Господарський суд Чернігівської
________________________________________________________________________
________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"13" березня 2014 року
Справа № 927/34/14

Господарський суд Чернігівської
області у складі судді Цимбал-Нарожної
М.П., розглянувши справу

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "ЛЮДОРФ-ІНВЕСТ"

01024, вул. Богомольця,7/14.
прим.182, к.59, м.Київ;

до відповідача: товариства з обмеженою
відповідальністю "Еко Енерджі Україна"

15554, вул. Овражна, 2а, с.Андріївка,
Чернігівського р-ну, Чернігівської
обл.;

предмет спору: стягнення 213226,80 грн.;

за участю представників сторін:

від позивача: Шкромида В.В. ( дов. №б/н
від 12.02.2014р.) - представник;

від відповідача: Врадій А.М.-
(дов.№136/12/ЕЕ від 22.01.2014р.) - представник;

в с т а н о в и в :

товариство з обмеженою
відповідальністю "Людорф-Інвест"
звернулось до господарського суду
Чернігівської області з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Еко Енерджі Україна"
про стягнення 213226,80грн. заборгованості
за договором поставки №16/04/10-4 від
16.04.2010р., з яких 177036,24грн. основного
боргу, 13532,36грн. пені, 15045,65 грн. 3%річних
та 7612,55гн. інфляційних.

Ухвалою господарського суду
Чернігівської області від 11.01.2014р.
справу прийнято до провадження та
призначено розгляд на 19.02.2014р., після
чого, у зв'язку з перебуванням судді на
лікарняному 19.02.2014р. розгляд справи
перенесено на 26.02.2014р.

Ухвалою господарського суду
Чернігівської області від 26.02.2014р.
строк вирішення спору був продовжений
до 24.03.2014р. та відкладено розгляд
справи до 06.03.2014р., після чого в судовому
засіданні оголошувалась перерва до
13.03.2014р.

Від представника відповідача надійшла
письмова заява про застосування строку
позовної давності щодо нарахування
пені.

Суд перейшов до розгляду спору по суті
в судовому засіданні 06.03.2014р.

Відповідачем подано письмові
пояснення по справі. Представник
відповідача в судовому засіданні надав
суду усні пояснення та зазначив про
отримання товару, однак заперечує
проти позову та просить суд
застосувати строк позовної давності
щодо нарахування пені, а також
заперечує проти стягнення 3%річних та
інфляційних.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, вислухавши
пояснення повноважних представників
позивача та відповідача, дослідивши
докази, які мають юридичне значення для
вирішення спору по суті, господарський
суд встановив наступне:

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 626 ЦК України
передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

16.04.2010р. між ТОВ "Агробізнесінвест" та
ТОВ "Еко Енерджі Україна" укладено
договір поставки № 16/04/10-4 (далі -
Договір).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно ч.1 статті 712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або
іншим подібним використанням, а
покупець зобов'язується прийняти товар
і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п.1.1. Договору,
Постачальник - ТОВ «Агробізнесінвест»
зобов'язався передати (поставити) у
зумовлений строк покупцеві насіння
(надалі-товар), а покупець - ТОВ "Еко
Енерджі Україна" зобов'язався прийняти
вказаний товар і сплатити за нього
певну грошову суму.

За юридичною природою вказаний договір
є договором поставки.

Відповідно до п.2 статті 712 ЦК України,
до договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до п.2.2 Договору, строки та
порядок поставки товару
встановлюються сторонами в
специфікації.

Відповідно до специфікацій, ТОВ
"Агробізнесінвест" зобов'язалось
поставити Товар на умовах поставки
згідно до Міжнародних Правил
ІНКОТЕРМС-2000; строк поставки - до
10.06.2010р. та до 01.11.2011р., місце поставки - DDU
(місце поставки -Чернігівська обл.,
Чернігівський р-н, с.Андріївка)

Відповідно до п.6.1. Договору, приймання
товару по кількості та якості покупцем
здійснюється шляхом оформлення
порядку видаткових накладних, які
мають містити посилання на цей договір.

