні на
11.02.2014р.

07.02.2014р. позивач, через відділ
канцелярії та документального
забезпечення суду, подав додаткові
обґрунтуваннях вимог з врахуванням
Постанови Вищого господарського суду
України від 15.01.2014р., в яких просить
позов задоволити повністю.

Ухвалою суду від 11.02.2014р. розгляд справи
відкладався на 25.02.2014р.

24.02.2014р. відповідач, через відділ
канцелярії та документального
забезпечення суду, подав додаткові
пояснення, у яких просив в задоволенні
позову відмовити повністю за
необґрунтованістю позовних вимог. Крім
того, вказував на пропуск строків
позовної давності позивачем.

Ухвалою суду від 25.02.2014р. розгляд справи
відкладався на 06.03.2014р.

В судовому засіданні 06.03.2014р.
представник позивача заявлені вимоги
підтримав повністю за мотивів, що
викладені у позовній заяві, а
представник відповідача позовні
вимоги заперечив повністю з підстав,
зазначених у відзиві на позов та
додаткових поясненнях, а також просив
застосувати наслідки спливу позовної
давності, третя особа в судове
засідання не з'явився, пояснень не
надав.

В результаті розгляду матеріалів
справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

20.02.2007р. між Приватним підприємством
"Регіональна компанія
"Лідер-М"(позичальник) та Відкритим
акціонерним товариством "Кредобанк"
(банк, правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
"Кредобанк") укладено Договір кредитної
лінії № 36-07 (надалі - Договір №36-07, а.с.
11-13).

Пунктом 1.1 Договору №36-07 передбачено,
що банк зобов'язується відкрити
позичальнику кредитну лінію, в межах
якої надавати йому кредити у розмірі та
на умовах, обумовлених цим договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредити і сплатити проценти за
користування ними, а також інші платежі
передбачені цим договором.

18.02.2008р. між сторонами укладено Договір
№2 про внесення змін до договору
кредитної лінії №36-07 від 20.02.2007р., яким
зменшено максимальний ліміт
заборгованості до 600 000 грн. 00 коп.,
продовжено термін дії кредитної лінії
до 17.02.2009р. включно та змінено графік
зменшення максимального ліміту
заборгованості (а.с. 15).

16.01.2009р. між сторонами укладено Договір
№3 про внесення змін до договору
кредитної лінії №36-07 від 20.02.2007р., яким
збільшено процентну ставку із 18% річних
до 28,25% річних, а також у разі не
виконання вимог, передбачених у п. 9.3.6
цього Договору, з 1-го числа 2-го місяця
після аналізованого періоду, в якому
допущено це порушення, на наступний
період процентну ставку збільшено із 20%
річних до 30,25% річних (а.с. 16).

З метою належного виконання
зобов'язань за Договором №36-02, 16.01.2009р.
між відкритим акціонерним товариством
"Кредобанк" (іпотекодержатель) та
приватним підприємством "Регіональна
компанія "Лідер-М" (іпотекодавець)
укладено Договір іпотеки №36-07/2 (а.с.
17-22).

У відповідності до п. 1.1 Договору
іпотеки, цей Договір в повному обсязі
забезпечує вимоги іпотекодержателя до
іпотекодавця, що випливають з договору
кредитної лінії №36-07 від 20.02.2007р.,
укладеного між іпотекодержателем та
іпотекодавцем, за умовами якого
іпотекодавцю відкривається кредитна
лінія з максимальним лімітом
заборгованості в сумі 600 000 грн. 00 коп.,
строком на 24 місяців, терміном
погашення до 17.02.2009р.

Згідно Договору іпотеки №36-07/2,
предметом іпотеки визначено належне на
праві власності позивачу нерухоме
майно у м. Рівне вул. Черняка, 41, а саме:
торговий павільйон № 1 (торгова точка
№9), загальною площею 25,1 кв.м., торговий
павільйон №1 (торгова точка №17),
загальною площею 25,3 кв.м.., торговий
павільйон №4 (торгова точка №18),
загальною площею 18,4 кв.м., торговий
павільйон №5 (торгова точка №23),
загальною площею 25,4 кв.м., торговий
павільйон №5 (торгова точка №29),
загальною площею 25,1 кв.м.

