ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2014 р.
Справа № 910/17660/13

Суддя господарського суду Кітаєва С.Б.,
при секретарі судового засідання Мак
Х.Б., за участю представників сторін:

від позивача -Лісового О.І. (довіреність
від 30.12.2013р. №30/12-1д),

від відповідача - не з'явився,

розглянувши справу за позовом
Приватного акціонерного товариства
«БРВ Київ», м.Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю Виробничо-комерційна
фірма «ВМВ Компані», м.Червоноград
Львівської області

про стягнення матеріальної та
моральної шкоди у розмірі 47 800,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «БРВ
Київ» подало на розгляд до
Господарського суду міста Києва позов
до Товариства з обмеженою
відповідальністю
Виробничо-комерційної фірми «БМВ
Компані» про стягнення матеріальної та
моральної шкоди у розмірі 47 800,00 грн., з
яких: 31800,00 грн. розмір матеріальної
шкоди та 16000,00 грн. - розмір моральної
шкоди.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 16.09.2013р. у справі №910/17660/13
передано позовну заяву і додані до неї
документи за підсудністю до
господарського суду Львівської
області відповідно до ст.ст.15,17
Господарського процесуального кодексу
України.

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 27.09.2013 р. справу
№910/17660/13 прийнято до розгляду, судове
засідання призначено на 05.11.2013 року.

Ухвалу від 27.09.2013 року позивач
отримав 30.09.2013 року, а відповідач - 01.10.2013
року, що підтверджується наявними у
справі повідомленнями про вручення
рекомендованої поштової
кореспонденції за №№03 5 та 80 0.

З підстав, зазначених в ухвалі від
07.10.2013 року, господарський суд
Львівської області зупинив
провадження у справі №910/17660/13 до
закінчення перегляду Київським
апеляційним господарським судом
ухвали господарського суду міста Києва
від 16.09.2013 року у даній справі.

Постановою від 13.11.2013 р. Київський
апеляційний господарський суд
апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «БРВ Київ»
залишив без задоволення, а ухвалу
господарського суду міста Києва від
16.09.2013р. у справі №910/17660/13 без змін. При
цьому, Київський апеляційний
господарський суд не прийняв як
належне твердження скаржника, що
відповідно до ч.6 ст.16 Господарського
процесуального кодексу України справа
повинна розглядатися за
місцезнаходженням Приватного
акціонерного товариства «БРВ Київ» -
господарським судом міста Києва,
оскільки дана норма права не підлягає
застосуванню в контексті даного спору,
а саме про стягнення матеріальної та
моральної шкоди.

Постановою Вищого господарського
суду України від 24.12.2013р. ухвалу
господарського суду м.Києва від 16.09.2013р.
та постанову Київського апеляційного
господарського суду від 13.11.2013 р. у
справі №910/17660/13 залишено без змін, а
касаційну скаргу ПАТ «БРВ Київ» - без
задоволення.

У постанові від 24.12.2013р. ВГСУ
зазначено, що як вбачається зі змісту
позовної заяви Приватного
акціонерного товариства «БРВ Київ»,
товариством на підставі ст.ст.22,1166 ЦК
України подано позов про
відшкодування позадоговірної
матеріальної шкоди у вигляді витрат на
оплату послуг з юридичного
представництва (правової допомоги) при
веденні третьою особою справ за участю
сторін у господарському суді м.Києва.
Таким чином, цей спір не виник з
корпоративних відносин сторін в
розумінні п.4 ч.1 ст.12 ГПК України.

Зазначено у постанові і те, що
дійсно, даний спір між сторонами не
пов»язаний з виконанням господарських
договорів, але посилання заявника з
цього приводу не мають значення для
справи з тих мотивів, що у
диспозитивних нормах п.1 ч.1 ст.12 та ч.2
ст.15 ГПК України йдеться про господарчу
підвідомчість та територіальну
підсудність справ, що виникають з інших
підстав, і до кола цих справ безперечно
відносяться спори про відшкодування
шкоди.

Колегія ВГСУ визнала безпідставними
намагання позивача вважати
корпоративними всі спори між
товариством та його учасником за
винятком тих спорів, що виникають між
ними на підставі господарських
договорів. Як зазначено у постанові,
наявні заперечення скаржника з цього
приводу грунтуються передусім на
довільному звуженому тлумаченні
змісту ч.2 ст.15 ГПК України та
помилковому ототожненні спорів про
відшкодування позадоговірної шкоди (за
участю господарського товариства та
його учасника) зі спорами,що виникають
з корпоративних відносин.

