КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2014 р. Справа№ 910/18585/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

За участю представників:

від позивача: Лабунський В.В. -
представник

від відповідача: Мельник О.М. -
представник, Яшенкова Ю.В. - представник

розглянувши апеляційну у відкритому
судовому засіданні в залі суду
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ессе -
Сервіс"

на рішення

Господарського суду м.Києва

від 26.11.2013р.

у справі № 910/18585/13 (суддя І.Д.
Курдельчук)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ессе-Сервіс"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "АТЛАС КОПКО УКРАЇНА"

про стягнення 154 129, 11грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Ессе-Сервіс"
звернулось до Господарського суду м.
Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "АТЛАС
КОПКО УКРАЇНА" про стягнення 154 129,11 грн.
забезпечувального платежу,
посилаючись на умови Договору
купівлі-продажу № 200910 від 20.09.2010р.

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 23.11.2013р. у справі № 910/18585/13у
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим
рішенням, звернувся до суду з
апеляційною скаргою, просить рішення
місцевого суду скасувати та прийняти
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити повністю, посилаючись на
те, що судом неповно з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи, порушено норми матеріального
права.

В обґрунтування апеляційної скарги
позивач посилається на те, що за
умовами договору TOB «ЕССЕ-СЕРВІС»
зобов'язалось здійснити оплату першої
частини суми еквівалентній 417192
шведським кронам з ПДВ згідно з
офіційним курсом НБУ на дату
розмитнення Продукції на протязі 3
банківських днів з дати отримання
повідомлення про реєстрацію Продукції
в органах Держтехнагляду України.

27.12.10р. TOB «Атлас Копко Україна» Листом
Вих. №93/10 від 27.12.10р. та Телеграмою Київ
71/4601 106 28/12 1554, повідомило TOB
«ЕССЕ-СЕРВІС» про реєстрацію бурової
установки "Mustang 5-Р4" сер. № CRG 109069809-1 в
Територіальному управлінні
Держгірпромнагляду України та з
вимогою здійснення оплати авансу у
розмірі належного до сплати першого
чергового платежу у розмірі 497 082,60 грн.
Не отримавши оплати у встановлений
строк від TOB «ЕССЕ-СЕРВІС», TOB «Атлас
Копко Україна» Листом Вих. №19/11 від
02.03.11р. та Телеграмою Київ 71/2201 104 2/3 1637,
розірвало Договір в односторонньому
порядку з 11.04.11р.

Апелянт не погоджується з позицією TOB
«Атлас Копко Україна», вважає її хибною
та вимагає повернення
забезпечувального платежу з тих
підстав, що TOB «Атлас Копко Україна» не
повідомило TOB «ЕССЕ-СЕРВІС» про
реєстрацію Продукції в органах
Держтехнагляду України, як того
вимагає п.3.1. Договору, а повідомило про
реєстрацію Продукції в органах
Держгірпромнагляду України, шо не є
належним виконанням зобов'язання по
Договору.

На думку апелянта місцевий суд дійшов
помилкового висновку про те, що позивач
був належним чином повідомлений про
факт реєстрації бурової установки
«Mustang 5-Р4» сер. №CRG 109069809-1 виробництва
компанії Atlas Сорсо в органах
Держгірпромнагляд України, проте не
висловив жодних претензій чи
заперечень щодо здійснення реєстрації
органом Держгірпромнагляд України, а
не органом Держтехнагляду України, та
не відмовився від придбання продукції
та виконання договору.

Крім того, апелянт зазначає, що не
погоджується з рішенням суду оскільки
Позивачем не заперечується факт
обізнаності про реєстрацію бурової
установки «Mustang 5-Р4» в органах
Держгірпромнагляду України, проте
Позивач зазначає, шо не зобов'язаний
повідомляти TOB «Атлас Копко Україна»
про необхідність реєстрації продукції
в органах Держтехнагляд України.
Апелянт вважає, що можна виконувати
зобов'язання на власний розсуд,
виходячи за межі договору, до того ж суд
застосував принцип «мовчання знак
згоди» мотивуючи це тим, що Позивач не
направляв жодних заперечень з приводу
реєстрації бурової установки та
розірвання договору, тому він
підтвердив виконання договору.
Зазначені твердження не грунтуються
на нормах матеріального права та
суперечать положенню про свободу
договору передбаченого ст. 3 ЦК України.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
23.01.2014 сформовано для розгляду
апеляційної скарги колегію суддів у
складі: головуючий суддя Тищенко А.І.,
судді: Михальська Ю.Б., Отрюх Б.В.

