ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
_____________ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

17 березня 2014 року
Справа № 913/334/14

Провадження №4/913/334/14

За позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Луганське
енергетичне об'єднання", м. Луганськ

до відповідача Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, м. Луганськ

про стягнення 26 824 грн. 00 коп.

Суддя Старкова Г.М.,

Секретар судового засідання
Буймирська О.В.

У засіданні брали участь:

від позивача: Лавриненко В.С.,
довіреність № 5 від 02.01.2014;

від відповідача: представник не прибув.

Суть спору: позивачем заявлено вимогу
про стягнення з відповідача на свою
користь грошових коштів у сумі 25 900 грн.
00 коп., процентів за користування цими
коштами в сумі 66 грн. 00 коп. та пеню в
сумі 858 грн. 00 коп., а всього 26 824 грн. 00
коп.

У судовому засіданні 20.02.2014 позовні
вимоги позивачем підтримані у повному
обсязі.

Відповідач витребувані судом
документи не представив, участь свого
представника у судових засіданнях
06.03.2014, 06.03.2014 та 17.03.2014 не забезпечив,
хоча про дату, час та місце судового
засідання був повідомлений належним
чином: ухвали суду направлялись за
адресою, яка є офіційним
місцезнаходженням підприємства та
підтверджена довідкою державного
реєстратора у виконавчому комітеті.

Отримання ухвал відповідачем
підтверджується повідомленнями про
вручення поштового відправлення.

Відповідно до пункту 3.5.11 Інструкції з
діловодства в господарських судах
України, затвердженою наказом Вищого
господарського суду України від 10.12.2002 N
75 (з подальшими змінами), перший,
належним чином підписаний, примірник
процесуального документа (ухвали,
рішення, постанови) залишається у
справі; на звороті у лівому нижньому
куті цього примірника проставляється
відповідний штамп суду з відміткою про
відправку документа, що містить:
вихідний реєстраційний номер, загальну
кількість відправлених примірників
документа, дату відправки, підпис
працівника, яким вона здійснена.

Дана відмітка є підтвердженням
належного надсилання копій
процесуального документа сторонам та
іншим учасникам судового процесу.

Водночас, до повноважень господарських
судів не віднесено з'ясування
фактичного місцезнаходження юридичних
осіб або місця проживання фізичних
осіб - учасників судового процесу на
час вчинення тих чи інших
процесуальних дій. Тому, відповідні
процесуальні документи надсилаються
господарським судом згідно з поштовими
реквізитами учасників судового
процесу, наявними в матеріалах справи.
Про це Вищим господарським судом
України зазначалося і в інформаційних
листах від 02.06.2006 N 01-8/1228 "Про деякі
питання практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році" (пункт 4), від 14.08.2007 N
01-8/675 "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у першому
півріччі 2007 року" (пункт 15), від 18.03.2008 N
01-8/164 "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2007 році"
(пункт 23).

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Розглянувши документи і матеріали,
додані до позовної заяви, заслухавши
пояснення представників судового
процесу, всебічно і повно з'ясувавши
всі обставини справи, оцінивши докази,
які мають значення для вирішення спору,
господарський суд,

в с т а н о в и в:

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Луганське
енергетичне об'єднання" (далі за
текстом - Замовник, позивач) та Фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_2 (далі за
текстом - Виконавець, відповідач) був
укладений договір на виконання робіт
№У-168-13 від 21.03.2013 зі строком дії до
31.12.2013 (далі за текстом - Договір), за
умовами якого Замовник доручає, а
Виконавець приймає на себе виконання
робіт автомобіля Опель Омега
державний номер НОМЕР_1, об'єм робіт
визначений калькуляцією вартості
робіт з ремонту (Додаток № 1 до
договору)(п.1.1 Договору).

Сума договору складає 35955 грн. 00 коп.
(п.2.1 Договору).

Відповідно до п. 2.3 Договору Замовник
здійснює передплату у розмірі 50% шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок Виконавця.

Виконавець зобов'язаний завершити
виконання робіт, вказаних у п. 1.1
Договору на протязі 10 календарних днів
з моменту перерахування грошових
коштів в об'ємі зазначеному у п. 2.3
Договору на розрахунковий рахунок
Виконавця (п.2.4 Договору).