Відповідно до п.6.3. Договору, право
власності на товар переходить від
продавця до покупця після йог
отримання по видатковій накладній.

На виконання умов Договору, ТОВ
«Агробізнесінвест» був переданий
відповідачу товар на суму 177036,24грн., що
підтверджується видатковими
накладними №0-00000038 від 02.06.2010р. на суму
70452,00грн. та №98 від 01.11.2010р.. на суму
106584,24грн., а також довіреностями на
отримання товару №13 від 12.06.2010р. та №2414
від 01.11.2010р..

Крім того, факт поставки товару
підтверджується наданим позивачем
товаро-транспортними накладними АБІ
№1000156 від 01.06.2010р., АБІ №1000167 від
01.11.2010р., АБІ №1000166 від 01.11.2010р., АБІ №1000168
від 01.11.2010р., АБІ №1000169 від 01.11.2010р. на
доставку товару відповідачу.

Факт передачі товару належним чином
доведений, документально
підтверджений та не заперечений
відповідачем.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідні положення також
визначаються у ч.1 статті 193 ГК України.

Згідно зі статтею 525 ЦК України та ч.7
статті 193 ГК України одностороння
відмова від зобов'язання не
допускається, крім випадку коли право
такої відмови встановлено договором
або законом.

Згідно ч.1 статті 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Частиною 2 статті 692 ЦК України
передбачено, що покупець зобов'язаний
сплатити продавцеві повну ціну
переданого товару.

Відповідно п.4.1., 4.2. Договору, ціна
товару, строк оплати, вказується у
специфікації; форма розрахунків -
безготівкова.

В поданих суду специфікаціях №1 від
16.04.2010р. та №2 від 01.09.2010р., строк оплати
товару встановлений до 31.12.2010р..

Однак, обов'язок щодо оплати отриманого
товару відповідачем станом на час
порушення провадження у справі був не
виконаний, що є порушенням ст. ст. 525,692
ЦК України і ст.193 ГК України.

Відповідачем не надано доказів оплати
отриманого товару.

Позивачем надано суду акт звірки
розрахунків станом на 31.01.2011р. на суму
2048752,53грн., який підписаний
представниками та скріплений
печатками як ТОВ «Агробізнесінвест»,
так і відповідача ТОВ "Еко Енерджі
Україна".

16.08.2013р. між ТОВ "Агробізнесінвест" (далі
- первісний кредитор) та ТОВ
"Людорф-Інвест" (далі - Новий кредитор)
укладено договір відступлення права
вимоги № 2., відповідно до якого,
Первісний кредитор уступає, а Новий
кредитор приймає на себе право вимоги,
що належить Первісному кредитору, і
стає кредитором за Договором поставки
№16/04/10-4 від 16.04.2010р., укладений між
Первісним кредитором і ТОВ "Еко Енерджі
Україна". За цим договором Новий
кредитор одержує право замість
Первісного кредитора вимагати від
боржника належного виконання грошових
зобов'язань, що передбачені основним
договором, а саме: оплати грошової суми
у розмірі 177036,24грн., в т.ч. ПДВ, за
поставлений товар та інших грошових
зобов'язань, що випливають з Основного
Договору, в тому числі зі сплати
процентів за користування чужими
грошовими коштами, штрафних санкцій
(неустойки, штрафів, пені), процентів
річних від простроченої суми,
інфляційних втрат.

Відповідно до ст.512 ЦК, кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок: 1) передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги); 2)
правонаступництва; 3) виконання
обов'язку боржника поручителем або
заставодавцем (майновим поручителем); 4)
виконання обов'язку боржника третьою
особою. Кредитор у зобов'язанні може
бути замінений також в інших випадках,
встановлених законом. Кредитор у
зобов'язанні не може бути замінений,
якщо це встановлено договором або
законом.