Ухвалою від 23.01.2014 року порушено
апеляційне провадження у справі та
визнано явку повноважних
представників сторін в судове
засідання обов'язковою.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
дослідивши наявні матеріали справи у
повному обсязі, перевіривши повноту
встановлення обставин справи та їх
юридичну оцінку, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, заслухавши
пояснення представника відповідача,
колегія встановила наступне.

20.09.2010 року між сторонами було укладено
договір купівлі-продажу №200910 на
поставку бурової установки "Mustang 5-Р4"
сер. №CRG 109069809-1 виробництва компанії Atlas
Copco, вартістю 3 170 557,31 грн.

Як свідчать матеріали справи, договір
підписано від позивача - директором
Добровольським М.Л. та від відповідача -
генеральним директором Йоханом Компе,
які діяли на підставі Статутів, їх
підписи скріплено печатками.

Таким чином, договір був дійсним,
укладеним належним чином та
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п 1.1. договору відповідач,
як продавець, зобов'язався продати
позивачу, як покупцеві, бурову
установку "Mustang 5-Р4" сер. № CRG 109069809-1
виробництва компанії "Атлас Копко" з
допоміжним обладнанням, специфікація
якого наводиться у додатку 1 до
договору і є його невід'ємною частиною,
а покупець зобов'язався купити
продукцію і сплатити продавцю за
продукцію згідно з умовами цього
договору.

Відповідно до п. 3.1. оплата продукції
здійснюється покупцем щоквартально 8
(вісьма) частинами у гривні, у сумі,
еквівалентній 417 192 шведським кронам з
ПДВ згідно з офіційним курсом НБУ на
дату розмитнення продукції, до 15 числа
місяця, що передує оплачуваному
кварталу. Оплата авансу у розмірі
належного до сплати першого чергового
платежу здійснюється покупцем на
протязі 3 банківських днів з дати
отримання повідомлення покупця про
реєстрацію продукції в органах
Держтехнагляду України.

Згідно з п.3.2. у рахунок належних з
покупця за цим договором платежів, на
підтвердження зобов'язань покупця та
на забезпечення їх виконання покупець
упродовж 3-х днів з дати підписання
цього договору сплачує продавцю
забезпечувальний платіж у розмірі 154
129,11 грн.

Відповідно до приписів ч.2 ст. 524 ЦК
України сторони можуть визначати
грошовий еквівалент зобов»язання в
іноземній валюті.

Якщо у зобов»язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума,
яка підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідно до валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом (ч.2 ст.
533 ЦК України).

Чинне законодавство визначає, що
грошове зобов»язання має бути виконане
в національній валюті України - гривні.
Це правило кореспондує положення ст. 99
Конституції України, відповідно до
якої грошовою одиницею України є
гривня, а також ст. З Закону України
«Про платіжні системи та переказ
коштів в Україні», якою встановлено,
що гривня як грошова одиниця
України (національна валюта) є єдиним
законним платіжним засобом в Україні,
приймається усіма фізичними і
юридичними особами без будь-яких
обмежень на всій території України для
проведення переказів. Платіжні
документи для здійснення платежів на
території України також мають бути
визначені в гривнях.

Разом з тим, положення цивільного
законодавства дозволяє сторонам
зобов»язання виражати грошовий
еквівалент зобов»язання в іноземній
валюті.

В разі вираження зобов»язання в
іноземній валюті, його виконання все
одно має бути проведено в гривнях. Сума,
що підлягає сплаті в гривнях
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу.
Офіційним курсом валюти вважає курс
валюти, офіційно встановлений
Національним банком України як
уповноваженим органом держави.

Відповідно до п. 4.1. договору продукція
поставляється на умовах поставки DDP
склад продавця (м. Кривий Ріг) в
редакції ІНКОТЕРМС 2000, протягом 6-ти
тижнів з моменту сплати покупцем
забезпечувального платежу у розмірі,
встановленому п. 3.2 цього договору.

Згідно з п. 4.2 відвантаження продукції
покупцю здійснюється продавцем за
умови сплати покупцем авансового
платежу у розмірі, встановленому у п.3.1.
договору. Прострочення покупцем
строків оплати авансового платежу
переносить відповідно строки
відвантаження продукції на цей період.

