ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2014 р.
Справа № 922/4762/13

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О.,
суддя Шевель О.В.

при секретарі Коваль А.В.

за участю представників сторін:

позивача: арбітражного керуючого
Кардаш В.С. (свідоцтво НОМЕР_1 від
22.03.2013р.),

відповідача: Дребот І.А. (довіреність
б/н від 25.02.2014р.)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх. №79
Х/2-7) на рішення господарського суду
Харківської області від 17.12.13р. у справі
№ 922/4762/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Зоря", м.Балаклія,

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інвестиційна
аграрна компанія "Балінвест",
м.Балаклія,

про стягнення 241 470,37 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 17.12.2013р. (суддя
Погорелова О.В.) в задоволенні заяви
відповідача про застосування
наслідків спливу позовної давності
відмовлено. Позов задоволено повністю.
Стягнуто з відповідача на користь
позивача 241470,37 грн. заборгованості та
4829,40 грн. судового збору.

Відповідач з рішенням місцевого
господарського суду не погодився та
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та прийняти нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Скарга обґрунтована тим, що між
позивачем та ТОВ «Зоря плюс»,
правонаступником якого є апелянт, було
укладено ряд договорів купівлі-продажу
майна. 07.03.2007р. ТОВ «Зоря Плюс» на адресу
позивача було направлено повідомлення
№1 про припинення зобов'язань
зарахуванням, відповідно до якого
припинилися грошові зобов'язання ТОВ
«Зоря» перед ТОВ «Зоря Плюс» за
однорідними вимогами. Позивач з
вказаним повідомленням погодився, про
що свідчить його надпис «Погоджено»,
скріплений печаткою та підписом
керівника на екземплярі повідомлення,
який був повернутий відповідачу. На
даний час повідомлення є чинним.
Рішенням господарського суду
Харківської області від 03.10.2012р. по
справі №5023/3989/12 позивачу в цій справі
було відмовлено в позові про визнання
його недійсним.

Також посилався на інші обставини,
викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача у судовому
засіданні підтримав вимоги
апеляційної скарги та просив рішення
суду першої інстанції скасувати, у
задоволенні позову відмовити.

Представник позивача у судовому
засіданні та у відзиві на апеляційну
скаргу (вх. №1756 від 26.02.2014р.) проти
апеляційної скарги заперечував та
просив рішення суду залишити без змін,
а апеляційну скаргу без задоволення,
посилаючись, зокрема, на те, що
відповідно до листа ВАСУ від 01.07.1996р.
№01-8/241 припинення зобов'язання
зарахуванням зустрічної вимоги- це
одностороння угода, яка оформляється
заявою однієї з сторін. Якщо друга
сторона не погоджується з проведенням
зарахування, спір підлягає вирішенню
по суті з урахуванням усіх матеріалів і
обставин справи. Відповідач по справі
не надав та не може надати у судове
засідання оригінал зазначеного
повідомлення у зв'язку з чим не може
підтвердити факт погодження даного
повідомлення з боку представників ТОВ
«Зоря».

Також посилався на інші обставини,
викладені у відзиві на апеляційну
скаргу.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні докази по
справі, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила.

В листопаді 2013р. ТОВ «Зоря» звернулось
до господарського суду Харківської
області з позовом про стягнення з ТОВ
"Інвестиційна аграрна компанія
"Балінвест" 241470,37 грн. заборгованості,
яка виникла на підставі укладених
договорів купівлі-продажу майна №1 від
01.02.2007 року на суму 302959,20 грн., №2 від
01.02.2007 року на суму 66045,60 грн., №3 від
01.02.2007 року на суму 107373,31 грн., №4 від
07.03.2007 року на суму 95613,31 грн.

Як зазначає позивач, 07.03.2007р. між ТОВ
«Зоря» та ТОВ «Зоря Плюс» укладено
правочин у вигляді повідомлення №1 про
припинення зобов'язань зарахуванням
зустрічних однорідних вимог,
відповідно до умов якого припинилися
грошові зобов'язання ТОВ «Зоря» перед
ТОВ «Зоря Плюс» за однорідними
вимогами на суму 577491,18 грн., а саме за
угодами про відступлення права вимоги
№б/н від 06.12.2006 року на суму 114037,55 грн.,
про відступлення права вимоги №б/н від
06.12.2006 року на суму 126784,86 грн., про
відступлення права вимоги №б/н від
20.12.2006 року на суму 241470,34 грн., договору
№б/н купівлі-продажу трактора Т-150 від
01.12.2006 року на суму 14100,0 грн. та договору
№б/н купівлі-продажу соняшника від
27.02.2007 року на суму 81098,40 грн., та
припинились грошові зобов'язання ТОВ
«Зоря Плюс» перед ТОВ «Зоря», які
виникли згідно договорів
купівлі-продажу майна №1 від 01.02.2007 року
на суму 302959,20 грн., №2 від 01.02.2007 року на
суму 66045,60 грн., №3 від 01.02.2007 року на суму
107373,31 грн., №4 від 07.03.2007 року на суму
95613,31 грн., №5 від 10.02.2007 року на суму 6745,02
грн.