Таким чином, кредитор за Договором
поставки № 16/04/10-4 від 16.04.2010р. - ТОВ
«Агробізнесінвест» був замінений на
нового кредитора - ТОВ «Людорф-Інвест»,
шляхом укладення договору №2 про
відступлення права вимоги від 16.08.2013р..

Станом на час вирішення спору
заборгованість відповідача складає
177036,24грн. та останнім не погашена.

Враховуючи, що 16.08.2013р. між ТОВ
"Агробізнесінвест" та ТОВ
"Людорф-Інвест" укладено договір про
відступлення права вимоги №2,
відповідно до якого постачальник ТОВ
"Агробізнесінвест" передає вимогу до
відповідача новому кредитору - ТОВ
"Людорф-Інвест", тому позовні вимоги в
частині стягнення 177036,24грн. основного
боргу на користь ТОВ "Людорф-Інвест"
визнаються судом обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України
передбачає, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 статті 230 ГК України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно п.3 статті 549 ЦК України, пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Також, частиною 6 ст. 232 Господарського
кодексу України передбачено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно до п. 8.3.2. Договору, за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань по оплаті ціни товару,
сплачує за кожен день прострочення на
користь постачальника пеню в розмірі
подвійної ставки НБУ від суми боргу.

Позивач просить стягнути на його
користь пеню в сумі 13532,36грн.

Відповідачем заявлено клопотання про
необхідність застосування строку
позовної давності за щодо нарахування
пені за ст.258 ЦК України.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу
України, позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Стаття 258 Цивільного кодексу України
передбачає спеціальну позовну
давність в один рік, зокрема, до вимог
про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.
За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання (ст. 261 Цивільного кодексу
України).

Як вбачається з матеріалів справи,
кінцевим строком проведення
відповідачем розрахунку за
поставлений товар є 31.12.2010р.

Враховуючи, що позивач звернувся з
позовом до господарського суду 30.12.2013р.,
а нарахування пені має бути за період з
01.01.2011р. по 01.07.2011р., тому господарський
суд прийшов до висновку про
застосування позовної давності щодо
пені.

Отже, суд відмовляє позивачу щодо вимог
про стягненні пені, у зв'язку з спливом
строку позовної давності.

Частина 2 статті 625 ЦК України
передбачає, що боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 3%
річних за період з 01.01.2011р. по 30.10.2013р. в
сумі 15045,65грн. та інфляційних за період
з 01.01.2011р. по 01.11.2013р. в сумі 7612,55грн..

За перерахунком суду 3% річних за період
з 01.01.2011р. по 30.10.2013р. складають 15031,10грн.,
а інфляційні за період з 01.01.2011р. по
01.11.2013р. складають 7322,68грн., які
підлягають задоволенню.

В іншій частині заявлених 3%річних та
інфляційних має бути відмовлено.

Частиною 6 ст. 84 ГПК України
передбачено, що в резолютивній частині
рішення вказується про розподіл
господарських витрат між сторонами,
про повернення судового збору з
бюджету.

Згідно статті 49 ГПК України та Закону
України „Про судовий збір" від 08.07.2011
року № 3674-VI, господарський суд вважає
за необхідне стягнути з відповідача на
користь позивача 3987,80 грн. судового
збору.

Керуючись ст.ст. 49, ст.82-85,
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю «Еко
Енерджі Україна» (15554, вул. Овражна, 2а,
с.Андріївка, Чернігівський р-н, р/р
0035 у ВАТ «Кредитпромбанк», МФО
300863, ) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Людорф-Інвест" (01024,
вул. Богомольця, 7/14, прим. 182, к.59, м.Київ,
р/р 9901 в АТ «Банк «Фінанси та
кредит» м.Києва, МФО 300937, ) 177036,24грн. основного боргу,
15031,10грн. 3%річних та 7322,68грн.
інфляційних, а всього 199390,02грн., а також
3987,80грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

3. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Суддя М.П.
Цимбал-Нарожна

8 Повний текст рішення підписано 18
березня 2014 року

Суддя М.П.
Цимбал-Нарожна