ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2014 р.
Справа № 5019/1541/12

Суддя Заголдна Я.В., розглянувши
матеріали справи за позовом приватного
Вищого навчального закладу
"Європейський університет" (далі -
Університет) в особі відокремленого
підрозділу Рівненської філії (далі -
Філія) до Міністерства оборони України
(далі - Міноборони) та
Квартирно-експлуатаційного відділу
міста Рівного Міністерства оборони
України (далі - Відділ), третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
Кабінет Міністрів України (далі - КМУ),
за участю Рівненської прокуратури з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері Західного регіону
України про визнання права власності

В засіданні приймали участь:

від позивача: Дяденчук А.І. дов. № 199 від
29.10.2012р.

від Міноборони: Ольховець В.П. дов №
220/509/д. від 29.10.2013р.

від Відділу: Коробенюк О.В. дов. №31 від
08.01.2013р.

від КМУ: Фінчук Г.Р. дов. № б/н від
08.01.2014р.

від прокуратури: Жоган А.А. посв. від 15
травня 2012 року № 10

ВСТАНОВИВ:

Університет в особі Філії звернувся до
господарського суду Рівненської
області з вказаним позовом,
посилаючись на те, що на підставі
договорів оренди нежилих приміщень,
укладених 29 вересня 2000 року між
Міноборони та Рівненським
відокремленим підрозділом
"Європейський університет фінансів,
інформаційних систем, менеджменту і
бізнесу", правонаступником якого є
позивач, (з урахуванням додаткових
договорів до вказаних угод) останній є
орендарем нежитлових приміщень,
розташованих на території військового
містечка № 41 в гарнізоні міста Рівного
за адресою: місто Рівне, вулиця
Шевченка, 67-А. Листом Головного
квартирно-експлуатаційного відділу
Міністерства оборони України
(правонаступником якого є Відділ) від 2
квітня 2001 року № 144/1/6/868 позивачу було
надано дозвіл на проведення
капітального ремонту зазначених
приміщень за рахунок власних коштів на
суму 107 000 грн. 00 коп. Водночас, вказані
роботи були проведені позивачем на
загальну суму 203 238 грн. 00 коп., що
підтверджується аудиторським
висновком фірми "Аналітик-ХХІ" (м. Рівне)
від 5 вересня 2005 року. Оскільки в
результаті виконання цих робіт було
створено нову річ (учбовий корпус),
позивач, посилаючись на статтю 778
Цивільного кодексу України (далі -ЦК
України), просив суд визнати його
співвласником вказаних приміщень
загальною площею 762,8 кв.м. з часткою
власності 84,4%.

Заявою від 21.05.2013р. Університет
збільшив розмір позивних вимог, а саме
просив: визнати приватний Вищий
навчальний заклад "Європейський
університет" співвласником
переробленого нежитлового приміщення
№1 (дитячого садочку) загальною площею
583,5 кв.м. з часткою власності 87,7 % який
знаходиться за адресою вул. Шевченка,
67-А у м.Рівне.

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 22.05.2013р.
призначено по даній справі судову
будівельно-технічну експертизу та
зупинено провадження до отримання
висновку експерта.

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 13.02.2014р.
поновлено провадження по справі та
призначено до слухання на 26.02.2014р.

В судовому засіданні 26.02.2014р. оголошено
перерву до 27.02.2014р.

27.02.2014р. позивачем подано суду
клопотання про призначення
колегіального розгляду справи.

Стосовно вказаного клопотання суд
зазначає, що статтею 15 Закону України
"Про судоустрій України і статус
суддів" встановлено, що справи у судах
першої інстанції розглядаються суддею
одноособово або колегією суддів.

Питання щодо розгляду справ у місцевих
господарських судах врегульовано
частиною 1 статті 4-6 ГПК України, згідно
вимог якої справи у місцевих
господарських судах розглядаються
суддею одноособово. Будь-яку справу, що
відноситься до підсудності цього суду,
залежно від категорії і складності
справи, може бути розглянуто
колегіально у складі трьох суддів.

Відповідно до статті 43 ГПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

При цьому суд зазначає, що втручання у
здійснення правосуддя, вплив на суд або
суддів у будь-який спосіб
забороняється законом. У разі ж незгоди
з винесеним по справі рішенням чи
ухвалою, сторона по справі не
позбавлена можливості оскаржити
постановлене по справі рішення чи
ухвалу у порядку і строки, визначені
чинним процесуальним законом.

Крім того, представники Міноборони,
Відділу та представник прокуратури в
судовому засіданні заперечили проти
вищезазначеного клопотання.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про те, що заява про
призначення колегіального розгляду
справи є необґрунтованою і такою, що не
підлягає задоволенню.

