КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2014 р. Справа№ 910/20647/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Ткаченка Б.О.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Павловська Н.В.
(довіреність №1265-06-1 від 31.12.2013 р.)

від відповідача - Горецький О.В.
(довіреність №102/17 від 02.04.2013 р.),

Халявко К.П. - директор

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України

на рішення господарського суду міста
Києва від 13.01.2014 року

у справі №910/20647/13 (суддя Босий В.П.)

за позовом Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України

до Товариства з обмеженою
відповідальністю Науково-дослідний
центр «Нафтохім»

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
звернувся до господарського суду міста
Києва з позовною заявою до Товариства з
обмеженою відповідальністю
Науково-дослідний центр «Нафтохім» про
стягнення штрафу за порушення
виконання зобов'язання у розмірі 97000,00
грн. та збитків у розмірі 72000,00 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 13.01.2014 р. в задоволенні позову
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати вказане рішення та прийняти
нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що
судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи, а
також неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права.

Представник позивача в судовому
засіданні повністю підтримав доводи
апеляційної скарги, просив її
задовольнити, рішення скасувати.

Представники відповідача в судовому
засіданні заперечували проти
апеляційної скарги, просили відмовити
в її задоволенні, а рішення залишити
без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, апеляційний господарський суд
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

13.07.2011 р. між Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України (замовник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю Науково-дослідний
центр «Нафтохім» (виконавець) було
укладено договір №123-Ф-11.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору,
виконавець зобов'язується протягом
строку дії договору надати замовнику
послуги з технічних випробувань та
аналізу (74.30.1) (Заходи щодо забезпечення
реалізації програми робіт Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України на 2011 рік).
(Розроблення та перегляду
нормативно-правових актів з охорони
праці (НПАОП) згідно планів
затверджених спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади з
охорони праці (Нові роботи по
розробленню та перегляду НПАОП)
Розроблення «Порядку проведення
експертного обстеження технологічного
обладнання нафтопереробних,
нафтохімічних та хімічних виробництв»
(послуги), а замовник прийняти і
оплатити такі послуги.

Пунктом 3.1 договору визначено, що ціна
цього договору встановлюється в
національній валюті України та
становить 97000,00 грн. в тому числі ПДВ
16166,67 грн.

Додатком №2 до договору сторонами було
погоджено календарний план надання
послуг, відповідно до умов якого (в
редакції Додаткової угоди №4 до
Договору) 1 етап виконання робіт з липня
2011 року по серпень 2011 року; 2 етап
виконання робіт - з серпня 2011 року по
жовтень 2011 року; 3 етап виконання робіт -
з 28.12.2012 р. по 01.10.2013 р.

Згідно п. 10.1 договору в редакції
Додаткової угоди №4, цей договір
набуває чинності з дати його
підписання та діє до 01.10.2013 р.

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди №4
до договору, у разі ненадання послуг в
повному обсязі в межах строку дії
договору, виконавець сплачує штраф у
розмірі вартості договору.

Претензією №642-06-13 від 02.10.2013 р. позивач
звернувся до відповідача з вимогою
сплатити штраф у розмірі 97000,00 грн. у
зв'язку з невиконанням умов третього
етапу у визначений договором строк.

Спір у даній справі виник у зв'язку з
неналежним, на думку позивача,
виконанням відповідачем зобов'язання з
надання послуг, тому позивач вказує на
існування підстав для стягнення з
відповідача штрафу у розмірі 97000,00 грн.

Частиною 1 ст. 173 ГК України визначено,
що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України, за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Додатком №2 до договору сторонами було
погоджено календарний план надання
послуг, відповідно до умов якого (в
редакції Додаткової угоди №4 до
Договору) 1 етап виконання робіт з липня
2011 року по серпень 2011 року; 2 етап
виконання робіт - з серпня 2011 року по
жовтень 2011 року; 3 етап виконання робіт -
з 28.12.2012 р. по 01.10.2013 р.

