донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

17.03.2014 справа №905/8946/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівСтойка О.В. Діброви
Г.І., Шевкової Т.А.за участю
представників сторін від позивача від
відповідача Колесник Є.Ю., за
довіреністю; не з'явився; розглянувши
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Проектно-будівельне підприємство
"Азовінтекс", м. Маріуполь Донецької
областіна рішення господарського
судуДонецької областівід05.02.2014 р.
(підписано 10.02.2014 р.)у справі№ 905/8946/13
(суддя Подколзіна Л.Д.)за
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Вермєєр УкрСервіс" м.
Київдо Товариства з обмеженою
відповідальністю "Проектно-будівельне
підприємство "Азовінтекс", м. Маріуполь
Донецької областіпростягнення 113
551,51грн.В С Т А Н О В И В:

У грудні 2013 року до господарського суду
звернулось Товариство з обмеженою
відповідальністю "Вермєєр УкрСервіс" м.
Київ (Позивач) із позовом до Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Проектно-будівельне підприємство
"Азовінтекс", м. Маріуполь Донецької
області (Відповідач) про стягнення суми
заборгованості в розмірі 73 499,44 грн.,
збитків від інфляції у сумі 24 058,02 грн., 3%
річних за користування коштами у сумі 13
130,40 грн.

Позивачем у суді першої інстанції в
порядку ст. 22 ГПК України було
збільшено розмір позовних вимог, в
частині збитків від інфляції до
розміру 26 111,60 грн. та 3% річних за
користування коштами до розміру 13 868,47
грн. Зазначені вимоги розглянуті
господарським судом.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 05.02.2014 р. позовні
вимоги задоволено в повному обсязі.

Відповідач, не погодившись із рішенням
суду, подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення господарського суду
скасувати в частині стягнення 3% річних
за період з 19.09.2008р. по 24.01.2014р. в розмірі
13 868,47грн. та інфляційних в розмірі 26
111,60грн. та прийняти нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити частково,
стягнувши з відповідача на користь
позивача суму основної заборгованості
в розмірі 73 571,44 грн., в задоволенні
вимог щодо стягнення 3% річних та
інфляційних відмовити.

В обґрунтування вимог скарги заявник
посилається на те, що рішення судом
першої інстанції винесено з порушенням
норм матеріального і процесуального
права України та при неповному
з'ясуванні судом першої інстанції
обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, заявник апеляційної скарги
посилається на те, що умовами спірного
договору передбачено подвійне
стягнення пені за несвоєчасне
виконання зобов'язання покупцем, що є
порушенням норм чинного законодавства.

Розпорядженням виконуючого обов'язки
голови Донецького апеляційного
господарського суду від 17.03.2014 р.
змінено склад судової колегії, суддю
Чернота Л.Ф. було змінено на суддю
Шевкову Т.А.

Представник позивача в судовому
засіданні вважав рішення суду законним
та обґрунтованим, просив залишити його
без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, але через
канцелярію суду надав клопотання про
відкладення розгляду справи у зв'язку
із знаходженням його представника у
відрядженні, яке судовою колегію
залишено без задоволення, оскільки
відповідач є юридичною особою, отже мав
можливість направити іншого
представника для участі в судовому
засіданні.

Оскільки доказів поважності причин
неявки представника відповідача у
судове засідання судовій колегії не
надано, судова колегія визнає причину
неявки неповажною та вважає за можливе
розглянути апеляційну скаргу у
відсутності представника відповідача,
який не скористався правом участі в
судовому засіданні.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1
Господарського процесуального кодексу
України здійснювалась фіксація
судового засідання за допомогою
технічних засобів.

Заслухавши пояснення представника
позивача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм процесуального
права, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
08.09.2008р. між сторонами укладений
договір купівлі-продажу №08/08 ЗП (далі -
Договір), за умовами п. 1.1 якого позивач
продає, а відповідач купує товар,
специфікація та кількість якого
визначається у відповідних заявках,
направлених відповідачем.

За змістом п. 3.2 Договору, відповідач
здійснює остаточну оплату вартості
товару протягом 3 днів з моменту
отримання відповідної партії товару,
визначеної у відповідному рахунку,
шляхом перерахування платежу на
розрахунковий рахунок позивача,
вказаний в реквізитах сторін.

Позивачем, на виконання умов Договору,
було поставлено спірний товар на
загальну суму 184 331,06грн., що
підтверджується видатковою накладною
№ ВС-0000081 від 16.09.2008р.

Поставлений за означеною видатковою
накладною товар прийнято
уповноваженою відповідачем особою на
підставі довіреності.

Відповідачем було частково здійснено
оплату за поставлений товар у розмірі
110 759,62грн.

Через невиконання відповідачем своїх
договірних обов'язків в повному обсязі
позивач звернувся до суду з вимогою
стягнути з відповідача суму
заборгованості в розмірі 73 571,44 грн.,
доказів оплати якої суду не надано.

Факт отримання спірного товару та
наявності заборгованості в розмірі 73
571,44 грн. відповідачем не оспорюється.

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору (п. 1 ст. 193 ГК України).

За приписами ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

За змістом ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Згідно вимог ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Оскільки позивач довів факт порушення
відповідачем свого права на отримання
грошових коштів за Договором, висновок
суду першої інстанції щодо задоволення
позовних вимог в межах даної справи є
законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіривши висновок суду першої
інстанції в частині стягнення з
відповідача 3% річних за період з
19.09.2008р. по 24.01.2014р. в розмірі 13 868,47грн. та
інфляційних в розмірі 26 111,60грн., судова
колегія також вважає його
обґрунтованим.

Є також вірним висновок суду першої
інстанції щодо незастосування до
спірних правовідносин строків
позовної давності, оскільки
відповідного клопотання відповідачем
протягом розгляду справи в суді першої
інстанції не заявлено.

Ствердження заявника апеляційної
скарги про подвійне стягнення пені
спростовуються змістом судового
рішення.

Будь-яких порушень норм процесуального
права в діях суду першої інстанції при
розгляді ним зазначеної справи судовою
колегією не встановлено.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновку суду першої
інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, судова
колегія Донецького апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що рішення господарського суду
Донецької області від 05.02.2014 року у
справі № 905/8946/13 ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді всіх обставин справи, які
мають суттєве значення для вирішення
спору, відповідає нормам матеріального
та процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати по розгляду
апеляційної скарги відносяться на
відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Проектно-будівельне підприємство
"Азовінтекс", м. Маріуполь Донецької
області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької
області від 05.02.2014 року у справі №
905/8946/13 залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до
Вищого господарського суду України у
касаційному порядку через Донецький
апеляційний господарський суд
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий
О.В. Стойка

Судді
Г.І. Діброва

Т.А. Шевкова

Надр. 5 прим

1 позивачу

2 відповідачу

3 до справи

4 ДАГС

5 ГС