ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

04 березня 2014 р. Справа № 902/48/14

Господарський суд Вінницької області у
складі:

головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Німенко
О.І.,

позивача: Молодецького О.С.-
довіреність №12-О від 24.04.2013р., паспорт
серії НОМЕР_3 виданий Чернівецьким РВ
УМВС України у Вінницькій області
09.10.2000 року;

у відсутності представника
відповідача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: публічного акціонерного
товариства "Акцет-Банк" (вул. Батумська,
буд. 11, м. Дніпропетровськ, 49074; а/с 1800, м.
Дніпропетровськ, 49094; вул. Набережна
Перемоги, буд. 50, м. Дніпропетровськ, 49094)

до: фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
(АДРЕСА_1)

про стягнення 38404,98 грн,

ВСТАНОВИВ :

Публічне акціонерне товариство
"Акцет-Банк" звернулось до
господарського суду Вінницької
області з позовом про стягнення з
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 38404,98
грн.

Ухвалою господарського суду
Вінницької області від 15.01.2014 р. за
вказаним позовом порушено провадження
у справі №902/48/14 з призначенням її до
розгляду.

Слухання справи двічі відкладалося з
об'єктивних причин, про що свідчать
відповідні ухвали суду від 30.01.2014р. та
від 13.02.2014р.

В судовому засіданні (04.03.2014р.)
представник позивача (Молодецький О.С.)
заявлені позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, посилаючись на
обставини, викладені у позові.

Натомість, відповідач правом участі в
судовому засіданні не скористалася, не
зважаючи на те, що про дату, час та місце
судового засідання вона повідомлялася
належним чином ухвалою суду від
13.02.2014р., що стверджується повідомлення
про вручення поштового відправлення в
матеріалах справи вх. №1087 від 24.02.2013р.
(а.с. 89).

Разом із тим, 03.03.2013 р. на адресу суду від
неї надійшло клопотання, в якому вона
просить суд відкласти розгляд справи
на іншу дату у зв'язку з її
відрядженням.

Суд, розглянувши вказане клопотання
відповідача, дійшов до висновку про
його відхилення в повному обсязі,
оскільки відповідно до ст. 28 ГПК
України громадяни можуть вести свої
справи в господарському суді особисто
або через представників, повноваження
яких підтверджуються нотаріально
посвідченою довіреністю. Отже,
відповідач не була позбавлена права на
направлення в судове засідання
повноважного представника. При цьому
суд зазначає, що відповідачеві було
надано достатньо часу для виконання
вимог ухвали суду від 13.02.2014р., оскільки
отримала вона її 21.02.2014 року, що
стверджується відповідним
повідомленням про вручення поштового
відправлення, до того ж, наведена ним
обставина не є підставою для
відкладення розгляду справи
відповідно до ст. 77 ГПК України.

Більше того, як свідчать матеріали
справи, відповідач з моменту порушення
провадження у справі жодного разу на
виклик суду не являлася, при цьому
остання неодноразово клопотала лише
про відкладення розгляду справи,
відтак такі її дії розцінюються судом
як нехтування вимогами суду та
направлені на затягування судового
розгляду.

Також з цього приводу слід відмітити,
що відкладення розгляду справи є
правом та прерогативою суду, основною
умовою для якого не є відсутність у
судовому засіданні представників
сторін, а неможливість вирішення спору
у відповідному судовому засіданні.

Так, статтею 77 ГПК України передбачено,
що господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених ст.69 цього
Кодексу розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Натомість, згідно із п.3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" №18 від 26.12.2011р. у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, суд вважає за можливе
розглядати справу за відсутності
представника відповідача, оскільки
матеріали даної справи містять
достатньо доказів для прийняття
рішення по справі.

Розглянувши подані документи і
матеріали справи, заслухавши пояснення
представника позивача, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

21.10.2011 року фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2 підписано заяву про відкриття
поточного рахунку в публічному
акціонерному товаристві "Акцент-Банк"
(а.с. 33).

Відповідно до вказаної заяви ФОП
ОСОБА_2 приєдналася до "Умов та правил
надання банківських послуг", тарифів
банку, що розміщені в мережі Інтернет
на сайті http://a-bank.com.ua., які
разом з заявою складають Договір
банківського обслуговування №б/н від
21.10.2011 року.