Пункт 3.1.4. Договору іпотеки № 36-07/2 від
16.01.2009р. передбачає, що у випадку
невиконання іпотекодавцем
зобов'язання за цим та/або кредитним
договором іпотекодержатель вправі
звернути стягнення на предмет іпотеки
та за рахунок вирученої від реалізації
предмета іпотеки суми задовольнити в
повному обсязі свою вимогу, що
визначена на момент фактичного
задоволення, включаючи суму кредиту,
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, а також
необхідних витрат, пов'язаних з
утриманням і реалізацією предмета
іпотеки.

23.04.2009р. публічне акціонерне товариство
"Кредобанк" на адресу приватного
підприємства "Регіональна компанія
"Лідер-М" направило претензію-вимогу
вих. № 02-503-1/09 на суму 585 923 грн. 04 коп. (а.с.
23).

04.08.2009р. за вих. № 02-996-1/09 директору
приватного підприємства "Регіональна
компанія "Лідер-М" під розписку була
вручена повторна претензія-вимога на
суму 639 834 грн. 96 коп., у якій публічне
акціонерне товариство "Кредобанк"
вимагало погасити заборгованість та
попереджало про звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом вчинення
нотаріусом виконавчого напису або
звернення до суду з позовом, у випадку
її невиконання (а.с. 24).

У зв'язку з невиконанням вимог
претензії, 17.09.2009р. публічне акціонерне
товариство "Кредобанк" звернулося до
приватного нотаріуса Рівненського
міського нотаріального округу ОСОБА_2
із заявою про вчинення виконавчого
напису.

17.09.2009р. приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу ОСОБА_2 був вчинений виконавчий
напис, що зареєстрований в реєстрі за
№327 про звернення стягнення на предмет
іпотеки за договором іпотеки №36-07/2 від
16.01.2009р., а саме: торгові приміщення за
адресою м. Рівне, вул. Черняка, 41, що
належать на праві власності приватному
підприємству "Регіональна компанія
"Лідер-М", за рахунок яких буде
задоволено вимогу банку в сумі 653 157 грн.
66 коп. та 14 875 грн. 00 коп. плати за
вчинення виконавчого напису (а.с. 28).

14.10.2009р. головним державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції Булгаковою Н.М. винесена
постанова про відкриття виконавчого
провадження з виконання виконавчого
напису приватного нотаріуса
Рівненського міського нотаріального
округу ОСОБА_2 № 327 від 17.09.2009р. (а.с. 44).

15.10.2009р. вказана постанова про
відкриття виконавчого провадження
супровідним листом № 17763п направлена
на адресу приватного підприємства
"Регіональна компанія "Лідер-М" (а.с. 45).

12.10.2012р. державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції Панчук Інною Василівною
складено акт опису й арешту майна, що
належить на праві власності позивачу
(а.с 30-31).

Указана дія вчинена в межах
виконавчого провадження при
примусовому виконанні виконавчого
напису №327 вчиненого 17.09.2009р. приватним
нотаріусом Рівненського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 про
звернення стягнення на нерухоме майно,
що належить на праві власності
приватному підприємству "Регіональна
компанія "Лідер-М" на користь
публічного акціонерного товариства
"Кредобанк".

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
процесу наданих в судових засіданнях,
встановивши обставини справи і давши
їм правову оцінку, господарський суд
вважає, що позов не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Питання правового регулювання іпотеки
як способу забезпечення виконання
зобов'язань у цивільних
правовідносинах регулюється
спеціальними законами - Законом
України "Про заставу", Законом України
"Про іпотеку".

Згідно ст. 1 Закону України "Про
іпотеку", іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України
"Про іпотеку", за рахунок предмета
іпотеки іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Згідно зі ст. 589 та ст. 590 ЦК України, у
разі невиконання у встановлений строк
зобов'язання забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

Частина 6 ст. 20 Закону України "Про
заставу" передбачає, що звернення
стягнення на заставлене майно
здійснюється за рішенням суду або
третейського суду, на підставі
виконавчого напису нотаріуса, якщо
інше не передбачене законом або
договором застави. Звернення стягнення
на заставлене майно державного
підприємства (підприємства, не менше
п'ятдесяти відсотків акцій (часток,
паїв) якого є у державній власності)
здійснюється за рішенням суду.

За приписами ч. 1, 3 ст. 33 Закону України
"Про іпотеку", у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Таким чином, у відповідності до ст. 20
Закону України "Про заставу", що
кореспондується із ст. 33 Закону України
"Про іпотеку" позивач вправі у випадку
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет застави та
іпотеки.