Відповідно до постанови
господарського суду Харківської
області від 02.06.2008 року по справі
№Б-50/250-07 ТОВ "Зоря" визнано банкрутом та
відкрита ліквідаційна процедура. В
ході ліквідаційної процедури
ліквідатором був виявлений факт
погашення кредиторської
заборгованості ТОВ "Зоря Плюс" перед
позивачем на загальну суму 578736,73 грн. на
підставі повідомлення №1 від 07.03.2007
року "Про припинення зобов'язання
зарахуванням". Суттєву частку даного
зобов'язання склала угода про
відступлення права вимоги від 20.12.2006
року, укладена між ОСОБА_3 та ТОВ "Зоря
Плюс", за якою ОСОБА_3 передала ТОВ "Зоря
Плюс" право вимоги до ТОВ "Зоря" на суму
241470,37 грн. Перевіркою первинних
бухгалтерських документів право
вимоги ОСОБА_3 до ТОВ "Зоря" на суму 241470,37
грн. не підтвердилося. ТОВ "Зоря"
звернулося до суду з позовною заявою
про визнання недійсною угоди про
відступлення права вимоги від 20.12.2006
року укладеної між ОСОБА_3 та ТОВ "Зоря
Плюс". Оспорюючи угоду про відступлення
права вимоги від 20.12.2006р. ліквідатором
ТОВ «Зоря» зазначалось, що зобов'язання
ТОВ «Зоря» перед ОСОБА_3 в сумі 241470,37
грн. відсутні. Договір займу між ТОВ
«Зоря» та ОСОБА_3 на цю суму 10.03.2004р. не
укладався.

Відповідно до рішення апеляційного
суду Харківської області від 20.12.2011
року по справі № 22-ц-13660/2011р, залишеним
без змін ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17.02.2012р., позовні вимоги ТОВ
"Зоря" задоволені та угоду про
відступлення права вимоги від 20.12.2006
року укладену між ОСОБА_3 та ТОВ "Зоря
Плюс" визнано недійсною з тих підстав,
що оскільки право вимоги на виконання
зобов'язань ТОВ «Зоря» у ОСОБА_3 не було,
у неї не було підстав для відступлення
від такого права, а тому угоду від
20.12.2006р. не можна вважати дійсною.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
(вх. №44434 від 29.11.2013р.) проти позову
заперечував та просив суд відмовити в
його задоволенні, посилаючись, зокрема,
на те, що повідомлення на теперішній
час є чинним, не визнано у
встановленому порядку недійсним.
Позивачем до суду не подано доказів
включення дебіторської заборгованості
у розмірі 241470,37 грн. до ліквідаційної
маси, отже вимоги ліквідатора є
незаконними. З поданого позову не
вбачається за яким саме договором, з
укладених між ТОВ "Зоря" та ТОВ "Зоря
Плюс", вимагається стягнути
заборгованість.

29.11.2013 року від відповідача надійшла
заява про застосування позовної
давності, в якій відповідач просив
застосувати позовну давність до вимог
ТОВ «Зоря» про стягнення з ТОВ "ІАК
"Балінвест" заборгованості та
відмовити в задоволенні позову з
підстав її спливу.

17.12.2013р. господарським судом
Харківської області прийнято
оскаржуване рішення, яким в
задоволенні заяви відповідача про
застосування наслідків спливу
позовної давності відмовлено. Позов
задоволено повністю. Стягнуто з
відповідача на користь позивача 241470,37
грн. заборгованості та 4829,40 грн.
судового збору. Рішення обґрунтовано
тим, що рішенням апеляційного суду
Харківської області від 20.12.2011 року по
справі № 22-ц-13660/2011р, залишеним без змін
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 17.02.2012 року,
позовні вимоги ТОВ "Зоря" задоволені та
угоду про відступлення права вимоги
від 20.12.2006 року, укладену між ОСОБА_3 та
ТОВ "Зоря Плюс" визнано недійсною.