Матеріалами справи (підписані
сторонами акт №1 та акт №2
приймання-передачі за етапом №1 послуг
щодо профілактичних заходів
передбачених програмою робіт Фонду за
Договором) підтверджується належне
надання відповідачем та прийняття
позивачем послуг за етапами №1 та №2.

Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 530
ЦК України та календарного плану
надання робіт в редакції Додаткової
угоди №4 до договору, остаточне
виконання відповідачем робіт за третім
етапом повинно було відбутися до 01.10.2013
р.

При цьому, на третьому етапі виконання
робіт за договором відповідач повинен
був подати остаточну редакцію проекту
НПАОП «Порядок проведення експертного
обстеження технологічного обладнання
нафтопереробних, нафтохімічних та
хімічних виробництв» на затвердження
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади з нагляду за охороною
праці; уточнити пояснювальну записку
та опис проекту НПАОП, а також
розробити та подати замовнику звітну
документацію.

Відповідно до п. 1 Положення про
Державну службу гірничого нагляду та
промислової безпеки України,
затвердженого Указом Президента
України від 06.04.2011 р. №408/2011, Державна
служба гірничого нагляду га
промислової безпеки України
(Держгірпромнагляд України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра надзвичайних
ситуацій України. Держгірпромнагляд
України входить до системи органів
виконавчої влади та забезпечує
реалізацію державної політики з
промислової безпеки, охорони праці,
державного гірничого нагляду, охорони
надр та державного регулювання у сфері
безпечного поводження з вибуховими
матеріалами промислового призначення.

15.02.2012 р. відповідачем разом з
супровідним листом №7-В від 10.02.2012 р.
було подано до Державної служби
гірничого нагляду та промислової
безпеки України для розгляду та
погодження остаточну редакцію проекту
НПАОП «Порядок проведення експертного
обстеження технологічного обладнання
нафтопереробних, нафтохімічних та
хімічних виробництв».

Таким чином, відповідач у визначений
договором в редакції Додаткової угоди
№4 строк подав до уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
нагляду за охороною праці проект НПАОП.

З матеріалів справи вбачається, що
причиною затримки виконання робіт
відповідачем, передбачених третім
етапом договору стали зміни у системі
органів центральної виконавчої влади,
а саме: відповідно до Указу Президента
України «Про деякі заходи з
оптимізації системи центральних
органів виконавчої влади» №726/2012 від
24.12.2012 р. Держгірпромнагляд визнано
таким, що підпорядковується
Міністерству енергетики та вугільної
промисловості України.

Така затримка виникла у зв'язку зі
зміною порядку затвердження та
погодження нормативно-правових актів
центральними органами виконавчої
влади, а саме - направлення проекту
НПАОП на погодження до Міністерства
енергетики та вугільної промисловості
України.

Як вбачається з листа Голови постійної
комісії Фонду №350/1 від 22.10.2013 р., листом
Держгірпромнагляду було повідомлено
Фонд про введення в дію орієнтовного
плану роботи з питань нормотворчої
діяльності на 2013 рік, п. 27 якого
встановлено строк подання до
Міненерговугілля наказу затвердження
НПАОП «Порядок проведення експертного
обстеження технологічного обладнання
нафтопереробних, нафтохімічних та
хімічних виробництв» - в IV кварталі 2013
року.

Частиною 2 ст. 193 ГК України передбачено,
що кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджується
належне виконання відповідачем
зобов'язання з подання до
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з нагляду за охороною
праці проекту НПАОП.

В той же час, відповідач позбавлений
повноважень щодо контролю, керування
процесом затвердження
нормативно-правових актів з охорони
праці, а відтак затвердження
нормативно-правових актів з охорони
праці, що є предметом договору,
центральними органами виконавчої
влади, безпосередньо не залежить від
відповідача.