Тобто, вказані Закони передбачають
альтернативні способи звернення
стягнення на предмет застави або
іпотеки, які кредитор обирає на власний
розсуд..

У відповідності з наведеними нормами
Законів, сторони у Договору №36-07
узгодили способи звернення стягнення
на предмет застави та іпотеки, в тому
числі і шляхом оформлення виконавчого
напису нотаріусом.

На момент виникнення між сторонами
спірних правовідносин, а також на
момент вчинення приватним нотаріусом
ОСОБА_2 оскаржуваного в судовому
порядку виконавчого напису порядок
вчинення виконавчих написів
нотаріусами України регулювався
Законом України "Про нотаріат", а також
Інструкцією про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затверджена наказом Міністерства
юстиції України від 03.03.2004р. №20/5 (надалі
- Інструкція).

Згідно зі ст. 87 Закону України "Про
нотаріат" для стягнення грошових сум
або витребування від боржника майна
нотаріуси вчиняють виконавчі написи на
документах, що встановлюють
заборгованість. Перелік документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів,
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Частиною 1 статті 88 Закону України "Про
нотаріат" встановлено, що нотаріус
вчиняє виконавчі написи, якщо подані
документи підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем та за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років, а у відносинах між
підприємствами, установами та
організаціями не більше одного року.

Вказана норма кореспондується з п. 284
Інструкції, відповідно до якої
нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо
подані документи підтверджують
безспірність заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем. Заборгованість або інша
відповідальність боржника визнається
безспірною і не потребує додаткового
доказування у випадках, якщо подані для
вчинення виконавчого напису документи
передбачені Переліком документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку, що
затвердженмй Постановою Кабінету
Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172
(надалі - Перелік).

Пункт 1 Переліку встановлює, що для
стягнення заборгованості за
нотаріально посвідченими угодами, а
також звернення стягнення на
заставлене майно нотаріусу подаються:
оригінал нотаріально посвідченої
угоди, документи, що підтверджують
безспірність заборгованості боржника
та встановлюють прострочення
виконання зобов'язання.

Крім того, п. 283 Інструкції встановлено,
що для вчинення виконавчого напису
стягувачем або уповноваженим
представником нотаріусу подається
заява, у якій, зокрема, має бути
зазначено: відомості про найменування
і адресу стягувача та боржника; дата та
місце народження боржника - фізичної
особи, місце його роботи; номери
рахунків у банках, кредитних установах,
код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк,
за який має провадитися стягнення;
інформація щодо суми, яка підлягає
стягненню або предметів, що
підлягатимуть витребуванню, включаючи
пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може
містити також іншу інформацію,
необхідну для вчинення виконавчого
напису.

Відповідно до пункту 8 Переліку, для
одержання виконавчого напису
нотаріусу надається: оригінал
нотаріально посвідченої угоди;
документи, що підтверджують
безспірність заборгованості боржника
та встановлюють прострочення
виконання зобов'язань.

Пунктом 286 Інструкції передбачено, що
при вчиненні виконавчого напису
нотаріус повинен перевірити, чи подано
на обґрунтування стягнення документи,
зазначені у Переліку документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів.

При цьому, відповідно до приписів
чинного законодавства України
нотаріус при вчиненні виконавчого
напису не перевіряє безспірність
заборгованості, не встановлює права та
обов'язки учасників правовідносин, а
лише перевіряє наявність документів з
урахуванням положень Переліку
документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів
(зазначена правова позиція висвітлена
також і Вищим Господарським судом
України у постанові від 03.12.2010р. у
справі № 38/184).

Тобто, вказаними приписами
законодавства встановлено, що нотаріус
при вчиненні виконавчого напису про
звернення стягнення на предмет
іпотеки не перевіряє безспірність
заборгованості, не встановлює права та
обов'язки учасників правовідносин, а
лише перевіряє наявність документів з
урахуванням положень Переліку, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку.

При зверненні до приватного нотаріуса
із заявою від 17.09.2009р. про вчинення
виконавчого напису позивач підтвердив
розмір заборгованості по кредиту на
суму 559 997 грн. 00 коп. та зазначив, що
розмір заборгованості по відсотках
складає 93 160 грн. 66 коп. та на його
підтвердження надав розрахунок
заборгованості станом на 01.09.2009р.