За таких обставин, касаційна
інстанція відхилила недоречні
твердження заявника про те, що дана
справа є справою за участю
господарського товариства та його
учасника (акціонера), не пов»язаною з
правовідносинами, що виникають з
господарських договорів, тому нібито є
корпоративним спором, який за правилом
виключної підсудності має
розглядатись за місцезнаходженням
Приватного акціонерного товариства
«БРВ Київ» (м.Київ, вул.Сурикова.3).

21.01.2014 року справа №910/17660/13 надійшла
з Вищого господарського суду України
до господарського суду Львівської
області. Ухвалою від 23.01.2014 року
господарський суд Львівської області
поновив провадження у справі,
призначив судове засідання на 07.02.2014
року. Зазначена ухвала отримана
позивачем 27.01.2014 року, а відповідачем -
28.01.2014 року, що підтверджують наявні у
справі повідомлення про вручення
рекомендованої кореспонденції ( № 03 3 і № 80 2).

В судове засідання 07.02.2014 року
сторони явку повноважних
представників не забезпечили, вимоги
суду не виконали і витребуваних
документів не подали.

Однак, 03.02.2014 р. від позивача в
канцелярію суду поступило клопотання
про відкладення розгляду справи, у
зв»язку із неможливістю представника
прибути в судове засідання.

Ухвалою від 07.02.2014 року розгляд
справи відкладено на 05.03.2014 року.

24.02.2014 року за вх.№7487/14 в суді
зареєстровано лист позивача ( б/н і б/д)
з переліком поданих до справи
документів.

В судове засідання 05.03.2014 року явку
повноважного представника забезпечив
позивач, який з підстав наведених у
позовній заяві та наданих суду
поясненнях просить позов задоволити
повністю.

Відповідач в дане судове засідання,
як і у попередні, явку повноважного
представника не забезпечив, відзиву на
позовну заяву не подав.

Позивач в порядку ч.4 ст.22
Господарського процесуального кодексу
України із заявами до суду не
звертався.

Відповідно до ст.75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами, за відсутності відзиву на
позов від відповідача, враховуючи
положення ч.1 ст.69 ГПК України та
зважаючи на закінчення строків,
встановлених для розгляду даної
конкретної справи.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує наступним.

Відповідач (ТзОВ ВКФ «ВМВ Компані»)
є акціонером позивача (Приватного
акціонерного товариства «БРВ Київ»). За
участю відповідача 05 січня 2012 року
відбулись загальні збори акціонерів
позивача на яких було вирішено
дивіденди не виплачувати, а прибуток,
отриманий в 2010 році та нерозподілений
прибуток попередніх періодів залишити
у розпорядженні Товариства та
направити на його розвиток. Відповідач,
як стверджує позивач, відмовився
виконувати рішення загальних зборів і
звернувся до позивача з вимогою
виплатити йому дивіденди. На вимогу
відповідача позивачем була надана
відповідь, у якій роз»яснено, що
дивіденди сплачуються виключно на
підставі рішення загальних зборів
акціонерів. Однак, відповідач
звернувся з позовом до господарського
суду міста Києва (справа №5011-62/2483-2012)
чим, на думку позивача, порушив
положення ч.1 ст.29 Закону України «Про
акціонерні товариства», аналогічні
норми ч.3 ст.88 ГК України, порушив норми
пункту 1 ч.1 ст.117 ЦК України та
положення п.6.1 Статуту позивача.

