КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2014 р. Справа№ 925/1288/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Агрикової О.В.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання
Анісімовій М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу від 03.02.2014
року б/н суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 на
ухвалу господарського суду Черкаської
області від 20.01.2014 року

у справі № 925/1288/13 (суддя -
Спаських Н.М.)

за позовом суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_2

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Перше травня
комбікормовий завод»

про стягнення 44 088, 09 грн.

За заявою товариства з обмеженою
відповідальністю «Перше травня
комбікормовий завод»

Про визнання наказу від 10.12.2013
року про примусове виконання рішення
від 24.09.2013 року у справі № 925/1288/13 таким,
що не підлягає виконанню в частині
стягнення 25 000, 00 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явилися,

від відповідача: Пікуль Д.С. - дов. б/н
від 17.01.2014 року,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Черкаської області від 20.01.2014 року у
справі № 925/1288/13 заяву товариства з
обмеженою відповідальністю «Перше
травня комбікормовий завод» про
визнання наказу від 10.12.2013 року таким,
що не підлягає виконанню в частині
стягнення 25 000, 00 грн. задоволено.
Визнано наказ про примусове виконання
рішення від 10.12.2013 року у справі №
925/1288/13 таким, що не підлягає виконанню в
частині стягнення 25 000, 00 грн.,
зобов'язання за якими припинено шляхом
зарахування зустрічних однорідних
вимог.

Не погодившись з прийнятою ухвалою,
позивач, 03.02.2014 року суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа ОСОБА_2, через місцевий
господарський суд, подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати ухвалу
господарського суду Черкаської
області та прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні заяви про
визнання наказу таким, що не підлягає
виконанню в частині стягнення 25 000, 00
грн.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт зазначає, що місцевим
господарським судом невірно
застосовані норми матеріального та
процесуального права.

Апелянт стверджує, що суд першої
інстанції належним чином не повідомив
відповідача про дату та час розгляду
справи, відтак апелянт був позбавлений
можливості на захист своїх інтересів, а
також можливості подати до суду свої
заперечення щодо заяви про зарахування
зустрічних однорідних вимог в частині
сплати 25 000 грн.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 14.02.2014 року
апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_2 на ухвалу господарського
суду Черкаської області від 20.01.2014 року
у справі № 925/1288/13 прийнято до
провадження та призначено розгляд
справи у судовому засіданні на 03.03.2014
року.

Представник апелянта у судове
засідання 03.03.2014 року не з'явився, хоча
про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судовому
засіданні 03.03.2014 року заперечив доводи
апеляційної скарги, просить ухвалу
господарського суду Черкаської
області від 20.01.2014 року залишити без
змін, скаргу-без задоволення.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у
процесі перегляду справи, апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського
апеляційного господарського суду,
розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представника відповідача,
дослідивши представлені докази в їх
сукупності, перевіривши правильність
застосування місцевим господарським
судом норм матеріального та
процесуального права встановила
наступне.

13.08.2013 року ФОП ОСОБА_2 звернувся до
господарського суду Черкаської
області з позовом до ТОВ «Перше травня
комбікормовий завод» про стягнення 44
688, 94 грн. з яких: 39 149, 15 грн. 3% річних, 5
538,94 грн. інфляційних втрат на підставі
неналежного виконання договору
поставки № 17/04/09-05 від 17.04.2009 року з
врахуванням заяви про збільшення
позовних вимог (а.с.2-3, 62-63).

Рішенням господарського суду
Черкаської області від 24.09.2013 року у
справі № 925/1288/13 позов задоволено
повністю. Стягнуто з ТОВ «Перше травня
комбікормовий завод» на користь
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_2 39 149,15 грн. 3%
річних, 5 538,94 грн. інфляційних втрат та 1
720,50 грн. судового збору (а.с.89-93).

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 18.11.2013 року у
справі № 925/1288/13 рішення
господарського суду Черкаської
області від 24.09.2013 року залишено без
змін (а.с.123-129).

10.12.2013 року на виконання рішення
господарського суду Черкаської
області від 24.09.2013 року та постанови
Київського апеляційного
господарського суду від 18.11.2013 року
видано наказ про примусове виконання
рішення суду (а.с.131).

13.01.2013 відповідач звернувся до суду із
заявою, в порядку ст.117 ГПК України, про
визнання наказу господарського суду
таким, що не підлягає до виконання в
частині стягнення 25 000,00 грн., через
припинення цього зобов'язання
внаслідок зарахування зустрічних
однорідних вимог (а.с.132-133).