У судовому засіданні 27 лютого 2014 року
представник позивача підтримав вимоги,
викладені у позовній заяві, та
наполягав на їх задоволенні.

Представники відповідачів,
представник КМУ та Прокурор просили
суд відмовити в задоволені позову з
підстав зазначених у відзивах на
позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, третьої особи та прокуратури,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, суд дійшов висновку
про відмову в задоволені позову з
огляду на наступне.

29 вересня 2000року, на підставі заяв
Позивача на ім'я Начальника головного
КЕУ Міністерства оборони України та
після відповідного погодження, між
Міністерством оборони України і
відокремленим підрозділом ВНЗ
"Європейський університет" -
Рівненською філією були укладені
договори оренди нежитлових приміщень,
розташованих на території військового
містечка №41 в гарнізоні м. Рівне за
адресою вул. Шевченка, 67а, а саме №688
(№204/2000/ГоловКЕУ) , №689 (№205/2000/ГоловКЕУ)
та 690 (№204/2000/ГоловКЕУ). На підставі
вказаних договорів в оренду
передавалися приміщення (будівлі)
комплексу дитячого садка (власне
дитсадка, складу та кухні цього
дитсадка) по вул. Шевченка,67а у м. Рівне,
площею, відповідно 60,8 кв.м., 118,5 кв.м. та
583,5 кв. м (інвентарні №№ 1,2,4, загальна
площа 762,8 кв.м.).

Відповідно до Розпорядження міського
голови від 14.07.1998 року №1352-р на дитячий
садок зі складом та кухнею за
Відповідачем зареєстровано єдине
право власності (свідоцтво про право
власності на приміщення дитячого садка
№21 видане 15.07.1998р. за реєстраційним
номером 144-233 в реєстровій книзі №2 КП
"РМБТІ). (т.2 а.с.93).

Метою оренди, згідно умов укладених
Договорів, є використання Позивачем
орендованих приміщень (будівель) для
функціонування в них вищого
навчального закладу.

Орендовані приміщення (будівлі)
передані орендарю по актах прийому
-передачі.

Строк дії вказаних договорів становив 5
років з моменту їх укладення, а саме по
01 вересня 2005 року.

В подальшому між сторонами були
укладені додаткові договори до
договорів оренди № 688 (№204/2000/ГоловКЕУ),
№ 689 (№205/2000/ГоловКЕУ) та № 690
(№204/2000/ГоловКЕУ), в яких сторони
продовжили строк оренди до 01.01.2007 року.

Разом з тим, умовами додаткових
договорів №204/2д, №205/2д, №206/2д, а саме
п.10.4 було передбачено, що у разі
відсутності заяви Орендаря про
припинення чи укладення Договору
оренди на новий строк протягом місяця
до закінчення строку оренди, дія
Договору оренди припиняється після
закінчення строку, на який його було
укладено ( т.1 а.с.96).

Додатковим договором №204, 205, 206/3д від
01.01.2011року пункт 10.1 розділу 10 викладено
в такій редакції: цей договір укладено
строком на два роки з 01.01.2010 року до
01.01.2012 року включно (т. 1 а.с.100).

Відповідно до п.10.7 чинність цього
договору припиняється в наслідок:
- закінченчення строку, на який
його було укладено; - загибелі
орендованого майна; достроково за
взаємною згодою сторін або за рішенням
суду; - банкрутства Орендаря; - у разі
смерті орендаря (якщо Орендарем є
фізична особа).

Судом встановлено, що позивачем, не
надано суду доказів, які б свідчили про
його намір укласти Договір оренди на
новий строк протягом місяця до
закінчення строку оренди.

Отже, дія Договору оренди була
припинена після закінчення строку, на
який його було укладено, а саме 01.01.2012
року включно.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач, на підставі п.6.2 Договорів,
листом за № 112 від 14 березня 2001 року
звернувся до Начальника головного КЕУ
Міністерства оборони України, який
укладав договори оренди від імені
Міністерства оборони України, за
погодженням провести за власний кошт
реконструкцію (поліпшення)
орендованого майна, визначивши обсяг
робіт та їх кошторисну вартість (станом
на час укладення кошторису) у розмірі 107
000,00 гривень. (т.1 а.с. 109).

Листом №144/1/6/868 від 02 квітня 2001 року
Начальником головного КЕУ
Міністерства оборони України був
наданий дозвіл на проведення
капітального ремонту орендованих
приміщень за рахунок власних коштів
Позивача (т.1 а.с. 110).