Як пояснює позивач, незважаючи на
безпідставність вимог відповідача,
позивач мав здійснити заходи щодо
захисту своїх інтересів. Не маючи у
своєму штаті спеціалістів з
корпоративного права, товариство було
змушене звернутися за правовою
допомогою до профільної юридичної
компанії - ТОВ «Юридична група «Галс», з
якою було укладено договори
представництва у судових процесах за
позовами відповідача: договір №13/03-01
від 13 березня 2012 року на загальну суму
19800,00 грн. та договір №17/06-01 від 17 червня
2013 року на загальну суму 12000,00 грн. Як
стверджує позивач, протиправними діями
відповідача позивачу була завдана
пряма матеріальна шкода (збитки) на
загальну суму 31800,00 гривень. Крім того,
внаслідок таких дій, позивач зазнав (як
стверджує) моральної шкоди, що була
спричинена приниженням ділової
репутації внаслідок поширення
неправдивої інформації про порушення
позивачем фінансових інтересів та
законних прав відповідача, що є
порушенням статті 94 ЦК України, яка
визначає право юридичної особи на
недоторканість її ділової репутації, а
пункт 4 частини 2 статті 23 ЦК зумовлює
право позивача на відшкодування
моральної шкоди. Позивач стверджує, що
неправомірні дії відповідача
призвели до необхідності проведення
заходів, спрямованих на відновлення
ділової репутації позивача, які
проводилися з другим акціонером,
покупцями продукції та контрагентами
позивача. Виходячи з вимог ч.3 ст.23 ЦК, з
урахуванням розумності та
справедливості , як пояснює позивач,
ним було визначено суму завданої йому
моральної шкоди в розмірі 16 000,00 грн.
Додатково, у «Розрахунку суми
моральної шкоди» (розрахунок додано до
листа, який поступив до суду 24.02.2014р.
(вх.№7487/14), позивач стверджує, що
зниження репутації Приватного
акціонерного товариства «БРВ Київ» та
довіри до його діяльності з боку як
постійних покупців, так і потенційних,
мало наслідком зниження прибутку
позивача та отримання збитків за
результатами фінансово-господарської
діяльності.Так, згідно звітів про
фінансові результати 2011,2012,2013 роки за
результатами роботи позивача у 2011 році
був отриманий валовий дохід у розмірі
355875 тисяч гривень, за результатами 2012
року - 309702 тисячі гривень, за
результатами 2013 року -244524 тисячі
гривень. Посилаючись на наведене
позивач стверджує, що з початку
неправомірної діяльності відповідача,
доходи позивача щороку зменшувалися
порівняно з попередніми періодами на 13%
та 20% відповідно. Так, валовий дохід
позивача за 2012-2013 роки зменшився в
загальному на 111 351 тисячу гривень.
Позивач вважає, що наведені показники
великою мірою пов»язані з підривом
ділової репутації позивача. Позивачу
доводилось у телефонних розмовах
доводити своїм клієнтам та покупцям
продукції, що судові спори за позовами
відповідача не вплинуть на виконання
договірних зобов»язань, оскільки є
безпідставними. Позивач стверджує , що
сума моральної шкоди є набагато нижчою
від розміру втрат позивача та витрат,
які були понесені на відновлення
репутації. В підтвердження наведених
показників, пов»язаних з підривом
ділової репутації позивача, останній
посилається на звіти про фінансові
результати ПрАТ «БРВ Київ» за 2011,2012,2013
роки.

Позовні вимоги мотивовані , зокрема
нормами ст.ст.22,23,94,1166,1167 ЦК України,
ст.ст.1,12,16 ГПК України, ст.29 Закону
україни «Про акціонерні товариства».

Отже, як вбачається зі змісту
позовної заяви Приватного
акціонерного товариства «БРВ Київ»,
Приватним акціонерним товариством
«БРВ Київ» на підставі ст.ст.22,1166 ЦК
України подано позов про
відшкодування позадоговірної
матеріальної шкоди у вигляді витрат на
оплату послуг з юридичного
представництва (правової допомоги) при
веденні третьою особою справ за участю
сторін у господарському суді м.Києва та
про відшкодування моральної шкоди на
підставі ст.ст.23,1167 ЦК України.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що він був вимушений
звернутися за фаховою юридичною
допомогою до фахівців профільної
юридичної компанії - ТзОВ «Юридична
група «Галс» для захисту його
(позивача) інтересів в господарському
суді міста Києва по справах №5011-62/2483-2012
за позовом ТзОВ Виробничо-комерційна
фірма «ВМВ Компані» до Приватного
акціонерного товариства «БРВ Київ»
про зобов»язання здійснити виплату
дивідендів у розмірі 1244640 грн. з чистого
та нерозподіленого прибутку за 2010 рік
та №910/12653/13 за позовом ТзОВ
Виробничо-комерційна фірма «ВМВ
Компані» до Приватного акціонерного
товариства «БРВ Київ» про визнання
недійсними рішень загальних зборів
акціонерів, у звязку з чим поніс
витрати, яких би, як вважає позивач, не
було б, якщо відповідач не звертався з
безпідставними вимогами до суду та не
зловживав правом на звернення до суду.
Стверджує, що такими протиправними
діями відповідача позивачу була
завдана пряма матеріальна шкода
(збитки) на загальну суму 31800,00 грн. Крім
того, внаслідок таких дій , позивач
зазнав моральної шкоди що була
спричинена приниженням ділової
репутації внаслідок поширення
неправдивої інформації про порушення
позивачем фінансових інтересів та
законних прав відповідача, що є
порушенням статті 94 ЦК України, яка
визначає право юридичної особи на
недоторканість її ділової репутації, а
пункт 4 частини 2 статті 23 ЦК зумовлює
право позивача на відшкодування
моральної шкоди.