Згідно умов вказаного договору
відповідачу було встановлено
кредитний ліміт, на поточний рахунок
№НОМЕР_2 в електронному вигляді через
встановлені засоби електронного
зв'язку банку і клієнта, що визначено і
врегульовано "Умовами та правилами
надання банківських послуг".

Відповідно до 3.11.1.16. Умов при укладанні
договорів і угод, чи вчиненні інших дій,
що свідчать про приєднання Клієнта до
"Умов і правил надання банківських
послуг" (або у формі "Заяви про
відкриття поточного рахунку та картки
із зразками підписів і відбитка
печатки" або у формі авторизації
кредитної угоди в системах клієнт-банк/
інтернет клієнт - банк, або у формі
обміну паперовій або електронній
інформацією, або в будь-якій іншій
формі), Банк і Клієнт допускають
використання підписів Клієнта у
вигляді електронно-цифрового підпису
та/або через пароль, спрямований Банком
через верифікований номер телефону,
який належить уповноваженій особі
Клієнта з правом "першого" підпису
Підписання договорів і угод таким
чином прирівнюється до укладання
договорів та угод у письмовій формі.

Згідно із п. 3.11.1.1 Умов кредитний ліміт
на поточний рахунок надається на
поповнення обігових коштів та
здійснення поточних платежів Клієнта,
в межах кредитного ліміту. Про розмір
ліміту Банк повідомляє Клієнта на свій
вибір або в письмовій формі, або через
встановлені засоби електронного
зв'язку Банка та Клієнта.

Відповідно п. 3.11.2.3.4 Умов банк має право
при порушенні Клієнтом будь-якого із
зобов'язань, передбаченого "Умовами,
змінити умови кредитування - вимагати
від Клієнта дострокового повернення
кредиту, сплати відсотків за його
користування, виконання інших
зобов'язань за кредитом в повному
обсязі.

За користування кредитом в період з
дати виникнення дебетового сальдо на
поточному рахунку клієнта при закритті
банківського дня, клієнт виплачує
проценти, виходячи з процентної ставки,
розмір якої залежить від строку
користування кредитом
(диференційована процентна ставка) (п.
3.11.4.1 Умов).

За період користування кредитом з
моменту виникнення дебетового сальдо
до дати обнулення дебетового сальдо в
одну із дат з наступного 20-го до 25-го
числа місяця (надалі - "період, в який
дебетове сальдо підлягає обнуленню"),
розрахунок процентів здійснюється за
процентною ставкою в розмірі 0 % річних
від суми залишку непогашеної
заборгованості (п. 3.11.4.1.1 Умов).

При не обнуленні дебетового сальдо в
одну з дат періоду в якому дебетове
сальдо підлягає обнуленню, протягом 90
днів з останньої дати періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнуленню,
клієнт виплачує банку за користування
кредитом проценти в розмірі 24 % річних,
починаючи з останньої дати періоду, в
яку дебетове сальдо підлягало
обнуленню (п. 3.11.4.1.2 Умов).

Відповідно до п. 3.11.4.1.3 Умов випадку
непогашення кредиту протягом 90 днів з
дати закінчення періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнуленню,
починаючи з 91-го дня після дати
закінчення періоду, в якому дебетове
сальдо підлягало обнуленню, кредит
вважається простроченим, а грошові
зобов'язання клієнта щодо погашення
заборгованості вважаються порушеними.
При порушенні клієнтом будь-якого з
грошового зобов'язання клієнт сплачує
банку відсотки за користування
кредитом у розмірі 48 % річних від суми
залишку непогашеної заборгованості. У
разі порушення клієнтом будь-якого з
грошових зобов'язань і при реалізації
права банку на встановлення іншого
строку повернення кредиту,
передбаченого Умовами і правилами
надання банківських послуг, клієнт
сплачує банку пеню у розмірі 0.1315% від
суми залишку непогашеної
заборгованості за кожен день
прострочення. Сплата пені здійснюється
з дня, наступного за датою порушення
зобов'язань.

Під "непогашенням кредиту" мається на
увазі не виникнення на поточному
рахунку нульового дебетового сальдо
при закритті банківського дня (п. 3.11.4.1.4
Умов).