Позивач у позові зазначив, що
відповідно до п.2.3 Договору, ним
здійснено передплату на загальну суму
25900 грн. 00 коп., згідно платіжних
доручень: № 12769 від 22.03.2013 на суму 16900
грн. 00 коп. та №21497 від 16.08. 2013 на суму 9000
грн. 00 коп.

Відповідач умови Договору щодо роботи
з ремонту вищезазначеного автомобіля
не виконав, тому позивач, посилаючись
на ст.ст. 1212,1214 Цивільного кодексу
України, вважає, що грошові кошти в
сумі 25900 грн. 00 коп. отримані
відповідачем як передплату за не
виконані роботи, тобто безпідставно.

Позивач, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК
України, нарахував відповідачу 3%
річних в сумі 66 грн. 00 коп. за період з
01.01.2014 по 31.01.2014 (згідно наданого
позивачем розрахунку).

Відповідно до умов п. 5.1 Договору у
випадку порушення строків виконання
робіт відповідач зобов'язаний сплатити
позивачу пеню в розмірі 0,5%, але не
більше подвійної облікової ставки НБУ,
що діяла в період, за який сплачується
пеня від вартості не зробленого в
термін ремонту за кожен день
прострочення терміну ремонту.

Позивач, відповідно до умов п. 5.1
Договору, нарахував відповідачу пеню в
сумі 858 грн. 00 коп. за період з 27.08.2013 по
01.11.2013 (згідно наданого позивачем
розрахунку).

Позивачем на адресу відповідача була
направлена претензія від 11.11.2013 №
01-34/2/6373 щодо повернення безпідставно
отриманих грошових коштів та пені на
загальну суму 26758 грн. 00 коп.,
відповідач відповідь не надав, грошові
кошти не повернув (а.с.18-19).

Позивач звернувся до господарського
суду з вимогами про стягнення з
відповідача на користь позивача
безпідставно отримані грошові кошти в
сумі 25 900 грн. 00 коп., 3% річних в сумі 66
грн. 00 коп., пеню в сумі 858 грн. 00 коп.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
посилається на умови договору на
виконання робіт №У-168-13 від 21.03.2013 та
положення ст.ст. 526, 530, 1212, 1214 Цивільного
кодексу України.

Відповідач відзив на позовну заяву не
надав, у судове засідання не прибув,
хоча про дату, час та місце судового
засідання був повідомлений.

Оцінивши доводи сторін у їх сукупності,
господарський суд вважає позовні
вимоги такими, що підлягають до
задоволення частково, з огляду на
наступне.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень; докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст. 129 Конституції
України однією з основних засад
здійснення судочинства є законність.

На підставі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
вимоги позивача про стягнення з
відповідача вартості безпідставно
набутого ним майна (грошові кошти) в
сумі 25900 грн. 00 коп., виникли на підставі
договору на виконання робіт №У-168-13 від
21.03.2013, укладеного між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Луганське
енергетичне об'єднання" (далі за
текстом - Замовник, позивач) та Фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_2, за умовами
якого Замовник доручає, а Виконавець
приймає на себе виконання робіт
автомобіля Опель Омега, державний
номер НОМЕР_1, об'єм робіт визначений
калькуляцією вартості робіт з ремонту
(додаток № 1 до договору)(п.1.1 Договору).

Суд вважає, договір на виконання робіт
№У-168-13 від 21.03.2013, укладеного між
позивачем та відповідачем, за своєю
правовою природою слід вважати
договором підряду.

Відповідно до ч.1 ст. 837 ЦК України, за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Згідно ч.1 ст. 843 ЦК України, у договорі
підряду визначається ціна роботи або
способи її визначення.

Відповідно до ч.1 ст. 854 ЦК України, якщо
договором підряду не передбачена
попередня оплата виконаної роботи або
окремих її етапів, замовник
зобов'язаний сплатити підрядникові
обумовлену ціну після остаточної
здачі роботи за умови, що роботу
виконано належним чином і в погоджений
строк або, за згодою замовника, -
достроково.

Сума договору складає 35955 грн. 00 коп.
(п.2.1 Договору).

Відповідно до п. 2.3 Договору Замовник
здійснює передплату у розмірі 50% шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок Виконавця.

