ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року Справа № 910/18043/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого суддівКочерової Н.О.
(доповідач), Мележик Н.І., Самусенко
С.С.,розглянувши касаційну скаргу
товариства з додатковою
відповідальністю страхова компанія
"Альфа-Гарант"на постановуКиївського
апеляційного господарського суду від
13.01.2014р.у справі№ 910/18043/13
господарського суду міста Києваза
позовомприватного акціонерного
товариства "Акціонерна страхова
компанія "Інго-Україна"дотовариства з
додатковою відповідальністю страхова
компанія
"Альфа-Гарант"провідшкодування шкоди в
порядку регресу в розмірі 11 059, 09 грн.за
участю представників сторін:

від позивача: не з'явилися

від відповідача: Борзенкова Ю.М., дов.
від 26.12.2013

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року приватне акціонерне
товариство "Акціонерна страхова
компанія "Інго-Україна" звернулося до
господарського суду з позовом до
товариства з додатковою
відповідальністю страхова компанія
"Альфа-Гарант" про стягнення в порядку
регресу 11059, 09 грн. шкоди.

В обґрунтування вимог позивач
зазначав, що виплативши страхувальнику
відповідно до договору добровільного
страхування №АТ08099 від 25.01.2013р.
страхове відшкодування, він набув
згідно ст. 993, п. 1 ст. 1191 ЦК України та ст.
27 Закону України "Про страхування"
права зворотної вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток,
якою є відповідач, як страховик винної
у скоєнні ДТП особи. При цьому, позивач
вважає, що відповідач відповідно до ст.
29 Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" зобов'язаний
відшкодувати позивачу в порядку
зворотної вимоги витрати на виплату
страхового відшкодування в розмірі
вартості матеріального збитку,
завданого власнику пошкодженого при
ДТП автомобіля, визначеному за
результатами автотоварознавчого
дослідження в звіті № 148 від 11.04.2013р.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 28.10.2013р. (суддя Капцова Т.П.)
позов задоволено частково. Стягнуто з
товариства з додатковою
відповідальністю страхова компанія
"Альфа-Гарант" на користь приватного
акціонерного товариства "Акціонерна
страхова компанія "Інго-Україна"
страхове відшкодування в розмірі 10 549, 09
грн. та 1641,16 грн. судового збору. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.

При цьому, місцевий господарський суд,
керуючись ст.ст. 22, 36, ст. 12 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", ч. 4 ст. 3, ч.ч.1, 2 ст. 7, ч. 1 ст. 6, ч.
ст. 12 Закону України "Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність" виходив з того, що саме
відповідач, як страховик
цивільно-правової відповідальності
винної у скоєнні ДТП особи,
зобов'язаний відшкодувати позивачу в
порядку регресу заподіяну його
страхувальником шкоду, але в розмірі,
визначеному за результатами
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності оцінки, в межах ліміту
відповідальності страховика та за
вирахуванням суми франшизи,
передбачених полісом ОСЦПВ.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 13.01.2014р.
(колегія суддів у складі: Жук Г.А. -
головуючий, Мальченко А.О., Чорногуз
М.Г.) апеляційну скаргу товариства з
додатковою відповідальністю страхова
компанія "Альфа-Гарант" залишено без
задоволення, а рішення господарського
суду міста Києва від 28.10.2013р. - без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з
висновками місцевого господарського
суду та додатково вказав на те, що
по-перше, коефіцієнт зносу
пошкодженого при ДТП автомобіля
дорівнює нулю та не підлягає
застосуванню при визначенні вартості
його відновлювального ремонту,
оскільки строк експлуатації
автомобіля не перевищує 7 років;
по-друге, підстави для вирахування з
вартості відновлювального ремонту
пошкодженого внаслідок ДТП
транспортного засобу податку на додану
вартість відсутні, оскільки позивачем
здійснено виплату страхового
відшкодування в сумі витрат на
відновлювальний ремонт автомобіля без
нарахування ПДВ; по-третє, збільшення
ринкової вартості майна на момент
настання страхового випадку (ДТП) не
впливає на розмір страхового
відшкодування, яке здійснюється в
межах страхової суми визначеної
договором, оскільки при страхуванні
майна страхова сума встановлюється в
межах вартості майна за цінами та
тарифами, що діють на момент укладення
договору.