Позивач стверджує, що доказом
завдання матеріальної шкоди (збитків)
є рішення господарського суду міста
Києва у справі №5011-62/2483-2012 та ухвала у
справі №910/12653/13, договір №13/03-01 від 13
березня 2012 року та договір №17/06-01 від 17
червня 2013 року про надання юридичних
послуг, акти здачі-приймання робіт
(наданих послуг) від 19 квітня 2012 року
№ОУ-0000021 та від 23 серпня 2013 року
№ОУ-0000141, платіжні доручення від
23.03.2012р. №1939 та від 19.06.2013р №3723 про
сплату за надані послуги за договором
№13/03-01 від 13 березня 2012 року та за
рахунком №СФ-0000117 від 17.06.13р.Доказом
моральної шкоди позивач вважає
зниження прибутку позивача та
отримання збитків за результатами
фінансово-господарської діяльності за
2011-2013 роки, а суму завданої йому
моральної шкоди в розмірі 16 000,00
гривень такою, що є набагато нижчою
розміру втрат позивача та витрат, які
були ним понесені на відновлення
репутації.

Як вбачається, Товариство з
обмеженою відповідальністю
Виробничо-комерційна фірма «ВМВ
Компані» (відповідач) є акціонером
Приватного акціонерного товариства
«БРВ Київ» (позивача), що
підтверджується Статутом позивача
(нова редакція), державну реєстрацію
змін до якого проведено 13.08.2010 року №
запису 6003158.

13.03.2012р. між ТОВ «Юридична група
«Галс» ( виконавець) та Приватним
акціонерним товариством «БРВ Київ»
(замовник) укладено Договір №13/03-1,
відповідно до умов якого замовник
доручає, а виконавець приймає на себе
зобов»язання з надання юридичних
послуг щодо підготовки відповідних
документів та забезпечення
представництва замовника у
Господарському суді м.Києва у судовому
процесі за позовом ТОВ ВКФ «ВМВ
Компані», представництва в інтересах
державних та недержавних установах та
підприємствах з метою забезпечення
судового процесу за вказаним позовом.

Вартість послуг по договору (п.2.1)
складає 19800 гривеень без ПДВ.
Відповідно до п.2.2 договору, протягом
двох банківських днів з моменту
підписання договору замовник
перераховує виконавцю передоплату у
розмірі 100% від суми, що зазначена в п.2.1.
Терміни надання послуг за договором
(п.2.3) встановлюється ухвалами суду та
домовленостями замовника та виконавця.

Відповідно до умов в п.4.1, у випадку
порушення замовником п.2.2 договору
виконавець звільняється від своїх
обов»язків, а договір вважається таким,
що не набрав законної сили.

Відповідно до п.5.1 договір набуває
чинності з моменту його підписання за
умови дотримання вимог, визначених у
п.2.2 Договору, і діє до повного
виконання його умов.

Відповідно до п.5.2 договору №13/03-1 від
13 березня 2012 року, у випадку настання
події, визначеної у п.4.1 договору,
договір вважається таким, що не набрав
законної сили.

Платіжним дорученням №1939 від 23.03.2012
року Приватне акціонерне товариство
«БРВ Київ» перерахувало на рахунок ТОВ
«Юридична група «Галс» 24 800,00 грн.,
вказавши призначення платежу «сплата
за надані послуги зг.дог.№02/03-1 від
02.03.12р., дог.№13/03-1 від 13.03.12р. без ПДВ».

19 квітня 2012 року замовником і
виконавцем підписано Акт №ОУ-0000021
здачі-приймання робіт (надання послуг)
про те, що виконавцем були проведені
такі роботи (надані такі послуги) по
договору №13/03-1 від 13.03.2012р ., а
саме:юридичні послуги щодо підготовки
документів та забезпечення
представництва замовника у
Господарському суді м.Києва. Загальна
вартість робіт (послуг) - 19800,00 грн. Як
зазначено в Акті сторони претензій
одна до одної не мають. Акт завірений
підписами директора ТОВ «Юридична
група «Галс» та голови правління
Приватного акціонерного товариства
«БРВ Київ», печатками зазначених
юридичних осіб.