Приватним підприємством "Регіональна
компанія "Лідер-М" в процесі розгляду
даної справи не надано обґрунтованого
заперечення щодо розміру
заборгованості за кредитним договором
чи власного розрахунку заборгованості,
відмінного від розрахунку, наданого
відповідачем.

Матеріалами справи, а саме розрахунком
заборгованості станом на 01.09.2009р.,
спростовуються доводи приватного
підприємства "Регіональна компанія
"Лідер-М" про неправомірне збільшення
суми його заборгованості перед
публічним акціонерним товариством
"Кредобанк" з 23.04.2009р. (дати пред'явлення
першої претензії-вимоги №02-503-1/09) по
17.09.2009року (дати вчинення спірного
виконавчого напису).

Зокрема, з розрахунку заборгованості
вбачається, що заборгованість
приватного підприємства Регіональна
компанія "Лідер-М" за періоди з 23.04.2009р.
(дати пред'явлення першої
претензії-вимоги №02-503-1/09) до 04.08.2009р.
(дати пред'явлення другої
претензії-вимоги №02-996-1/09), та з 04.08.2009р.
до 17.09.2009р. (дати подачі заяви про
вчинення виконавчого напису),
заборгованість збільшилась на суму
нарахованих відсотків за відповідні
періоди відповідно до умов п. 2.1.6
договору кредитної лінії №36-07.

Суми заборгованості зазначені у
претензіях-вимогах та виконавчому
написі №327 від 17.09.2009р. не були
заперечені чи оскаржені в судовому
порядку.

Безпідставним є посилання позивача на
необхідність підтвердження боржником
розміру заборгованості і надання
нотаріусу первинних бухгалтерських
документів згідно зі статтею 9 Закону
України "Про бухгалтерських облік та
фінансову звітність" (платіжні
доручення, меморіальні ордери, чеки
тощо), оскільки чинними правовими
нормами не передбачено надання таких
документів.

У разі незгоди з розрахунком кредитора
боржник в силу норм процесуального
права має довести певними первинними
документами, що він має іншу
заборгованість перед кредитором
(зокрема, дати докази погашення
заборгованості за кредитним договором,
зробити власний контррозрахунок
належних до сплати сум), чого ним
зроблено не було.

Тобто, суд приходить до висновку, що
позивачем належними та допустимими
доказами не доведено, що розмір
заборгованості за кредитним договором
№36-07 від 20.02.2007р., відображений у
виконавчому написі від 17.09.2009р., не
відповідає обставинам справи,
розрахунок заборгованості не
спростований.

Такого ж висновку дійшов Вищий
господарський суд України у постанові
від 10.06.2013р. по справі № 5019/1843/12.

Згідно із правовою позицією,
висвітленою у постанові Вищого
господарського суду України від 14.11.2012
року у справі №5021/378/12, господарські
суди при розгляді позову про визнання
виконавчого напису нотаріуса таким, що
не підлягає виконанню, перевіряють
лише належність банку, як кредитору,
права звернення стягнення на предмет
іпотеки для задоволення його вимог за
кредитним договором, правильність
вимог, зазначених у виконавчому написі,
а також встановлюють наявність
(відсутність) об'єктивних обставин, при
яких виконавчий напис втратив чинність
та не підлягає виконанню.

При цьому, господарські суди не
перевіряють правильність виконавчого
напису з позиції законності дій
приватного нотаріуса при його вчиненні
та здійснюють оцінку його діям при
вчиненні виконавчого напису, оскільки
за змістом статей 1, 2, 18 ГПК України,
статей 1 і 3 Закону України "Про
нотаріат" нотаріус не може бути
відповідачем у господарському процесі,
а у відповідності до статті 50 вказаного
Закону нотаріальна дія або відмова у її
вчиненні, нотаріальний акт
оскаржуються до суду.

Враховуючи вищевикладене в сукупності,
суд прийшов до висновку про
відсутність порушеного права та
охоронюваного законом інтересу
позивача, у зв'язку з чим суд відмовляє
в задоволенні позову за недоведеністю
та необґрунтованістю позовних вимог.

При прийнятті рішення суд також бере до
уваги, що відповідачем по справі
заявлено клопотання про застосування
наслідків спливу позовної давності.