В касаційній скарзі товариство з
додатковою відповідальністю страхова
компанія "Альфа-Гарант" просить рішення
місцевого та постанову апеляційного
господарських судів скасувати та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити частково в сумі 7847,
01 грн. При цьому скаржник посилається
на порушення та неправильне
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, перевіривши повноту
встановлених судом обставин справи та
їх юридичну оцінку, Вищий
господарський суд України вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Зі змісту статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України
вбачається, що завданням
господарського суду касаційної
інстанції є перевірка застосування
судом першої чи апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права на підставі встановлених судами
фактичних обставин справи.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 25.01.2013р. між позивачем, як
страховиком, та ОСОБА_8, як
страхувальником, укладено договір
добровільного страхування №АТ08099,
відповідно до умов якого страховик
застрахував майнові інтереси
страхувальника, пов'язані з володінням,
користуванням і розпорядженням
транспортним засобом "КІА СЕЕ'D", р.н.
НОМЕР_1.

Одним із передбачених договором
страхування страхових ризиків є
дорожньо-транспортна пригода (ДТП) (п.
2.2. договору). Згідно з п. 5 Договору
страхування, строк його дії - з 01.02.2013р.
по 31.01.2014р.

Відповідно до довідок ДАІ Дарницького
району у м. Києві 12.03.2013р. по вул.
А.Ахматової, вул. Дніпровська Набережна
в м. Києві сталася дорожньо-транспортна
пригода за участю автомобіля "КІА СЕЕ'D",
р.н. НОМЕР_1, під керуванням водія
ОСОБА_8, та автомобіля "Toyota", р.н. НОМЕР_2,
під керуванням водія ОСОБА_9, в
результаті чого транспортні засоби
отримали механічні пошкодження.

У зв'язку з ДТП, яка є страховим ризиком
відповідно до умов договору
добровільного страхування №АТ08099 від
25.01.2013р., страхувальник 14.03.2013р.
звернувся до позивача із заявою про
виплату страхового відшкодування.

Зазначена вище ДТП відповідно до умов
договору добровільного страхування та
норм чинного законодавства України
визнана позивачем страховим випадком,
про що 28.03.2013р. складено страховий акт №
70822, відповідно до якого сума збитку,
яка підлягає відшкодуванню, склала 12 287,
15 грн. При цьому, розмір збитку
розраховано позивачем виходячи з
вартості відновлювального ремонту
автомобіля, визначеного згідно
рахунку-фактури ТОВ"Автоцентр на
Харківському" № С-00003743 від 19.03.2013р., - 12
787, 15 грн. за вирахуванням суми франшизи
- 500, 00 грн., передбаченої договором
добровільного страхування.

Крім того, позивачем було замовлено у
ТОВ "Екліс" проведення
автотоварознавчого дослідження, за
результатами якого складено звіт про
оцінку автомобіля № 148 від 11.04.2013р.,
відповідно до якого вартість
відновлювального ремонту автомобіля
"КІА СЕЕ'D", р.н. НОМЕР_1, в результаті його
пошкодження при ДТП з урахуванням
значення коефіцієнту фізичного зносу
склала 12 858, 23 грн., а матеріальний
збиток, завданий власнику автомобіля -
11 059, 09 грн.

На виконання умов договору
добровільного страхування на підставі
заяви страхувальника про виплату
страхового відшкодування, страхового
акту № 70822 від 28.03.2013р. позивач виплатив
страхувальнику страхове відшкодування
в розмірі 12287,15 грн., що підтверджено
наявною в матеріалах справи належним
чином засвідченою копією платіжного
доручення № 4462 від 05.10.2009р.

Постановою Дарницького районного суду
міста Києва від 09.04.2013р. у справі №
753/4358/13-п водія автомобіля "Toyota", р.н.
НОМЕР_2, - ОСОБА_9 визнано винним у
вчиненні 12.03.2013р. правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП внаслідок
порушення Правил дорожнього руху
України, призначено адміністративне
стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,
00 грн.

Судами також встановлено, що
цивільно-правова відповідальність
водія автомобіля "Toyota", р.н. НОМЕР_2, -
ОСОБА_9, визнаного винним у
правопорушенні, на момент ДТП була
застрахована відповідачем -
товариством з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"Альфа-Гарант" за полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів №АЕ/2004366 зі
строком дії з 03.01.2013р. по 02.01.2014р.

В порядку досудового врегулювання
спору позивач звернувся до відповідача
із регресною вимогою № 0366 від 05.06.2013р., в
якій просив відшкодувати в порядку
регресу суму збитків в сумі 11 059, 09 грн.,
тобто в розмірі вартості матеріального
збитку, завданого власнику
пошкодженого при ДТП автомобіля,
визначеному за результатами
автотоварознавчого дослідження в
звіті № 148 від 11.04.2013р. Однак, відповідач
відповіді на вимогу не надав, страхове
відшкодування в порядку регресу не
виплатив, що і стало підставою для
звернення позивача з позовом у даній
справі.