Таким чином, датою підписання
договору №13/03-1 є 13 березня 2012 року.
Виходячи з умов п.2.2 договору позивач
повинен був протягом двох банківських
днів з моменту підписання договору
перерахувати виконавцю передоплату у
розмірі 100% від суми , що зазначена в п.2.1.
, тобто - 19800 грн. Як вбачається, кошти
перераховані платіжним дорученням №1939
від 23.03.2012 року. Відтак, виходячи з умов
п.п.4.1, 5.1,5.2 договору №13/03-1, станом на
дату перерахування коштів (23.03.2012)
договір №13/03-1 від 13 березня 2012 року не
набрав чинності. У п.5.4 договору
вказано, що всі доповнення та зміни до
договору набувають чинності, якщо вони
були зроблені у письмовій формі та
підписані повноважними представниками
обох сторін. Доказів того, що у порядку,
передбаченому у п.5.4, у договір №13/03-01
від 13.03.2012 року вносились доповнення чи
зміни (зокрема, стосовно умов у пунктах
2.2,4.1,5.1,5.2) позивач суду не надав і на
такі обставини не посилався.

Як вбачається з матеріалів у справі,
розглянувши позов ТзОВ
виробничо-комерційна фірма «ВМВ
Компані» до Приватного акціонерного
товариства «БРВ Компані» про
зобов»язання здійснити виплату
дивідендів у розмірі 1244640 грн. з чистого
та нерозподіленого прибутку за 2010 рік,
18.04.2012 року господарський суд міста
Києва прийняв рішення у справі
№5011-62/2483-2012, яким у задоволенні
позовних вимог відмовлено повністю.

17 червня 2013 року між ТОВ «Юридична
група «Галс» (виконавець) та ПрАТ «БРВ
Київ» (замовник) укладено договір
№17/06-1, відповідно до умов якого
замовник доручає, а виконавець приймає
на себе зобов»язання з надання
юридичних послуг щодо підготовки
відповідних документів та
забезпечення представництва замовника
у Господарському суді м.Києва у
судовому процесі за позовом ТОВ ВКФ
«ВМВ Компані», представництва в
інтересах державних та недержавних
установах та підприємствах з метою
забезпечення судового процесу за
вказаним позовом. Вартість послуг по
договору ( п.2.1) складає 10000 гривень, 20%
ПДВ-2000,00 грн. Всього до оплати 12000,00 грн.
Відповідно до п.2.2, протягом двох
банківських днів з моменту підписання
договору замовник перераховує
виконавцю передоплату у розмірі 100% від
суми, що зазначена в п.2.1. Терміни
надання послуг за договором (п.2.3)
встановлюється ухвалами суду та
домовленостями замовника та виконавця
. У випадку порушення замовником п.2.2
виконавець звільняється від своїх
обов»язків, а договір вважається таким,
що не набрав законної сили.(п.4.1).
Відповідно до п.5.1 договір набуває
чинності з моменту його підписання за
умови дотримання вимог, визначених у
п.2.2 Договору, і діє до повного
виконання його умов. Відповідно до п.5.2
договору №17/06-1, у випадку настання
події, визначеної у п.4.1 договору,
договір вважається таким, що не набрав
законної сили. Виконання сторонами
умов договору (п.5.5) підтверджується
актом про виконання робіт.

17.06.2013 р. ТОВ «Юридична група «ГАЛС»
виписано Приватному акціонерному
товариству «БРВ Київ» рахунок-фактуру
№СФ-0000117 на оплату юридичних послуг по
договору №17/06-1 від 17.06.13р. на суму 12000,00
грн.

19.06.2013р. позивач перерахував ТОВ
«Юридична група «ГАЛС» платіжним
дорученням №3723 кошти в сумі 12000,00 грн,
вказавши призначення платежу «сплата
за надані юридичні послуги згідно
рахунку №СФ-0000117 від 17.06.13р. разом з ПДВ
2000 грн.».