Виконавець зобов'язаний завершити
виконання робіт, вказаних у п. 1.1
Договору на протязі 10 календарних днів
з моменту перерахування грошових
коштів в об'ємі зазначеному у п. 2.3
Договору на розрахунковий рахунок
Виконавця (п.2.4 Договору).

Матеріалами справи підтверджено, що
відповідно до п.2.3 Договору, позивачем
здійснено передплату відповідачу на
загальну суму 25900 грн. 00 коп., згідно
платіжних доручень: № 12769 від 22.03.2013 на
суму 16900 грн. 00 коп. та №21497 від 16.08.2013 на
суму 9000 грн. 00 коп.(а.с.16-17).

Отже, згідно наданих позивачем
платіжних доручень вбачається, що
позивач здійснив перерахування
грошових коштів : відповідно до
платного доручення № 21497 від 16.08.2013 на
суму 9000 грн. 00 коп. з призначенням
платежу: «Оплата за ремонт автомобіля
згідно договору № У-168-13 від 21.03.13 без
ПДВ» та платіжного доручення № 12769 від
22.03.2013 на суму 16900 грн. 00 коп. з
призначенням платежу: «Оплата за
автозапчастини згідно рахунку № 13 від
05.03.13 без ПДВ»(а.с.16-17).

Тому, ствердження позивача проте, що
грошові кошти на загальну суму 25900 грн.
00 коп. є безпідставно набутим
відповідачем майном, спростовується
матеріалами справи, оскільки
вищезазначені кошти є перерахування
коштів відповідно до договору на
виконання робіт № У-168-13 від 21.03.13.

Відповідно до приписів статті 1212
Цивільного кодексу України особа, яка
набула майно за рахунок іншої особи без
достатньої правової підстави -
безпідставно набуте майно, зобов'язана
повернути потерпілому це майно. Особа
зобов'язана повернути майно і тоді,
коли підстава, на якій воно було набуте,
згодом відпала.

За приписами статті 1213
Цивільного кодексу України набувач
зобов'язаний повернути потерпілому
безпідставно набуте майно в натурі. У
разі неможливості повернути в натурі
потерпілому безпідставно набуте майно
відшкодовується його вартість. Набуття
або збереження майна полягає не тільки
в отриманні речі або сукупності речей,
а й в отриманні майнових прав та
обов'язків. Набуття має місце в разі,
коли в набувача виникає право на майно.
Фактичне володіння майном не створює
набуття. Збереження майна має місце
тоді, коли одна особа виконала
зобов'язання іншої, прийняла на себе
зобов'язання замість іншої особи або
понесла видатки, які має нести особа, що
зберегла майно. Набуття або збереження
майна в будь-якому випадку має бути
безпідставним. Безпідставність
полягає в тому, що придбання або
збереження майна відбувається без
правових підстав, встановлених не
тільки договором, а й адміністративним
актом та одностороннім правочином.

Разом з цим, цивільним законодавством
передбачено, що набуття або збереження
майна за рахунок іншої особи може в
деяких випадках відбуватися
відповідно до договору або закону, а
відтак зобов'язання з безпідставно
набутого майна не виникають.

В силу положень ст. 1212 ЦК України
обов'язковими умовами існування
цивільно-правових зобов'язань, що
виникають у зв'язку із безпідставним
збагаченням, є :

- по-перше, набуття або збереження
майна, це означає, що особа набуває нові
цінності, збільшує кількість та
вартість належного їй майна або
зберігає майно, яке неминуче мало б
вибути із її володіння;

- по-друге, мало місце набуття або
збереження майна за рахунок іншої
особи, тобто збільшення або збереження
майна у особи є наслідком втрати або
недоотримання цього майна іншою
особою;

- по-третє, обов'язково має бути
відсутність правової підстави для
набуття або збереження майна за
рахунок іншої особи, тобто мала місце
помилка, обман, випадковість або інші
підстави набуття або збереження майна,
які не можна віднести до підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків (ст. 11 ЦК України).

Суд вважає, що позивачем не надані
докази щодо наявності порушення
відповідачем істотних умов,
передбачених статтею 1212 ЦК України.

Як вбачається, позивач не надав суду
доказів щодо безпідставно набутого у
нього майна відповідачем, а саме суми,
що була перерахована без достатніх
підстав у розмірі 25900 грн. 00 коп.

Як свідчать матеріали справи, факт вини
відповідача, щодо безпідставно
придбаного майна позивачем не
доведено, матеріалами справи не
підтверджено.