Крім того, твердження позивача про те,
що процедура узгодження проекту НПАОП
та його реєстрація в Міністерстві
юстиції України складає приблизно 135
днів спростовується листом Державної
служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України №01/3-61/1048
від 27.12.2011 р., відповідно до якого строк
затвердження проекту НПАОП, у
відповідності з вимогами чинного
законодавства України складає від 4,8 до
7,4 місяців.

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди №4
до договору, у разі ненадання послуг в
повному обсязі в межах строку дії
договору, виконавець сплачує штраф у
розмірі вартості договору.

В той же час, матеріалами справи
підтверджується, а позивачем не
заперечується належне виконання
відповідачем та прийняття позивачем
послуг за етапами №1 та №2.

Відтак, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що відповідач вжив всіх залежних від
нього заходів щодо належного виконання
зобов'язання за договором, а затримка у
виконанні зобов'язання зі сторони
відповідача сталася не з його вини, що
виключає можливість притягнення його
до відповідальності у вигляді
накладення штрафу у розмірі 97000,00 грн.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого господарського суду
України від 03.09.2013 р. у справі №910/7747/13.

За таких обставин, апеляційний
господарський суд погоджується з
висновком місцевого господарського
суду, що у задоволенні позовних вимог в
частині стягнення з відповідача штрафу
за порушення виконання зобов'язання у
розмірі 97000,00 грн. необхідно відмовити.

Крім того, позивачем заявлено вимогу
про стягнення з відповідача збитків у
розмірі 72000,00 грн., завданих неналежним
виконанням ним зобов'язань за
договором.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками є:
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 ГК України, учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управленою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управлена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Частиною 1 ст. 225 ГК України встановлено,
що до складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються: вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна,
визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення: протиправної
поведінки; розміру збитків; причинного
зв'язку між протиправною поведінкою
боржника та збитками; вини.

Отже, для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків, потрібна наявність повного
складу цивільного правопорушення,
як-то: протиправна поведінка, дія чи
бездіяльність особи; шкідливий
результат такої поведінки (збитки);
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та збитками; вина
правопорушника. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
заподіювача є причиною, а збитки, які
виникли у потерпілої особи, - наслідком
такої протиправної поведінки. Тобто,
протиправна дія є причиною, а шкода -
наслідком протиправної дії.
Відсутність будь-якої з зазначених
ознак виключає настання
цивільно-правової відповідальності
відповідача у вигляді покладення на
нього обов'язку з відшкодування
збитків.

В матеріалах справи відсутні, а
позивачем не надано належних та
допустимих доказів, в розумінні
положень ст.ст. 32, 33 ГПК України, не
доведено існування наявності усіх
елементів складу цивільного
правопорушення, що виключає можливість
задоволення позовних вимог про
стягнення з відповідачів збитків у
розмірі 72000,00 грн.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що в задоволенні позовних
вимог про стягнення з відповідача
збитків у розмірі 72000,00 грн., завданих
неналежним виконанням ним зобов'язань
за договором необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Позивачем, в порушення зазначеної
норми, належним чином апеляційну
скаргу не обґрунтовано, доказів та
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції апеляційному суду не
наведено.

З огляду на викладене, посилання
скаржника на порушення норм
процесуального права та не
застосування відповідних норм
матеріального права, слід вважати
такими, що не заслуговують на увагу.
Крім того, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновку місцевого
господарського суду та не
підтверджуються наявними матеріалами
справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення
господарського суду міста Києва від
13.01.2014 р. у даній справі є таким, що
відповідає нормам матеріального і
процесуального права, фактичним
обставинам та матеріалам справи, у
зв'язку з чим підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.
105 ГПК України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду міста
Києва від 13.01.2014 р. у справі №910/20647/13
залишити без змін.

Справу №910/20647/13 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
судовим рішенням апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий суддя
С.О. Алданова

Судді
С.Я. Дикунська

Б.О. Ткаченко