В обґрунтування своїх вимог,
відповідач зазначив, що існуючий між
сторонами борг в сумі 69 688, 09 грн., який
виник внаслідок переплати
відповідачем 25 000 грн. під час
примусового виконання рішення
господарського суду Черкаської
області у справі № 06/5026/2656/2011 та
несплати боржником 44 688, 09 грн. 3 % річних
та інфляційних втрат на підставі
неналежного виконання договору
поставки № 17/04/09-05 від 17.04.2009 року. Крім
того, як стверджує апелянт, 18.11.2013 року
відповідач направив позивачу заяву про
зарахування зустрічних однорідних
вимог про припинення зобов'язань
відповідача в частині стягнення 25 000
грн. шляхом зарахування, відтак вважає,
що наказ про примусове виконання
рішення Черкаської області від 10.12.2013
року у справі № 925/1288/13 не підлягає
виконанню в частині стягнення 25 000, 00
грн.

Місцевий господарський суд, при
винесенні спірної ухвали, виходив з
того, що відповідач виконав всі
необхідні умови, які передбачені ст. 601
ЦК України щодо зарахування зустрічних
однорідних вимог, за заявою від 18.11.2013
року таке зарахування відбулося, що
припиняє взаємні зобов'язання сторін
на суму 25 000 грн., тому в цій частині
наказ господарського суду Черкаської
області від 10.12.2013 року у справі №
925/1288/13 не підлягає виконанню.

Колегія суддів апеляційного суду не
погоджується із висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Згідно статті 117 ГПК України
господарський суд, який видав наказ,
може за заявою стягувача або боржника
визнати наказ таким, що не підлягає
виконанню, та стягнути на користь
боржника безпідставно одержане
стягувачем за наказом. Господарський
суд ухвалою вносить виправлення до
наказу, а у разі якщо його було видано
помилково або якщо обов'язок боржника
відсутній повністю чи частково у
зв'язку з його припиненням
добровільним виконанням боржником чи
іншою особою або з інших причин,
господарський суд визнає наказ таким,
що не підлягає виконанню повністю або
частково.

При перегляді рішення у даній справі
суд апеляційної інстанції не прийняв
доводів відповідача про те, що 25 000,04
грн. слід зарахувати у сплату боргу по 3%
річних та інфляційних, оскільки
відповідач не направляв позивачу заяву
про зарахування зустрічних однорідних
вимог до прийняття рішення у справі.

Як вбачається з матеріалів справи
18.11.2013 року відповідач звернувся до
позивача із заявою про зарахування
зустрічних однорідних вимог в сумі 25000
грн., в порядку ст.601 ЦК України.

25.11.2013 року позивач отримав вищевказану
заяву, про що свідчить долучена до
матеріалів справи копія поштового
повідомлення про вручення
відправлення (а.с.140).

Заява відповідача про зарахування
зустрічних однорідних вимог, у
відповідності до ч. 3 ст. 202 ЦК України, є
одностороннім правочином.

З огляду на приписи ст.ст. 202 ст. 203 ЦК
України заява однієї з сторін про
зарахування зустрічних вимог повинна
відповідати загальним вимогам,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину. Односторонній
правочин може створювати обов'язки
лише для особи, яка його вчинила, може
створювати обов'язки для інших осіб
лише у випадках, встановлених законом,
або за домовленістю з цими особами.

Наявність заперечень однієї сторони не
є перешкодою для проведення
зарахування зустрічних однорідних
вимог за заявою іншої сторони, але лише
за умови, що така заборгованість є
безспірною, наприклад, встановленою
рішенням суду тощо. У випадку, коли такі
вимоги не є безспірними, відповідний
спір має бути вирішений у судовому
порядку з дотриманням вимог
процесуального закону.

Відповідно до ст.601 ЦК України
зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги.

Зі змісту ст. 601 ЦК України слідує, що
зарахування можливе за наявності таких
умов: зустрічність вимог, тобто
одночасна участь сторін у двох
зобов'язаннях і при цьому кредитор за
одним зобов'язанням є боржником в
іншому зобов'язанні; однорідність
вимог (гроші, однорідні речі); настання
строку виконання зобов'язання або
визначення строку моментом запитання,
або щоб термін виконання не був
вказаний взагалі, тобто виконання
можна було вимагати в будь-який момент;
ясність вимог-відсутність спору
відносно характеру зобов'язання, його
змісту, умов виконання; звернення з
заявою однієї сторони до іншої.