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статті 257 та 258 ЦК України встановлюють
загальну та спеціальну позовну
давність. Так, загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки. Для окремих видів вимог
законом може встановлюватися
спеціальна позовна давність: скорочена
або більш тривала порівняно із
загальною позовною давністю.

У відповідності до ст. 261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України "Про
виконавче провадження" (чинного на день
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження), копії
постанов державного виконавця та інші
документи виконавчого провадження, які
повинні бути доведені державним
виконавцем до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією.

15.10.2009р. державним виконавцем було
направлено постанову про відкриття
виконавчого провадження позивачу, що
підтверджується копією супровідного
листа (а.с. 226).

У відповідності до наказу Міністерства
транспорту та зв'язку України №1149 від
12.12.2007р. "Про затвердження Нормативів і
нормативних строків пересилання
поштових відправлень та поштових
переказів" (чинного на час виникнення
спірних правовідносин), нормативні
строки пересилання простої письмової
кореспонденції операторами поштового
зв'язку (без урахування вихідних днів
об'єктів поштового зв'язку)
встановлюється для місцевої - Д+2, де Д -
день подання поштового відправлення до
пересилання в об'єкті поштового зв'язку
або опускання простого листа чи
поштової картки до поштової скриньки
до початку останнього виймання, 2 -
кількість днів, протягом яких
пересилається поштове відправлення.

Відтак, враховуючи наведене та те, що
постанова про відкриття виконавчого
провадження була надіслані на адресу
приватного підприємства "Регіональна
компанія "Лідер-М" 15.10.2009р., з
урахуванням поштового обігу поштової
кореспонденції в Україні повинна була
бути доставлена адресату не пізніше
22.10.2009р.

Про отримання позивачем постанови про
відкриття виконавчого провадження від
14.10.2009р. також свідчить той факт, що
зазначена постанова була оскаржена до
Рівненського міського суду з
додаванням її копії до
адміністративного позову, про який
вказує сам позивач у справі.

Частинами 4 та 5 ст. 267 ЦК України
передбачено, що сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові, але якщо суд
визнає поважними причини пропущення
позовної давності, порушене право
підлягає захисту.

У поданих додаткових поясненнях
позивач вказує, що ним строк позовної
давності не пропущено, так як він
довідався про наявність спірного
напису нотаріуса лише 23.11.2009р.

При цьому приватне підприємство
"Регіональна компанія "Лідер-М" не
надало суду доказів отримання ним
постанови саме 23.11.2009р. Матеріали
виконавчого провадження, належним
чином завірена копія якого міститься в
матеріалах справи, не містить відмітки
про ознайомлення з ним позивачем саме
23.11.2009р.

Таким чином, не найшли підтвердження
належними доказами доводи приватного
підприємства "Регіональна компанія
"Лідер-М" про те, що йому стало відомо
про відкриття виконавчого провадження
з виконання оскаржуваного виконавчого
напису та про сам виконавчий напис лише
23.11.2009р.

Відтак позивач у справі звернувся до
господарського суду з пропуском
трирічного строку позовної давності.

Пункт 2.2 Постанови №10 від 29.05.2013р.
Пленуму Вищого господарського суду
України зазначає, що за змістом частини
першої статті 261 ЦК України позовна
давність застосовується лише за
наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

З огляду на викладене, суд не вбачає
підстав для застосування наслідків
спливу позовної давності.

У відповідності до ч. 5 ст. 49 ГПК України,
суми, які підлягають сплаті за
проведення судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при відмові в позові - на
позивача.

Таким чином, суд покладає судові
витрати на позивача. Відтак, судовий
збір в розмірі 1 073 грн. 00 коп., сплачений
позивачем за розгляд справи в суді
першій інстанції покладається на
позивача, а судовий збір в розмірі 573
грн. 50 коп. за подання апеляційної
скарги та 802 грн. 90 коп. за подання
касаційної скарги, сплачений
відповідачем, підлягає стягнення з
позивача на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 81-1, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Стягнути з Приватного підприємства
"Регіональна компанія "Лідер-М" (33022, м.
Рівне, вул. Черняка, 41, офіс 11, ) на користь Публічного
акціонерного товариства "Кредобанк"
(79026, м. Львів, вул. Сахарова, 87, ) 1 376 грн. 40 коп. судового збору за
подання апеляційної та касаційної
скарг.

3. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення підписане суддею "13" березня
2014р.

Суддя
Горплюк А.М.