Статтею 993 Цивільного кодексу України
та статтею 27 Закону України "Про
страхування" визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Таким чином, виконавши свої
зобов'язання перед страхувальником за
договором добровільного страхування №
АТ08099 від 25.01.2013р. шляхом сплати своєму
страхувальнику страхового
відшкодування за завдану внаслідок ДТП
шкоду автомобілю "КІА СЕЕ'D", р.н. НОМЕР_1,
до позивача перейшло право зворотної
вимоги до особи, відповідальної за
заподіяний збиток.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, винною у скоєнні 12.03.2013р. ДТП
особою відповідно до Постанови
Дарницького районного суду м. Києва від
09.04.2013р. в справі № 753/4358/13-п є водій
автомобіля "Toyota", р.н. НОМЕР_2, - ОСОБА_9,
цивільно-правова відповідальність
якого на момент виникнення
дорожньо-транспортної пригоди була
застрахована відповідачем згідно
полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АЕ/2004366.

Відповідно до пункту 22.1. ст. 22 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
наземних транспортних засобів", в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин, у разі настання
страхового випадку страховик у межах
страхових сум, зазначених у страховому
полісі, відшкодовує у встановленому
цим Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно п. 36.4. ст. 36 вказаного Закону
виплата страхового відшкодування
(регламентна виплата) здійснюється
безпосередньо потерпілому (іншій
особі, яка має право на отримання
відшкодування) або погодженим з ним
особам, які надають послуги з ремонту
пошкодженого майна, сплатили страхове
відшкодування за договором майнового
страхування (крім регламентної
виплати, передбаченої пунктом "а"
пункту 41.1. статті 41 цього Закону),
лікування потерпілих та інші послуги,
пов'язані з відшкодуванням збитків.

Врахувавши викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку, що саме відповідач є особою,
відповідальною за шкоду, завдану
автомобілю "КІА СЕЕ'D", р.н. НОМЕР_1,
внаслідок ДТП, оскільки відповідно до
укладеного договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власника наземного
транспортного засобу відповідач взяв
на себе відповідальність за свого
страхувальника, тобто відповідач
здійснив страхування такого
страхового ризику, як відповідальність
за шкоду, заподіяну джерелом
підвищеної небезпеки.

Виходячи з положень ст. 22 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
наземних транспортних засобів" у разі
настання страхового випадку страховик
цивільно-правової відповідальності
зобов'язаний відшкодувати оцінену
шкоду в межах визначеного полісом
ОСЦПВ ліміту відповідальності
страховика.

Згідно зі ст. 9 Закону України "Про
страхування" франшиза - це частина
збитків, що не відшкодовується
страховиком згідно з договором
страхування.

Підпунктом 12.1. ст. 12 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
наземних транспортних засобів"
встановлено, що розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від ліміту
відповідальності страховика, в межах
якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих. Страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи позивачем заявлено до стягнення
з відповідача в порядку регресу збитки
в сумі 11059,09 грн., що дорівнюють розміру
вартості матеріального збитку,
завданого власнику пошкодженого при
ДТП автомобіля, визначеному за
результатами автотоварознавчого
дослідження в звіті № 148 від 11.04.2013р. При
цьому, згідно умов полісу ОСЦПВ
№АЕ/2004366 ліміт відповідальності
відповідача за шкоду заподіяну майну
потерпілого, склав 50 000,00 грн., а
франшиза - 510, 00 грн.

Врахувавши викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку, що заявлена позивачем до
стягнення сума збитків не перевищує
ліміту відповідальності відповідача,
однак, має бути зменшена на передбачену
вказаним полісом суму франшизи - 510, 00
грн., а відповідач, як страховик
цивільно-правової відповідальності
винної у вчиненні ДТП особи,
зобов'язаний відповідно до вимог
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" та на виконання
умов полісу ОСЦПВ №АЕ/2004366
відшкодувати позивачу в порядку
зворотної вимоги шкоду в розмірі 10549, 09
грн.

При цьому, колегія суддів погоджується
з висновком апеляційного
господарського суду щодо
безпідставності тверджень відповідача
про необхідність застосування
коефіцієнту фізичного зносу
автомобіля при розрахунку вартості
матеріального збитки, з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", в редакції від 05.02.2013р., у
зв'язку з пошкодженням транспортного
засобу відшкодовуються витрати,
пов'язані з відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством.