23 серпня 2013 року замовником і
виконавцем підписано Акт №ОУ-0000141
здачі-приймання робіт (надання послуг)
про те, що виконавцем були проведені
такі роботи (надані такі послуги) по
рахунку №СФ-0000117 від 17.06.2013р., а саме -
юридичні послуги . Загальна вартість
робіт (послуг) - 12000,00 грн.з ПДВ. Як
зазначено в Акті сторони претензій
одна до одної не мають. Акт завірений
підписами директора ТОВ «Юридична
група «Галс» та голови правління
Приватного акціонерного товариства
«БРВ Київ», печатками зазначених
юридичних осіб.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 21.08.2013 року у справі №910/12653/13
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю виробничо-комерційна
фірма «ВМВ Компані» до Приватного
акціонерного товариства «БРВ Київ»
про визнання недійсним рішень
загальних зборів акціонерів залишено
без розгляду , згідно п.5 ч.1 ст.81
Господарського процесуального кодексу
України.

Позивач стверджує, що витрати в
розмірі 31800 грн.(19800,00 грн.+12000,00 грн.)
викликані необхідністю відновлення
порушеного права, що було пов»язано із
безпідставністю вимог відповідача
(оскільки щодо вимоги про зобов»язання
здійснити виплату дивідендів з
чистого та нерозподіленого прибутку за
2010 рік у розмірі 1244640 грн. позивач
роз»яснив відповідачу, що сплата
дивідендів відбувається виключно на
підставі рішення загальних зборів
акціонерів, відтак з боку відповідача
мало місце зловживання правом на
звернення до суду, аналогічно як і щодо
вимоги про визнання недійсними рішень
загальних зборів, оскільки як вважає
позивач, жодна із підстав для визнання
недійсними загальних зборів позивача
(8 квітня 2013року), перелік яких наведено
у п.17 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 24.10.2008 р. №13 « Про
практику розгляду судами
корпоративних спорів» у позовній заяві
відповідачем наведена не була.

Позивач розглядає свої витрати на
юридичні послуги як заподіяну з вини
відповідача матеріальну шкоду (збитки).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала; особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Вказана стаття унормовує загальні
підстави для відшкодування шкоди в
рамках позадоговірних (деліктних)
зобов»язань. Деліктна (позадоговірна)
відповідальність за загальним
правилом настає за наявності вини
заподіювача шкоди. Фактичною підставою
для застосування такого виду
відповідальності є вчинення особою
правопорушення. При цьому юридичною
підставою позадоговірної
відповідальності є склад цивільного
правопорушення, елементами якого є
шкода, протиправна поведінка,
причинний зв»язок між шкодою і
протиправною поведінкою, вина. Шкода -
це зменшення або знищення майнових чи
не майнових благ, що охороняються
законом. Протиправною є поведінка, що
не відповідає вимогам закону або
договору, тягне за собою порушення
майнових прав та інтересів іншої особи
і спричинила заподіяння збитків.
Причинний зв»язок, як елемент
цивільного правопорушення, виражає
зв»язок протиправної поведінки і
шкоди, що настала, при якому
протиправність є причиною, а шкода -
наслідком. Шкода може відшкодовуватися
двома способами: 1) відшкодування її в
натурі; 2) відшкодування завданих
збитків. Збиток - це грошова оцінка
шкоди, він підлягає відшкодуванню за
неможливості, недоцільності або у разі
відмови потерпілого від відшкодування
шкоди в натурі.

Визначення поняття збитків
наводиться у ч.2 статті 22 ЦК України.
Збитками визнаються витрати, яких
особа зазнала у звязку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків, потрібна наявність повного
складу цивільного правопорушення, а
саме : протиправна поведінка, дія чи
бездіяльність особи ; шкідливий
результат такої поведінки (збитки);
причинний зв»язок між протиправною
поведінкою та збитками; вина
правопорушника. Відсутність хоча б
одного елементу складу правопорушення
виключає настання відповідальності у
вигляді відшкодування збитків.

За загальним правилом судового
процесу кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і заперечень
(ст.33 ГПК України). Доказування полягає
не лише в поданні особами доказів, а й у
доведеності їх переконливості. Отже, за
приписами вище наведених норм позивач
повинен довести суду належними та
допустимими доказами факт заподіяння
йому збитків, розмір цих збитків,
наявність неправомірної поведінки
відповідача, безпосередній
причинно-наслідковий зв»язок між
неправомірною поведінкою та
заподіяними збитками.

Протиправність поведінки
відповідача позивач вбачає у висуненні
відповідачем незаконних вимог шляхом
звернення з позовами у вищенаведених
справах до господарського суду міста
Києва та вбачає у цьому зловживання
правом на звернення до суду.

Однак з такими твердженнями
позивача суд не може погодитись.