22.09.2010р. позивчем було перераховано
відповідачу забезпечувальний платіж,
передбачений п. 3.2 договору, у розмірі 154
129,11 грн., що підтверджується платіжним
дорученням № 39 від 22.09.2010р.

27.12.2010р. відповідач листом вих. №93/10 від
27.12.2010р. та телеграмою Київ 71/4601 106 28/12 1554,
повідомив позивача про реєстрацію
бурової установки "Mustang 5-Р4" сер. № CRG
109069809-1 в Територіальному управлінні
Держгірпромнагляду України та
звернувся з вимогою здійснення оплати
авансу у розмірі належного до сплати
першого чергового платежу у розмірі - 497
082,60 грн.

Позивач стверджує, що у відповідь на
вказані повідомлення відправив лист
вих.№105-12.10 від 29.12.2010р., з вимогою
поставити бурову установку "Mustang 5-Р4"
сер. №CRG 109069809-1 у строк, передбачений
п.4.1 договору, та застрахувати вказану
продукцію на весь термін дії договору у
відповідності до п. 4.5. договору.

02.03.2011р. відповідач листом вих. №19/11 від
02.03.2011р. та телеграмою Київ 71/2201 104 2/3 1637
повідомив позивача про розірвання
договору №200910 від 20.09.2010р. в
односторонньому порядку з 11.04.2011р. на
підставі п. 10.3 договору у зв'язку
простроченням оплати позивачем
квартального платежу, згідно п.3.1
договору, більш ніж на один календарний
місяць.

Не погоджуючись з вказаним
повідомленням, позивач відправив лист
вих.№39-03.11 від 03.03.2011р. з повторною
вимогою поставити бурову установку
"Mustang 5- Р4" сер. №CRG 109069809-1 у строк
передбачений п.4.1 договору та
застрахувати вказану продукцію на весь
термін дії договору у відповідності до
п. 4.5. договору.

Листом від 19.04.2011р. вих. 37/11 відповідач
повідомив позивача, що єдиною умовою
сплати першого авансового платежу з
боку позивача є повідомлення про
реєстрацію обладнання, яке було
отримане позивачем 10.01.2011р.

Позивач не здійснив оплати у
встановлений строк і тому відповідач
розірвав договір в односторонньому
порядку з 11.04.2011р.

Позивач зазначає, що відповідач
неналежним чином виконував умови
договору, а тому повинен повернути
позивачу забезпечувальний платіж у
розмірі - 154 129,11 грн., відповідно до п.
3.2 договору.

Як на підставу повернення
забезпечувального платежу позивач
посилається на те, що відповідач
здійснив реєстрацію в
Держгірпромнагляду України, а не
Держтехнагляді України, як це було
передбачено умовами договору. Тому, на
думку позивача, строк оплати грошових
коштів за продукції не настав і
порушень з боку позивача умов договору
не відбулося. В свою чергу, зазначає
позивач, умови договору порушив саме
відповідач, а тому має повернути
забезпечувальний платіж в повному
розмірі.

Сторони, укладаючи угоду, дійшли згоди
про обов'язок постачальника, продавця -
відповідача у справі зареєструвати
бурову установку у Держтехнагляді
України, тобто провести державну
реєстрацію права власності зазначеної
техніки на території України.

Позивач був належним чином
повідомлений про факт реєстрації
бурової установки "Mustang 5-Р4" сер. № CRG
10969809-1 виробництва компанії "Атлас
Копко" з допоміжним обладнанням) в
органах Держгірпромнагляду України
(лист вих. № 1312101).

Позивач не висловив жодних претензій
чи заперечень щодо здійснення
реєстрації органом
Держгірпромнагляду, а не органом
Держтехнагляду України.

Факт реєстрації бурової установки,
підтверджується свідоцтвом про
реєстрацію АІ N2000589 від 17 листопада 2010
року.

До матеріалів справи долучено копію
листа вих. № 11378/0/11-13/6/13 Державної
служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України
(ДержгірпромнаглядУкраїни), в якому
було повідомлено таке.

Відповідно до вимог Закону України "Про
дорожній рух" Державна служба
гірничого нагляду та промислової
безпеки України здійснює відомчу
реєстрацію та веде облік
великотоннажних та інших
технологічних транспортних засобів, що
не підлягають експлуатації на шляхах
на вулично-дорожній мережі загального
користування.