При цьому, згідно п.п. 7.38., 7.39. Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України та Фонду державного
майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003р.,
визначення коефіцієнту фізичного
зносу ЕЗ приймається таким, що дорівнює
нулю для нових складників та для
складників КТЗ, строк експлуатації
яких не перевищує: 5 років - для легкових
КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для
інших легкових КТЗ; 3 роки - для
вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів
та автобусів виробництва країн СНД; 4
роки - для інших вантажних КТЗ,
причепів, напівпричепів та автобусів; 5
років - для мототехніки. Винятком
стосовно використання зазначених
вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в
інтенсивному режимі (фактичний пробіг
щонайменше вдвічі більший за
нормативний); б) якщо складові частини
кузова, кабіни, рами відновлювали
ремонтом або вони мають корозійні
руйнування чи пошкодження у вигляді
деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося
в умовах, визначених у пункті 4 таблиці
4.1 додатка 4.

Однак, як вірно встановлено судом
апеляційної інстанції на підставі
наявних в матеріалах доказів, зокрема
звіту про оцінку автомобіля № 148 від
11.04.2013р., строк експлуатації
застрахованого позивачем та
пошкодженого 12.03.2013р. при ДТП
автомобіля "КІА СЕЕ'D", р.н. НОМЕР_1,
дорівнював на час виникнення ДТП 5,17
років, тобто, не перевищував 7 років, а
доказів експлуатації вказаного тз в
інтенсивному режимі, здійснення його
відновлювального ремонту або
наявності на ньому корозійних
руйнувань чи деформаційних пошкоджень
матеріали справи не містять. У зв'язку з
викладеним суд апеляційної інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
коефіцієнт фізичного зносу не підлягає
застосуванню при визначенні вартості
відновлювального ремонту автомобіля
"КІА СЕЕ'D", р.н. НОМЕР_1, оскільки такий
коефіцієнт зносу дорівнює нулю, про що
також зазначено і в звіті про оцінку
автомобіля № 148 від 11.04.2013р.

Крім того, посилання відповідача на
необхідність зменшення вартості
відновлювального ремонту пошкодженого
при ДТП автомобіля "КІА СЕЕ'D", р.н.
НОМЕР_1, на суму податку на додану
вартість є безпідставними та були
обґрунтовано відхилені судом
апеляційної інстанції, оскільки, як
встановлено апеляційним господарським
судом за результатами оцінки наявних в
матеріалах доказів (рахунку-фактури
№С-00003743 від 19.03.2013р., ремонтної
калькуляції, страхового акту,
платіжного доручення), позивач
здійснив виплату страхового
відшкодування в сумі витрат на
відновлювальний ремонт автомобіля без
нарахування ПДВ.

Разом з цим, твердження відповідача про
необхідність застосування до нього
пропорційної відповідальності у
зв'язку з тим, що пошкоджений
автомобіль був застрахований
позивачем на меншу суму ніж його
ринкова вартість, є безпідставним
оскільки, як вірно встановлено судом
апеляційної інстанції, на дату
укладення договору добровільного
страхування № 08099 від 25.01.2013р. вартість
застрахованого автомобіля "КІА СЕЕ'D",
р.н. НОМЕР_1, відповідала погодженій в
договорі страховій сумі. При цьому, як
вірно зазначено судом апеляційної
інстанції з посиланням на ст. 9 Закону
України "Про страхування", збільшення
ринкової вартості майна на момент
настання страхового випадку (ДТП) не
впливає на розмір страхового
відшкодування, яке здійснюється в
межах страхової суми визначеної
договором, оскільки при страхуванні
майна страхова сума встановлюється в
межах вартості майна за цінами та
тарифами, що діють на момент укладення
договору.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів Вищого господарського суду
України підстав для задоволення
касаційної скарги не вбачає.

Матеріали справи свідчать про те, що
виносячи оскаржуване рішення,
господарський суд міста Києва
всебічно, повно і об'єктивно дослідив
матеріали справи в їх сукупності, дав
вірну юридичну оцінку обставинам
справи та прийняв рішення відповідно
до вимог закону та обставин справи.
Переглядаючи справу повторно, в
порядку ст.101 ГПК України Київський
апеляційний господарський суд
правильно залишив прийняте рішення без
змін. Посилання скаржника на порушення
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті рішення та
постанови не знайшли свого
підтвердження, в зв'язку з чим підстав
для зміни чи скасування зазначених
судових актів колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з
додатковою відповідальністю страхова
компанія "Альфа-Гарант" залишити без
задоволення, а постанову Київського
апеляційного господарського суду від
13.01.2014р. у справі № 910/18043/13 - без змін.

Головуючий
Н. Кочерова

Судді
Н. Мележик

С. Самусенко