При цьому у вказаному листі не було
обумовлено вартості капітального
ремонту. Дозвіл на проведення
зазначених робіт також було закріплено
у додатковому договорі №
98д/2001/ГоловКЕУ до договорів 204, 205, 206/2000
ГоловКЕУ, погодженому та підписаному у
травні-червні 2001 року, із правом
Позивача виконати роботи по
капітальному ремонту за рахунок
власних коштів у розмірі, що перевищує
24 % вартості орендованих приміщень.

За наслідками обстеження орендованих
будівель, сторонами 06 червня 2001 року
був складений та погоджений дефектний
акт на виконання робіт з відновлення
експлуатаційної надійності цих
будівель.

За фактом виконання цих робіт
позивачем на проведення капітального
ремонту комплексу орендованих
приміщень станом на 01 вересня 2005 року
фактично було витрачено 203 238
(двісті три тисячі двісті тридцять
вісім) грн., що підтверджено
аудиторським висновком від 05.09.2005р.,
проведеним аудиторською фірмою
"Аналітик-ХХІ", м. Рівне та "Актом
контрольного обміру виконаних
орендарем робіт з відновлення
експлуатаційної надійності об'єкта -
нежитлових приміщень, розташованих за
адресою м. Рівне вул. Шевченка, 67а (в/м
№41, інв. №№ 1,2,4)", погодженим та
затвердженим повноважними
представниками сторін. (т.1 а.с.143).

Проте, з аудиторського висновку
про наслідки перевірки, щодо
підтвердження фінансування,
здійсненого невід'ємного поліпшення
нежитлових приміщень по вул. Шевченка,
67а, в/м 41 в місті Рівне Рівненської
філії приватного вищого навчального
закладу «Європейський університет» за
період з 01.12.2011 року по 06.08.20012 року,
складений ТОВ «Аудиторська компанія
ЕЛІТ-АУДИТ» від 06.09.2012року
вбачається, що у період з 01.12.2011р. по
06.08.2012року позивачем на поліпшення
орендованої будівлі використано 2 325
600,00грн (т.2, а.с. 108-118).

Разом з тим, пунктом 6.3
додаткового договору №206/2д від 01.01.2009р.
визначено, що Орендар має право: з
письмового дозволу Орендодавця за
рахунок власних коштів здійснювати
реконструкцію, технічне переоснащення,
поліпшення орендованого Майна.

Водночас, судом встановлено, що
позивачем не надано суду письмового
дозволу орендодавця про можливість
проведення реконструкції, технічне
переоснащення, поліпшення
орендованого Майна на суму 2 325 600,00грн.

З матеріалів справи вбачається, що
висновком судової
будівельно-технічної експертизи №
7780-7784 від 27.12.2013 року, складеним
Волинським відділенням Львівського
науково-дослідного інституту судових
експертиз, на виконання ухвали суду від
22.05.2013 року, визначено, що:

- Внаслідок проведених позивачем
капітального ремонту, добудови,
надбудови та реконструкції
двохповерхової будівлі дитячого садка,
що знаходиться в м. Рівне по вул.
Шевченка, 67а, створено нову річ, а саме:
чотирьохповерхову будівлю з добудовою
та мансардним поверхом учбового
корпусу Рівненської філії приватного
вищого навчального закладу
«Європейський університет».

- При виконанні будівельно-монтажних
робіт в орендованій будівлі дитячого
садка позивачем (Орендарем) створена
нова річ, а саме: учбовий корпус
Рівненської філії приватного вищого
навчального закладу «Європейський
університет». Ознаки створеної речі:
з двохповерхової будівлі дитячого
садка і (загальною площею 583,5кв.м.)
влаштовано чотирьохповерхову
будівлю з добудовою та мансардним
поверхом учбового корпусу
університету (загальною площею ~
1677,0кв.м.).

- Вартість здійснених Позивачем
(Орендарем) поліпшень, згідно
наведених Аудиторських висновків,
становить: 2 528 838,0грн. (Два мільйони
п'ятсот двадцять вісім тисяч вісімсот
тридцять вісім гривень).

- Ринкова вартість будівель
комплексу дитячого садка (без
врахування права користування
землею), що знаходиться у м. Рівне по
вул. Шевченка, 67а, станом на даний
час, становить: 3 216 045,0грн.( Три
мільйони двісті шістнадцять тисяч
сорок п'ять гривень) без ПДВ.

- Частка проведених Позивачем
(Орендарем) поліпшень у: -
відсотковому відношенні
відповідно до орендованих
будівель комплексу дитячого садка на
даний час становить: 79%;

- вартісному відношенні
відповідно до орендованих будівель
комплексу дитячого садка на даний час
становить: 2 528 838,0грн.