Безпосереднє звернення до суду є
конституційним правом кожного.
(рішення Конституційного Суду України
у справі щодо офіційного тлумачення
статей 3,23,31,47,48 Закону України «Про
інформацію» та статті 12 Закону України
«Про прокуратуру» (справа
К.Г.Устименка) від 30 жовтня 1997 року №5-зп
5).

У справі за конституційним
зверненням Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Кампус Коттон клаб» щодо офіційного
тлумачення положення частини другої
статті 124 Конституції України (справа
про досудове врегулювання спорів) від 9
липня 2012 року №15-рп/2002 9) Конституційний
Суд України виходить з того, що
положення частини другої статті 124
Конституції України треба розуміти у
системному зв»язку з іншими
положеннями Основного Закону України,
які передбачають захист судом прав і
свобод людини і громадянина, а також
прав юридичної особи, встановлюють
юридичні гарантії їх реалізації,
надаючи можливість кожному захищати
права і свободи будь-якими не
забороненими законом засобами (
частина п»ята статті 55 Конституції
України). Тобто кожна особа має право
вільно обирати не заборонений законом
засіб захисту прав і свобод, у тому
числі судовий захист.

Наявність права на пред»явлення позову
не є безумовною підставою для
здійснення судового захисту, а є лише
однією з необхідних умов реалізації,
встановленого , зокрема нормами ст.ст.1,2
ГПК України права.

Отже, позивач не доводить наявність
протиправної поведінки відповідача
зверненням до суду з позовами, як
однієї із складових правопорушення.

В свою чергу із змісту договору
№17/06-1 від 17 червня 2013 року, як і
договору №13/03-1 від 13 березня 2012 року,
не вбачається, що вони мають будь-яке
відношення до перелічених позивачем
судових справ, адже у розділі договорів
«предмет договору» відсутнє чітке
посилання на конкретні позови ТОВ ВКФ
«ВМВ Компані» зобов»язання з надання
юридичних послуг щодо підготовки
відповідних документів та
забезпечення представництва
замовника (позивача) у господарському
суді м.Києва взяв на себе виконавець,
тобто ТОВ «Юридична група «Галс». Слід
зазначити і те, що позивачем не
доведено, а зі змісту рішення від 18.04.12р
у справі №5011-62/2483-2012 справі та ухвали у
№910/12653/13 не вбачається, що інтереси
Приватного акціонерного товариства
«БРВ Київ» представляли особи, які
перебували із ТОВ «Юридична група
«Галс» у трудових відносинах і їм
довірено представництво інтересів
замовника в суді саме по цих справах на
підставі укладеного договору №13-03-1 та
договору №17/06-1. Окрім того, як
встановлено, договір №13/03-1 не набрав
законної сили.

Позивач не довів (що вказав і ВГСУ у
Постанові від 24.12.2013 р), що даний спір
виник з корпоративних відносин, а саме,
що спір якимось чином пов»язаний з
порушенням чи оспорюванням
корпоративних прав позивача як
учасника господарського товариства.
Відсутній прямий причинний зв»язок між
порушенням корпоративних прав
позивача та завданими, як стверджує
позивач, збитками, обґрунтований
розрахунок суми збитків, а також
відсутні докази вжиття заходів до
зменшення суми збитків (позивач не був
зобов»язаний укладати з ТОВ «Юридична
група «Галс» договори про надання
юридичних послуг і саме на таку суму, це
його право). Не підтверджено доказами
твердження позивача про відсутність в
його штаті юристів.

Позивач не обґрунтував, що завдання
йому збитків спричинено порушенням
товариством (відповідачем) прав
позивача як учасника товариства,
оскільки саме відповідач є акціонером
позивача, а не навпаки.

За таких обставин, заявлені до
стягнення збитки в сумі 31800 грн.,
пов»язані зі сплатою юридичних послуг
не можна розцінювати як збитки у
розумінні ст.ст.611,623 ЦК України,
оскільки такі витрати не мають
обов»язкового характеру та необхідних
ознак шкоди (її грошового вираження у
формі збитків) відповідно до вимог
чинного законодавства, а факт їх
наявності та розмір не знаходиться у
необхідному зв»язку з корпоративними
вимогами ТзОВ ВКФ «Компані», які
розглядались у справах №910/12653/13 та
№5011-62/2483-2012 господарським судом
м.Києва, тому віднесення позивачем до
збитків витрат на юридичне
обслуговування суперечить чинному
законодавству.