Порядок відомчої реєстрації та ведення
обліку великотоннажних та інших
технологічних транспортних засобів
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 06.01.2010р. № 8.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що
реєстрація, перереєстрація, взяття на
облік та зняття з нього технологічних
транспортних засобів здійснюється
територіальними органами
Держгірпромнагляду України.

Визначення, що є технологічним
транспортним засобом наведено у пункті
2 Порядку технологічний транспортний
засіб це - великотоннажний автомобіль,
який за своєю конструкцією та
обладнанням призначений для
перевезення вантажів, транспортування
розкривних порід і корисних копалин на
відкритих гірничих розробках чи ґрунту
на будівництві, а також інший
механічний транспортний засіб, у тому
числі обладнаний спеціальними
пристроями чи механізмами, або
транспортний засіб, призначений для
руху тільки у поєднанні з іншим
транспортним засобом, який керується
машиністом (оператором, водієм) і
використовується власником для
забезпечення виробничих процесів під
час провадження ним господарської
діяльності (виготовлення продукції,
виконання робіт, надання послуг), а
також для переміщення сировини
(матеріалів), що обробляється, і
відходів виробництва.

Таким чином, в період з 20.09.2010р. по
17.11.2010р. реєстрація технологічних
транспортних засобів (згідно вимог
постанови Кабінету Міністрів України
від 06.01.2010 року) здійснювалась
територіальними органами
Держгірпромнагляду України.

Геотехнічна бурова установка Mustang 5-Р4
(механічний транспортний засіб
обладнаний спеціальними пристроями
(механізмами) керується оператором і
використовується власником для
забезпечення виробничих процесів під
час провадження ним господарської
діяльності (виконання робіт, надання
послуг), який не експлуатується на
шляхах загального користування).

Отже, зважаючи на викладене, та з
урахуванням визначення наведеного у
пункті 2 Порядку геотехнічна бурова
установка Mustang 5-Р4 відноситься до
технологічних транспортних засобів.

Територіальне управління
Держгірпромнагляду України у
Київській області та місті Києві
здійснювало реєстрацію технологічних
транспортних засобів в період з 20.09.2010р.
по 17.11.2010р.

Таким чином, реєстрація технологічних
транспортних засобів є виключно
компетенцією територіальних органів
Держгірпромнагляду України.

Як свідчать матеріали справи,
відповідач здійснив державну
реєстрацію продукції належним чином,
що підтвердив документально, що є
належним виконанням умов досягнутої
домовленості сторін договору.

Слід зазначити, що одержавши
відповідне повідомлення, позивач не
тільки не заперечив проти такого
виконання умов договору, а і вимагав
від відповідача виключно застрахувати
її на повну вартість (лист від 29.12.2010р.
вих. № 105-12.10).

Отже, позивач не відмовився від
придбання продукції та виконання
договору.

Втім, незважаючи на отримання
повідомлення про здійснення
реєстрації продукції, позивач, в
порушення умов п. 3.1 договору, не вніс
першого чергового платежу в сумі,
еквівалентній 417 192,00 шведським кронам
згідно з офіційним курсом НБУ на дату
розмитнення продукції.

Відповідно до п. 10.3 договору 02.03.2011 року
відповідач повідомив позивача про
розірвання договору, у зв'язку із
простроченням квартального платежу на
понад 1 (один) календарний місяць та про
те, що з посиланням на п. 3.2 договору
сума забезпечувального платежу
поверненню не підлягає.

Позивач жодної відповіді або
заперечень на лист щодо розірвання
договору відповідачу не направив.

Належним чином засвідчені копії вище
вказаних документів долучені до
матеріалів справи та їх оригінали,
досліджувалися під час судових
засідань, і відповідно визнаються
судом такими, що посвідчують наведені
факти та обставини господарських
відносин сторін.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору, вимог кодексу, актів
законодавства, а при відсутності таких
вимог - відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У відповідності з ч. 4 ст. 612 ЦК України
прострочення боржника не настає, якщо
зобов'язання не може бути виконане
внаслідок прострочення кредитора.

У відповідності з ч. 1 ст. 530 ЦК України
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частинами 1, 3 ст. 612 ЦК України
передбачено, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Якщо внаслідок прострочення боржника
виконання зобов'язання втратило
інтерес для кредитора, він може
відмовитися від прийняття виконання і
вимагати відшкодування збитків.