Проте, відповідно до ч.5 ст.42 ГПК
України висновок судового експерта для
господарського суду не є обов'язковим і
оцінюється господарським судом за
правилами, встановленими статтею 43
цього Кодексу.

Висновок судового експерта
оцінюється судом із врахуванням вимог
ст.43 ГПК України, відповідно до якої
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі усіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

При вирішенні вказаного
спору суд, аналізуючи надані докази та
оцінюючи їх у сукупності керувався
наступним.

Відповідно ч. 4 статті 778
Цивільного кодексу України якщо в
результаті поліпшення, зробленого за
згодою наймодавця, створена нова річ,
наймач стає її співвласником. Частка
наймача у праві власності відповідає
вартості його витрат на поліпшення
речі, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частина 4 ст. 778 ЦК України встановлює
можливість наймачу стати
співвласником орендованого майна, лише
за наявності одночасно трьох умов : 1)
якщо були здійснені поліпшення
орендованого майна, 2) ці поліпшення
було здійснено за згодою наймадовця, 3)
в результаті поліпшення створена нова
річ, тобто річ, яка має істотно інші
ознаки у порівняні із попереднім
об'єктом найму.

При цьому, суд зауважує, що такі поняття
як "капітальний ремонт об'єкту оренди"
та "поліпшення орендованого майна"
необхідно розмежовувати, оскільки
згідно ч. 4 ст. 778 ЦК України орендар може
набути частку у праві власності на
об'єкт оренди лише у випадку здійснення
саме поліпшення орендованого майна,
тобто, здійснення орендарем за час
оренди заходів, які спрямовані на
вдосконалення та покращання стану
орендованого майна та (або) його
споживчих якостей.

Таке право у орендаря відсутнє, якщо
останній згідно ч. 2 ст. 776 ЦК України за
домовленістю сторін зобов'язаний
здійснити за власний рахунок
капітальний ремонт орендованого майна,
тобто, комплекс ремонтно-будівельних
робіт, який передбачає заміну,
відновлювання та модернізацію
конструкцій і обладнання будівель в
зв'язку з їх фізичною зношеністю та
руйнуванням, поліпшення
експлуатаційних показників, а також
покращання планування будівлі і
благоустрою території без зміни
будівельних габаритів об'єкта (лист
Державного комітету України з
будівництва та архітектури від 30
квітня 2003 року № 7/7-401 "Щодо віднесення
ремонтно-будівельних робіт до
капітального та поточного ремонтів").

При цьому, основна відмінність
капітального ремонту та поліпшення
орендованого майна полягає в тому, що
капітальний ремонт це комплекс
ремонтно-будівельних робіт, без
проведення якого приміщення неможливо
використовувати за призначенням. В
свою чергу, поліпшення орендованого
майна передбачає не просто здійснення
відновлення належного стану об'єкта (як
при ремонті), а наявність витрат у
зв'язку з модернізацією, модифікацією,
дообладнанням цього об'єкта, що
зумовлює збільшення майбутніх вигод,
які отримуються від використання
такого майна. Тобто, при ремонті
відбувається відновлення стану об'єкту
оренди, його корисливих властивостей, а
при поліпшенні - зміна майна.

Судом враховано, що аналогічну правову
позицію викладено у постанові Вищого
господарського суду України від 27.11.2013р
по справі № 921/307/13-г/14.

Таким чином, суд, дослідивши питання
здійснення позивачем поліпшення
орендованого майна з'ясував, що в
матеріалах справи відсутні докази в
підтвердження надання Орендодавцем
Орендарю згоди на здійснення
поліпшенння. При цьому позивачем не
зазначено про існування таких доказів.

Представники відповідачів в судовому
засіданні зазначили, що Відділом була
нада лише згода на проведення
капітального ремонту, а згоди на
проведення поліпшення в орендованих
приміщеннях позивачу не надавались, а
тому створення нової речі позивачем
відбувалось без відповідного
погодження.

Крім того, судом враховується, що
вищезазначені поліпшення були
зроблені позивачем після припинення
дії договору оренди.

У відповідності з пунктом 4 частини
третьої статті 129 Конституції України
та ст. 33, 34, 43 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, обставини справи
повинні підтверджуватись лише
належними і допустимими доказами,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

За встановлених обставин справи та
викладених приписів законодавства суд,
вважає, що правові підстави визнання
права власності за позивачем, з
зазначених в позові підстав, та
порушення права позивача відсутні,
тому надає перевагу запереченням
відповідача, а позов визнає
необґрунтованим і в його задоволенні з
цих підстав відмовляє повністю.

На підставі ч. 2 ст. 49 ГПК України судові
витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Повне рішення складено 04.03.2014р.

Суддя
Заголдна Я.В.