Колегія суддів дослідивши матеріали
справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, правильність застосування
місцевим господарським судом норм
процесуального та матеріального права
приходить до висновку про задоволення
апеляційної скарги виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
вже зазначалось, позов обґрунтовано
тим, що між позивачем та ТОВ «Зоря
Плюс», правонаступником якого є
відповідач, було укладено ряд
договорів купівлі-продажу майна, а саме
№1 від 01.02.2007 року на суму 302959,20 грн., №2
від 01.02.2007 року на суму 66045,60 грн., №3 від
01.02.2007 року на суму 107373,31 грн., №4 від
07.03.2007 року на суму 95613,31 грн., №5 від
10.02.2007 року на суму 6745,02 грн.

Відповідно до умов договорів
купівлі-продажу майна до договору
додаються додатки, а саме: специфікація
та акт здачі-приймання, які складають
невід'ємну частину договору.

Як свідчать матеріали справи, договір
купівлі-продажу майна №1 від 01.02.2007 року
укладено на суму 302959,20 грн., додатки до
договору в матеріалах справи відсутні.
Договір купівлі-продажу майна №2 від
01.02.2007 року укладено на суму 66045,60 грн. та
до договору складені специфікація на
суму 66045,60 грн. та акт
приймання-передачі. Договір
купівлі-продажу майна №3 від 01.02.2007 року
укладено на суму 107373,31 грн. та до
договору складена специфікація на суму
66045,60 грн. Договір купівлі-продажу майна
№4 від 07.03.2007 року укладено на суму 95613,60
грн. та до договору складені
специфікація на суму 95613,60 грн. та акт
приймання-передачі. Договір
купівлі-продажу майна №5 від 10.02.2007 року
на суму 6745,02 грн. в матеріалах справи
відсутній.

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до статті 6 Цивільного
кодексу України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

07.03.2007р. між ТОВ «Зоря» та ТОВ «Зоря
Плюс» , правонаступником якого є
відповідач, укладено правочин у
вигляді повідомлення №1 про припинення
зобов'язань зарахуванням зустрічних
однорідних вимог, відповідно до умов
якого припинилися грошові зобов'язання
ТОВ «Зоря» перед ТОВ «Зоря Плюс» за
однорідними вимогами на суму 577491,18 грн.,
а саме за угодами про відступлення
права вимоги №б/н від 06.12.2006 року на
суму 114037,55 грн., про відступлення права
вимоги №б/н від 06.12.2006 року на суму 126784,86
грн., про відступлення права вимоги
№б/н від 20.12.2006 року на суму 241470,34 грн.
договору №б/н купівлі-продажу
трактора Т-150 від 01.12.2006 року на суму
14100,00 грн. та договору №б/н
купівлі-продажу соняшника від 27.02.2007
року на суму 81098,40 грн., та припинились
грошові зобов'язання ТОВ «Зоря Плюс»
перед ТОВ «Зоря», які виникли згідно
договорів купівлі-продажу майна №1 від
01.02.2007 року на суму 302959,20 грн., №2 від
01.02.2007 року на суму 66045,60 грн., №3 від
01.02.2007 року на суму 107373,31 грн., №4 від
07.03.2007 року на суму 95613,31 грн., №5 від
10.02.2007 року на суму 6745,02 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням господарського суду
Харківської області від 03.10.2012р. у
справі №5023/3989/12 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Зоря" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інвестиційна
аграрна компанія "Балінвест" про
визнання недійсним повідомлення в
задоволенні позову відмовлено
повністю. Предметом спору у даній
справі була вимога позивача про
визнання недійсним повідомлення №1 від
07.03.2007 року про припинення зобов'язання
зарахуванням, з посиланням позивача на
те, що вищевказане повідомлення
суперечить вимогам ч.1 ст.303, ч.1 ст.215 ЦК
України. Відмовляючи в позові суд
посилався на те, приймаючи до уваги
положення діючого цивільного
законодавства України, суд дійшов
висновку про необхідність
застосування строку позовної давності
при розгляді даного спору про визнання
недійсним повідомлення №1 "Про
припинення зобов'язання зарахуванням"
в частині зарахування зустрічної
однорідної вимоги за угодою про
відступлення права вимоги від 20.12.2006
року, укладеної між ОСОБА_3 та ТОВ "Зоря
плюс" на суму 241470,37 грн., про
застосування якої заявлено
відповідачем у справі та відмовлено в
задоволенні позовних вимог в цій
частині, в зв'язку з пропуском
позивачем строку позовної давності. Що
стосується іншої частини спірного
повідомлення №1 "Про припинення
зобов'язання зарахуванням", а саме щодо
зарахування відповідачем однорідних
вимог за угодами про відступлення
права вимоги №б/н від 06.12.2006 року на
суму 114037,55 грн., про відступлення права
вимоги №б/н від 06.12.2006 року на суму 126784,86
грн., договору №б/н купівлі-продажу
трактора Т-150 від 01.12.2006 року на суму
14100,00 грн. та договору №б/н
купівлі-продажу соняшника від 27.02.2007
року на суму 81098,40 грн., позивачем не
доведено наявності правових підстав,
передбачених нормами діючого
законодавства, з якими пов'язується
недійсність спірного одностороннього
правочину в частині зарахування
відповідачем однорідних вимог за
зазначеними угодами, як і не надано
доказів щодо розірвання чи визнання
недійсними вищевказаних угод, за якими
здійснено залік зустрічних однорідних
вимог.