Зарахування зустрічних однорідних
вимог може здійснюватись за заявою
однієї зі сторін. Разом з цим,
відповідно до принципів цивільного та
господарського законодавства, інша
сторона має право заперечити проти
заявленої вимоги про залік, і в такому
випадку залік не відбувається.

Матеріали справи свідчать, що на час
прийняття рішення суду 24.09.2013 року
позивач не звертався до відповідача із
заявою в порядку ст.601 ЦК України, про
припинення зобов'язання зарахуванням
зустрічних однорідних вимог в сумі 25 000
грн., рішення суду визнано правомірним
Постановою апеляційної інстанції від
18.11.2013 року. При цьому, заява ТОВ «Перше
травня комбікормовий завод» про
припинення зобов'язання зарахуванням
зустрічних однорідних вимог в сумі 25 000
грн. була предметом розгляду в
апеляційній інстанції, яка дійшла
висновку що 25000,04 грн. сплачено
відповідачем на виконання рішення суду
по справі № 06/5026/2656/2011 і відповідачем не
доведено зміни призначення платежу в
розмірі 25 000,04 грн., не представлено
доказів направлення позивачу заяви про
зарахування зустрічних однорідних
вимог, відтак на час прийняття рішення
у даній справі у суду не біло підстав
для зарахування зазначеної суми в
рахунок заявлених до стягнення
інфляційних втрат та 3% річних. Крім
того, присуджені до стягнення 44088,09 грн.
інфляційних втрат та 3% річних можна
було вважати безспірними лише після
прийняття рішення у справі № 925/1288/13 та
набрання даним рішенням законної сили.

Таким чином, спірна вимога відповідача
про зарахування зустрічних однорідних
вимог в сумі 25 000 грн. на час її подання
не відповідала ознакам зустрічності,
однорідності та «дозрілості» вимог, за
одночасної наявності яких можливе
припинення зобов'язання за ст. 601 ЦК
України на підставі односторонньої
заяви сторони. Аналогічна правова
позиція викладена у постановах ВГСУ
від 17.11.2010 року № 3/51 та від 30.08.2011 року №
3/126.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
згідно з приписами частин 2, 4 статті 117
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд, який видав
наказ, може за заявою стягувача або
боржника виправити помилку, допущену
при його оформленні або видачі, чи
визнати наказ таким, що не підлягає
виконанню, та стягнути на користь
боржника безпідставно одержане
стягувачем за наказом. Господарський
суд ухвалою вносить виправлення до
наказу, а у разі якщо його було видано
помилково або якщо обов'язок боржника
відсутній повністю чи частково у
зв'язку з його припиненням
добровільним виконанням боржником чи
іншою особою або з інших причин,
господарський суд визнає наказ таким,
що не підлягає виконанню повністю або
частково. Якщо стягнення за таким
наказом уже відбулося повністю або
частково, господарський суд одночасно
на вимогу боржника стягує на його
користь безпідставно одержане
стягувачем за наказом.

Як вбачається з матеріалів справи та
було зазначено вище, задовольняючи
заяву товариства з обмеженою
відповідальністю «Перше травня
комбікормовий завод» про визнання
наказу таким, що не підлягає виконанню
в частині стягнення 25 000 грн., на
підставі статті 117 Господарського
процесуального кодексу України, суд
першої інстанції посилався на
доведеність обставин, передбачених ст.
117 ГПК України.

Однак, розглядаючи спір в апеляційному
порядку, колегія дійшла висновку, що
суд першої інстанції не надав належної
правової оцінки поданій заяві
товариства з обмеженою
відповідальністю «Перше травня
комбікормовий завод», оскільки,
відповідно до вимог частини 5 статті 124
Конституції України та статті 115
Господарського процесуального кодексу
України рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом України
«Про виконавче провадження».

Згідно приписів статті 116
Господарського процесуального кодексу
України України виконання рішення
господарського суду проводиться на
підставі виданого ним наказу, який є
виконавчим документом та підлягає
виконанню у порядку, що встановлений
Господарським процесуальним кодексом
України.

Виконання рішення, ухвали, постанови
господарського суду є невід'ємною
частиною судового процесу та
правосуддя. Право на стягнення
заборгованості на користь стягувача
підтверджене рішенням, наказом та
ухвалою господарського суду, повинно
бути реалізоване в процесуальних
формах, встановлених законодавством
про виконавче провадження. Таким чином,
зарахування зустрічних однорідних
вимог на цій стадії може відбуватися не
інакше, як на підставах та у порядку,
визначеному Господарським
процесуальним кодексом України та
Законом України «Про виконавче
провадження».