Слід зазначити, що в оглядовому
листі Вищого господарського суду
України від 14.01.2014р. №01-06/20/2014 «Про деякі
питання практики застосування
законодавства у справах, в яких
заявлено вимоги про відшкодування
збитків вказано на те, що «витрати на
оплату юридичних послуг не є збитками у
розумінні статті 623 Цивільного кодексу
України та статті 224 Господарського
кодексу України».

Сплачені позивачем Товариству з
обмеженою відповідальністю «Юридична
група «Галс» 31800 грн. за надання
юридичних послуг не є збитками, рівно
як і витратами, понесеними на
відновлення порушеного права, а тому
позовні вимоги щодо стягнення 31800 грн.
є необґрунтованими, не підтвердженими
належними документальними доказами,
відтак вони задоволенню не підлягають.

Статтею 94 ЦК України встановлено, що
ділова репутація є особистим
немайновим правом юридичної особи.

Частиною першою ст.1167 ЦК України,
передбачено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності вини, крім
випадків, встановлених частиною другою
цієї статті.

Отже, фактами, з якими матеріальний
закон пов»язує настання
цивільно-правової відповідальності за
заподіяння моральної шкоди, є:
наявність шкоди, протиправність діяння
її заподіювача, наявність причинного
зв»язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача, а також вини
останнього в її заподіянні.

Згідно Постанови Пленуму Верховного
Суду України, від 31.03.1995 року №4 "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", із змінами, внесеними згідно з
Постановами Пленуму Верховного суду
№5 від 25.05.2001; № 1 від 27.02.2009 , під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Під немайновою шкодою, заподіяною
юридичній особі, слід розуміти втрати
немайнового характеру, що настали у
зв»язку з приниженням її ділової
репутації, посяганням на фірмове
найменування, товарний знак, виробничу
марку, розголошенням комерційної
таємниці, а також вчиненням дій,
спрямованих на зниження престижу чи
підрив довіри до її діяльності.

Отже, відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв»язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з»ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору. Особа (фізична чи
юридична) звільняється від
відповідальності по відшкодуванню
моральної шкоди, якщо доведе, що
остання заподіяна не з її вини.
Відповідальність заподіювача шкоди
без вини може мати місце лише у
випадках, спеціально передбачених
законодавством (пункт 5 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995р. № 4 "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" з наступними
змінами та доповненнями.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Дослідивши матеріали справи суд
приходить до висновку, що позивачем не
надано належних та допустимих доказів,
що підтверджують заподіяння позивачу
втрат немайнового характеру, у тому
числі моральних, а також доказів, що
підтверджують розмір моральної шкоди в
сумі 16000, 00 грн.

Враховуючи, що позивачем не надано
доказів приниження відповідачем
ділової репутації позивача, завдання
йому моральної шкоди, доказів
наявності прямого причинного звязку
між порушенням відповідачем
зобовязання та завданою моральною
шкодою, а також обґрунтований
розрахунок суми моральної шкоди, тому
суд вважає, що позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача моральної
шкоди у розмірі 12000,00 грн. визнаються
такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач не надав жодного
матеріального доказу обґрунтованості
та правомірності заявлених вимог про
стягнення моральної шкоди. Посилання
позивача на звіти про фінансові
результати ПрАТ «БРВ Київ» за 2011-2013рр,
зниження прибутку, отримання збитків
за результатами
фінансово-господарської діяльності
свідчать про результати господарської
діяльності самого суб»єкта
господарювання і не підтверджують
наявність причинного зв»язку між цим з
поданням відповідачем на розгляд до
господарського суду м.Києва двох
позовів. Крім того, голослівними (не
підтвердженими документально) є й
твердження позивача про те, що він
поніс витрати на відновлення
репутації ПрАТ «БРВ Київ».

Згідно ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Статтями 33 та 34 вказаного
кодексу передбачено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст..43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об»єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

На підставі вищенаведеного суд
дійшов висновку, що у задоволенні
позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст.49 ГПК України
судові витрати покладаються на
позивача.

Керуючись ст.ст.1,2,22,32,33,34,36,43,44,49,75,82,84,85
Господарського процессуального
кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

В засіданні оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.Повний
текст рішення, враховуючи вихідні та
святкові дні з 08.03.14р. по 10.03.14р.,
виготовлено та підписано 11.03.2014р.

Суддя
Кітаєва С.Б.