Розрахунок відсотків за користування
кредитом проводиться щодня, починаючи
з дати утворення на поточному рахунку
дебетового сальдо при закритті
банківського дня, за кількість днів
користування кредитними коштами,
виходячи з 360 днів у році. Розрахунок
відсотків проводиться до повного
погашення заборгованості за кредитом,
на суму залишку заборгованості за
кредитом. День повернення кредиту в
часовий інтервал нарахування
відсотків не включається. Нарахування
відсотків здійснюється в дату сплати
(п. 3.11.4.9 Умов).

Згідно із п. 3.11.4.10 Умов зобов'язання
виконуються в наступній послідовності
: кошти отримані від клієнта, а також
від інших уповноважених органів/осіб,
для погашення заборгованості, перш за
все направляються для відшкодування
витрат/збитків банку згідно п.п. 3.11.2.2.16,
3.11.2.3.15, далі для погашення неустойки
згідно розділу 5 даного розділу "Умов та
правил надання банківських послуг",
далі простроченої винагороди, далі -
винагороди, далі - прострочених
відсотків, далі - відсотків, далі -
простроченого кредиту, далі - кредиту.
Остаточне погашення заборгованості
виконується не пізніше дати, вказаної в
п. 3.11.1.8. При несплаті винагороди,
процентів у відповідні їм дати сплати,
вони вважаються простроченими.

Як вбачається із матеріалів справи
взяті на себе зобов'язання за договором
№б/н від 21.10.2011 року позивач виконав в
повному обсязі, надавши відповідачу
кредитний ліміт в розмірі 30000 грн.
(згідно заяви відповідача №б/н від
21.10.2011 року а.с. 33), що підтверджується
випискою по рахунку останнього та
довідкою про розмір встановленого
кредитного ліміту №08.7.0.0.0/55 від
09.12.2013р.

Відповідач свої зобов'язання за
договором банківського обслуговування
№б/н від 21.10.2011 року щодо своєчасного
повернення коштів належним чином не
виконав, в зв'язку з чим у останнього
виникла станом на 05.12.2013 року
заборгованість за кредитом в сумі 25621
грн 01 коп., заборгованість по відсоткам
за користуванням кредитом в сумі 8096 грн
24 коп., пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язання за договором в сумі 2805 грн
55 коп. та 1882 грн 18 коп. заборгованості по
комісії за користування кредитом.

В зв'язку з не проведенням розрахунків
згідно умов укладеного між сторонами
договору банківського обслуговування
№ б/н від 21.10.2011 року позивачем
направлялася на адресу відповідача
претензія №11025А348SOOР від 25.11.2013р. з
вимогою сплатити заборгованість за
вказаним договором (а.с. 60-61). Однак, як
стверджує останній, відповіді на дану
претензію ним отримано не було, що й
стало підставою його звернення з даним
позовом до суду.

З огляду на встановлені обставини
справи, суд дійшов наступних висновків.

Як зазначено в ст.174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст.173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Виходячи із встановлених обставин
спору, суд дійшов висновку, що між
сторонами укладено кредитний договір,
правовідносини по якому врегульовано в
главі 71 ЦК України "Позика. Кредит.
Банківський вклад".

Зокрема, в ст. 1054 ЦК України вказано, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

В ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, що
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Частиною 1 ст.1050 ЦК України встановлено,
що якщо позичальник своєчасно не
повернув суму позики, він зобов'язаний
сплатити грошову суму відповідно до
статті 625 цього Кодексу. Якщо
позичальник своєчасно не повернув
речі, визначені родовими ознаками, він
зобов'язаний сплатити неустойку
відповідно до статей 549 - 552 цього
Кодексу, яка нараховується від дня,
коли речі мали бути повернуті, до дня їх
фактичного повернення позикодавцеві,
незалежно від сплати процентів,
належних йому відповідно до статті 1048
цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України, ч.7 ст.193
Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має
право вимагати доказів того, що
обов'язок виконується належним
боржником або виконання приймається
належним кредитором чи уповноваженою
на це особою, і несе ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

З урахуванням наведеного, позовні
вимоги про стягнення з відповідача 25621
грн 01 коп. заборгованості за кредитом,
8096 грн 24 коп. заборгованості за
відсотками по кредиту підлягають
задоволенню як обґрунтовані та
правомірні.

Також судом розглянуто вимоги позивача
щодо стягнення з відповідача 2805 грн 55
коп. пені за користування кредитом (за
період з 23.11.2012р. по 05.12.2013р.) та 1882 грн 18
коп. грн. заборгованість по комісії за
користування кредитом, в результаті
чого суд дійшов наступних висновків.