Згідно з пунктом 5 статті 602 Цивільного
кодексу України не допускається
зарахування зустрічних вимог у
випадках, встановлених договором або
законом.

Згідно вимог статі 599 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Отже, угода про зарахування зустрічних
однорідних вимог, вчинена на стадії
виконання судового рішення, може бути
підставою для укладення стягувачем і
боржником мирової угоди про закінчення
виконавчого провадження, яка, у разі
затвердження її судом, є підставою для
закінчення виконавчого провадження.

Наказ господарського суду Черкаської
області від 10.12.2013 року про стягнення
44088,09 грн. інфляційних втрат та 3% річних
та 1720,50 грн. на відшкодування судового
збору виданий згідно статті 117
Господарського процесуального кодексу
України містить резолютивну частину
рішення та підлягає виконанню виключно
у зазначений у наказі спосіб (стягнення
грошових коштів) та на користь
стягувача.

Враховуючи наявність рішення суду у
даній справі про стягнення грошових
коштів, набуття рішенням законної сили,
видачу наказу, належним є виключно
встановлений судом спосіб стягнення
саме грошових коштів на користь
встановленого судом стягувача, яким є
суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа ОСОБА_2.

Враховуючи обов'язковість виконання
наказу господарського суду Черкаської
області від 10.12.2013 року про стягнення з
боржника на користь суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_2 та відсутність належних
правових підстав для визнання
вказаного наказу суду таким, що не
підлягає виконанню, колегія суддів
вважає висновок місцевого
господарського суду про задоволення
заяви боржника щодо визнання наказу
таким що не підлягає виконанню в сумі
25000 грн. неправомірним.

За змістом зобов'язального права та на
підставі системного аналізу Закону
України «Про виконавче провадження»,
приписів Цивільного кодексу України,
вбачається, що взаємозалік зустрічних
однорідних вимог, на який посилається
суд першої інстанції як на підставу
визнання наказу суду таким, що не
підлягає виконанню, за заявою однієї із
сторін на стадії виконання рішення
суду може здійснюватися лише у разі
згоди на це іншої сторони шляхом
підписання між ними мирової угоди та
затвердження її в порядку, визначеному
частиною 4 статті 121 Господарського
процесуального кодексу України, що, в
свою чергу дає право державному
виконавцю закінчити виконавче
провадження винесенням відповідної
постанови. Аналогічна правова позиція
викладена у постанові ВГСУ №
38/211-10(5023/1663/12,5023/6061/11).

З огляду на викладене, висновок суду
першої інстанцій є помилковим, заява
відповідача про зарахування
зустрічної однорідної вимоги є
передчасною, а тому господарський суд
Черкаської області безпідставно
визнав наказ господарського суду про
примусове виконання рішення
господарського суду Черкаської
області від 10.12.2013 року у справі №
925/1288/13 таким, що не підлягає виконанню в
частині стягнення 25 000, 00 грн.

За даних обставин, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду вважає, що
місцевим господарським судом неповно
досліджено обставини справи та надано
цим обставинам невірну правову оцінку,
а тому ухвала господарського суду
Черкаської області від 20.01.2014 року у
справі № 925/1288/13 не відповідає вимогам
чинного законодавства України та
підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 49, 99, 101-106 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_2 на ухвалу господарського
суду Черкаської області від 20.01.2014 року
у справі № 925/1288/13 задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду
Черкаської області від 20.01.2014 року у
справі № 925/1288/13 скасувати.

3.Товариству з обмеженою
відповідальністю «Перше травня
комбікормовий завод» відмовити у
задоволенні заяви про визнання наказу
про примусове виконання рішення від
10.12.2013 року у справі № 925/1288/13 таким, що
не підлягає виконанню в частині
стягнення 25 000, 00 грн.

4.Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Перше Травня
Комбікормовий завод» (Черкаська
область, Черкаський р-н, с. Хутори, вул.
Центральна, 2, ідентифікаційний код
36330229) на користь фізичної особи -
суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) 609 (шістсот дев'ять) грн. в
повернення судового збору за розгляд
справи в апеляційній інстанції.

5.Доручити господарському суду
Черкаської області видати відповідний
наказ.

6.Справу № 925/1288/13 повернути до
господарського суду Черкаської
області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у
касаційному порядку відповідно до
вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя
Г.А. Жук

Судді
О.В. Агрикова

А.О. Мальченко