Господарський суд прийшов до висновку,
що позивачем в даному випадку не
доведено суду наявності самого
суб'єктивного права, на захист якого
подано позов, тому суд відмовив в
позові про визнання недійсним спірного
повідомлення №1 "Про припинення
зобов'язання зарахуванням", а саме в
частині зарахування відповідачем
однорідних вимог за угодами про
відступлення права вимоги №б/н від
06.12.2006 року на суму 114037,55 грн., про
відступлення права вимоги №б/н від
06.12.2006 року на суму 126784,86 грн., договору
№б/н купівлі-продажу трактора Т-150 від
01.12.2006 року на суму 14100,00 грн. та договору
№б/н купівлі-продажу соняшника від
27.02.2007 року на суму 81098,40 грн., не з
причини пропуску строку позовної
давності, а у зв'язку з
необґрунтованістю самої вимоги.

Відповідно до ч.2 ст.35 Господарського
процесуального кодексу України факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Норми статті 124 Конституції України
визначають обов'язковість прийняття та
виконання усіма суб'єктами судових
рішень. Згідно преамбули та статті 6
параграфу 1 Конвенції про захист прав
та свобод людини, згідно рішення
Європейського суду з прав людини від
25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99
"Совтрансавто-Холдинг" проти України", а
також згідно рішення Європейського
суду з прав людини від 28.10.99 року у
справі за заявою № 28342/95 "Брумареску
проти Румунії" встановлено, що існує
усталена судова практика конвенційних
органів щодо визначення основним
елементом верховенства права принципу
правової певності, який передбачає
серед іншого і те, що у будь-якому спорі
рішення суду, яке вступило в законну
силу, не може бути поставлено під
сумнів.

В силу частини 3 статті 4 ГПК України,
статті 17 Закону України "Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини"
згадані судові рішення та зміст самої
Конвенції про захист прав та свобод
людини є приоритетним джерелом права
для національного суду, тому
апеляційний суд вважає безсумнівними
факти, встановлені судом при розгляді
справи №5023/3989/12 за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю "Зоря" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інвестиційна
аграрна компанія "Балінвест" про
визнання недійсним повідомлення.

Виходячи з зазначеного, ці факти не
можуть ставитися судом під сумнів та є
такими, які знімають необхідність
додаткового доведення зазначених
обставин.

Відповідно до п.3 ст.203 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічної однорідної
вимоги, строк якої настав або строк
якої не зазначений чи визначений
моментом витребування. Для зарахування
достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні правила містить і стаття 601
Цивільного кодексу України.

За таких обставин, враховуючи те, що
позивачем в позовній заяві не
зазначено за якими саме з укладених між
ТОВ «Зоря» та ТОВ «Зоря Плюс» договорів
стягується заборгованість в розмірі
241470,37 грн., повідомлення на даний час є
чинним, не визнано у встановленому
порядку недійсним, повідомлення за
своїм змістом та правовою природою є
одностороннім правочином по
зарахуванню зустрічних однорідних
вимог у розумінні норм Цивільного та
Господарського кодексів, вказані вище
зобов'язання припинились зарахуванням
на підставі ст.601 Цивільного кодексу
України та ст.203 Господарського кодексу
України.

Враховуючи викладене, позовні вимоги
позивача є необґрунтованими, в зв'язку
з чим рішення суду першої інстанції
підлягає скасуванню, з прийняттям
нового рішення по справі про відмову в
задоволенні позову.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга є обґрунтованою та такою, що
підлягає задоволенню, тому рішення
господарського суду Харківської
області від 17.12.13р. у справі № 922/4762/13
слід скасувати, як таке, що прийнято з
порушенням норм процесуального права з
прийняттям нового рішення по справі.

Керуючись статтями 91, 99, 101, 102, п.2
статті 103, п.4 ч.1 статті104, статтею 105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Інвестиційна аграрна компанія
"Балінвест" задовольнити.

Рішення господарського суду
Харківської області від 17.12.13р. у справі
№ 922/4762/13 скасувати та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Повний текст постанови складено
11.03.2014р.

Головуючий суддя
Пуль О.А.

Суддя
Білоусова Я.О.

Суддя
Шевель О. В.