Частиною 2 ст.193 ГК України встановлено,
що порушення зобов'язань є підставою
для застосування господарських
санкцій, передбачених ГК України,
іншими законами або договором.

Частиною 2 ст.217 ГК України передбачено
такі види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні
санкції, оперативно-господарські
санкції.

Відповідно до ст.230 ГК України
штрафними санкціями є господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, крім іншого,
неустойкою.

Стаття 549 ЦК України вказує, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання. При
цьому штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання, а пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно із ч.1 ст.550 ЦК України право на
неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Стаття 610 цього ж Кодексу передбачає, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У п.3 ч.1 ст.611 ЦК України встановлено, що
у разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно із ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 3.11.1.17 Умов
обслуговування кредитних лімітів на
поточних рахунках корпоративних
клієнтів при перерахуванні Клієнтом з
поточного рахунку коштів за рахунок
кредитного ліміту на будь-які рахунки
або пластикові карти, власниками якого
є сам власник поточного рахунку або
будь-які пов'язані з ним фізичні особи,
з суми кожного із проведених в рахунок
кредитного ліміту перерахувань
стягується комісія в розмірі 3% від суми
перерахувань.

Як вбачається із п. 3.11.5.1 Умов при
порушенні Клієнтом будь-якого із
зобов'язань по сплаті відсотків за
користування кредитом, передбачених
Умовами п. п. 3.11.2.2.2, 3.11.4.1,1 3.11.4.2, 3.11.4.3,
термінів повернення кредиту,
передбачених п.п. 3.11.1.8, 3.11.2.2.3, 3.11.2.3.4,
винагороди, передбаченого п., п. 3.11.2.2.5,
3.11.4.4, 3.11.4.5, 3.11.4.6 Клієнт сплачує Банку за
кожний випадок порушення пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, яка діяла в період, за який
сплачується пеня, (у % річних) від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення платежу. А в разі
реалізації банком права на
встановлення іншого строку повернення
кредиту, клієнт сплачує банку пеню у
розмірі, зазначеному в п. 3.11.4.1.3 від суми
заборгованості за кожен день
прострочення. Сплата пені здійснюється
у гривні.

Пунктом 3.11.5.4 Умов визначено, що
нарахування неустойки за кожний
випадок порушення зобов'язань,
передбаченої п. 3.11.5 - 3.11.5.3 здійснюється
протягом 3- х років з дня, коли
відповідне зобов'язання мало бути
виконано Клієнтом. Відповідно до
Тарифів розмір пені складає 0,04 %.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги
про стягнення пені за користування
кредитом та комісії за користування
кредитними коштами є правомірним та
обґрунтованим, оскільки відповідають
чинному законодавству та умовам
укладеного сторонами Договору.

Перевіркою розрахунку пені за
користування кредитом та комісії за
користування кредитними коштами судом
не виявлено помилок, з огляду на що
вказані вимоги задовольняються судом в
заявленому позивачем розмірі.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Всупереч вищенаведеному та вимогам
ухвал суду, відповідач не подав до суду
жодного доказу в спростування позовних
вимог позивача щодо стягнення
основного боргу, відсотків за
користування кредитом, пені та
комісії, в тому рахунку доказів
проведення розрахунків (платіжні
доручення, виписки банківських установ
щодо руху коштів, квитанції до
прибуткових касових ордерів).

Виходячи з наведеного, позовні вимоги
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Судові витрати зі сплати судового
збору підлягають віднесенню на
відповідача відповідно до ст. 49 ГПК
України.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49,
ст.ст. 82, 83, 84, 85, 86, 87, 115, 116 ГПК України,
суд-

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідент. код НОМЕР_1) на
користь публічного акціонерного
товариства "Акцент-Банк" (49094, м.
Дніпропетровськ, вул. Батумська, буд. 11,
) 25621 грн 01 коп.
заборгованості за кредитом, 8096 грн 24
коп. заборгованості за відсотками по
кредиту, 2805 грн 55 коп. пені, 1882 грн 18 коп.
заборгованість по комісії за
користування кредитом та 1720 грн. 50 коп.
витрат зі сплати судового збору.

Видати накази після набрання рішенням
законної сили.

Копію рішення відповідачу сторонам
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 11 березня 2014 р.

Суддя
Тварковський А.А.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (АДРЕСА_1)