На підставі викладеного, суд робить
висновок, що позивач не надав суду
безспірних доказів своїх позовних
вимог щодо стягнення з відповідача
безпідставно набуте майно (грошові
кошти) в сумі 25900 грн. 00 коп., тому у
задоволенні позову в цій частині слід
відмовити.

Пункт 2 статті 625 Цивільного кодексу
України передбачає, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до умов договору на
виконання робіт №У-168-13 від 21.03.2013
грошове зобов'язання є у позивача.

Враховуючи, що до подання позову у
відповідача було відсутнє грошове
зобов'язання, не може бути
нараховано за вказаний позивачем
період 3 % річних в сумі 66 грн. 00 коп.,
тому в задоволенні цих вимог слід
відмовити.

Оскільки суд відмовляє позивачу у
задоволенні позовних вимог щодо
стягнення з відповідача безпідставно
набутих грошових коштів у розмірі 25900
грн. 00 коп., тому у задоволенні вимог
щодо стягнення з відповідача 3% річних в
сумі 66 грн. 00 коп. слід відмовити за
безпідставністю.

Щодо нарахування позивачем
відповідачу пені в сумі 858 грн. 00 коп. за
період з 27.08.2013 по 01.11.2013 (згідно
наданого позивачем розрахунку) слід
зазначити наступне.

Відповідно до умов п. 5.1 Договору у
випадку порушення строків виконання
робіт відповідач зобов'язаний сплатити
позивачу пеню в розмірі 0,5%, але не
більше подвійної облікової ставки НБУ,
що діяла в період, за який сплачується
пеня від вартості не зробленого в
термін ремонту за кожен день
прострочення терміну ремонту.

Як свідчать матеріали справи,
відповідачем умови Договору в
установлений строк роботи не виконані.

Відповідачем будь-які документальних
підтверджень щодо виконання робіт за
Договором не надано.

Тобто, позивачем правомірно нарахована
відповідачу пеня в сумі 858 грн. 00 коп. за
період з 27.08.2013 по 01.11.2013, яка
передбачена п.5.1 Договору, у зв'язку з
чим позовні вимоги в цій частині слід
задовольнити

У судовому засіданні 17.03.2014 була
оголошена вступна та резолютивна
частини рішення.

На підставі ст.ст. 44, 49 ГПК України
витрати зі сплати судового збору в сумі
1827 грн. 00 коп. покладаються на
відповідача. (мінімальний розмір
судового збору).

Відповідно до п. п. 1 п. 1 ст. 7 Закону
України "Про судовий збір" сплачена
сума судового збору повертається за
ухвалою суду в разі зменшення розміру
позовних вимог або внесення судового
збору в більшому розмірі, ніж
встановлено законом.

З урахуванням вищевикладеного,
підлягає поверненню позивачу судовий
збір в сумі 3908 грн. 00 коп., сплачений за
платіжним дорученням № 11908 від 06.02.2013, у
зв'язку з внесенням судового збору при
поданні позовної заяви в більшому
розмірі, ніж встановлено законом.

Підставою повернення є дане рішення,
завірене гербовою печаткою суду.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.22, 44, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в :

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Луганське
енергетичне об'єднання" до Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 про
стягнення 26 824 грн. 00 коп. задовольнити
частково.

2. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_2 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Луганське
енергетичне об'єднання", кв. Гайове,35А,
м. Луганськ , , пеню в
сумі 858 грн. 00коп., витрати зі сплати
судового збору в сумі 1827 грн. 00 коп.,
видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

3. У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

4. Повернути Товариству з обмеженою
відповідальністю "Луганське
енергетичне об'єднання", кв. Гайове,35А,
м. Луганськ , , сплачений
судовий збір в сумі 3908 грн. 00 коп. за
платіжним дорученням № 11908 від 06.02.2013.,
яке знаходиться в матеріалах справи.

Підставою для повернення державного
мита є дане рішення завірене гербовою
печаткою господарського суду
Луганської області.

Відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги.

Відповідно до ст. 92 Господарського
процесуального кодексу України
рішення може бути оскаржено до
апеляційної інстанції протягом
десятиденного строку.

Дата виготовлення повного тексту та
підписання рішення - 18.03.2014.

Суддя
Г.М. Старкова