Кредитор вважається таким, що
прострочив, якщо він відмовився
прийняти належне виконання,
запропоноване боржником, або не вчинив
дій, що встановлені договором, актами
цивільного законодавства чи
випливають із суті зобов'язання або
звичаїв ділового обороту, до вчинення
яких боржник не міг виконати свого
обов'язку (ч. 1. ст. 613 ЦК України).

Положеннями ч. 1 ст. 614 ЦК України
визначено, що особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 570 ЦК України
завдатком є грошова сума або рухоме
майно, що видається кредиторові
боржником у рахунок належних з нього за
договором платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума, сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

Завдаток одночасно є доказом самого
факту існування зобов'язання, виконує
платіжну функцію та є способом
забезпечення виконання зобов'язання.

З огляду на зазначене та положення
статей 546, 548 ЦК України завдатком може
бути забезпечене лише дійсне
зобов'язання.

Згідно до ч. 1 ст.571 ЦК України якщо
порушення зобов'язання сталося з вини
боржника, завдаток залишається у
кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Згідно ст. 173 ГК України суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 4 ст. 692 ЦК України якщо
покупець відмовився прийняти та
оплатити товар, продавець має право за
своїм вибором вимагати оплати товару
або відмовитися від договору
купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у
разі розірвання договору зобов'язання
сторін припиняються. При цьому згідно з
ч. 4 цієї статті сторони не мають права
вимагати повернення того, що було
виконане ними за зобов'язанням до
моменту зміни або розірвання договору,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

В даному випадку позивач - кредитор за
договором в частині права вимоги
поставки продукції та боржник в
частині оплати, яку прострочив.

Слід зазначити, що позивач і як
кредитор, і як боржник за договором
прострочив свої зобов'язання, а за
таких підстав втратив право на
повернення забезпечувального платежу
і крім того, відповідач правомірно і
законно відмовився від договору
розірвавши його.

Відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" якщо стороною (або
іншим учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи;
крім того, неподання позивачем
витребуваних господарським судом
матеріалів, необхідних для вирішення
спору, тягне за собою правові наслідки
у вигляді залишення позову без
розгляду на підставі пункту 5 частини
першої статті 81 ГПК.

Колегія не приймає до уваги доводи
апеляційної скарги виходячи з
наступного.

Частиною 3 ст. 3 ЦК України закріплено
принцип свободи договору, що
передбачає право фізичних і юридичних
осіб вільно встановлювати свої права й
обов»язки, можливість закріплення в
договорі будь-яких умов, які прямо не
суперечать закону. Згідно ст. 627 ЦК
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента і у
визначені будь-яких умов договору з
урахуванням вимог ЦК України.

Позивач не надав суду допустимих
доказів на підтвердження неналежного
виконання умов договору відповідачем
та підстав для повернення
забезпечувального платежу, в свою
чергу належні і допустимі докази
відповідача підтверджують заперечення
та доказують повне і належне виконання
ним своїх зобов'язань за договором.

Доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору ( ст. 32 ГПК України).

Слід також зазначити, що листом від
10.12.2013 року № 8513/9/2-13
Держсільгоспінспекція України
(колишній Держтехнагляд України)
підтвердив відсутність компетенції
зазначеного органу щодо здійснення
реєстрації продукції.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтуються на всебічному та повному і
об»єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Колегія не приймає до уваги доводи
апеляційної скарги, оскільки апелянтом
не надано суду доказів, які б свідчили
про необґрунтованість рішення, а
доводи викладені в апеляційній скарзі
не можуть бути підставами для
скасування рішення місцевого суду.

Оцінюючи вищенаведені обставини,
колегія приходить до висновку, що
рішення Господарського суду м. Києва
обґрунтоване, відповідає обставинам
справи і чинному законодавству, а отже,
підстав для його скасування не
вбачається, у зв'язку з чим апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 101, 103, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Ессе-Сервіс» на рішення
Господарського суду м. Києва від 26.11.2013
у справі № 910/18585/13 залишити без
задоволення.

Рішення Господарського суду м.Києва
від 26.11.2013 у справі № 910/18585/13 залишити
без змін.

Матеріали справи № 910/18585/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
А.І. Тищенко

Судді
Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх