РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2014 р.
Справа № 903/1033/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Бригинець Л.М.

суддів
Демидюк О.О.

суддів
Огороднік К.М.

при секретарі судового засідання
Полюхович О.В.

розглянувши апеляційну скаргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
рішення господарського суду
Волинської області від 27.11.2013 р. у
справі № 903/1033/13

(суддя Кравчук Віктор Оксентійович )

за позовом ТзОВ "ЕФ ЕС
Маккензі-Україна", м.Київ

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
с.Підріччя Камінь-Каширського р-ну
Волинської обл.

про відшкодування 18 367 грн. збитків,
пов'язаних з недостачею, пошкодженням і
втратою вантажу під час перевезення

за участю представників:

позивача - Ткач В.Д. (паспорт НОМЕР_2 від 4
липня 1996 р. Шевченківським РУ ГУ МВС
України в м. Києві)

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Волинської області від 27.11.2013р. ( суддя
Кравчук В.О.) задоволено позов ТзОВ "ЕФ
ЕС Маккензі-Україна" до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 відшкодування
18 367 грн. збитків, пов'язаних з
недостачею, пошкодженням і втратою
вантажу під час перевезення. Стягнуто з
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1)
на користь ТзОВ "ЕФ ЕС Маккензі-Україна"
(04060, м. Київ, вул. Академіка Щусєва, 36;
ідентифікаційний код 33835710) 18367 грн.
збитків, пов'язаних з недостачею,
пошкодженням і втратою вантажу під час
перевезення; 1720, 5 грн. судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням,
відповідач звернувся до Рівненського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Волинської області від 27.11.2013р. у
справі №903/1033/13 та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Скаржник зазначає, що суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку
про підставність позовних вимог про
стягнення з відповідача збитків в сумі
18367,00грн., при цьому не встановив чи
дійсно позивач поніс витрати в сумі
18367,00грн.

Відповідач правом на участь в судовому
засіданні не скористався, хоча про час
і місце розгляду належним чином
повідомлений.

Оскільки явка представників сторін в
судове засідання обов'язковою не
визнавалась та додаткові докази судом
не витребовувались, колегія суддів
дійшла висновку про можливість
розгляду апеляційної скарги без участі
представника відповідача за наявними у
справі матеріалами.

Згідно статті 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв"язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, в
червні 2012 року ТзОВ "ЕФ ЕС
Маккензі-Україна" (експедитор за
договором, позивач у справі) та фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 (перевізник
за договором, відповідач у справі)
уклали договір № 93028 перевезень
вантажів (транспортно-експедиційне
обслуговування) (далі Договір), який
відповідно до п.8.1 договору діє
протягом всього періоду
співробітництва сторін (а.с.11-14).

Відповідно до п.п.2.2, 2.6 Договору на
кожне замовлення оформляється заявка
(транспортне замовлення), що є
невід'ємною частиною договору.

03.10.2012р. сторонами підписаний
договір-заявка № КІСП10120002 на
організацію перевезення вантажу
автомобільним транспортом (а.с.15-16).

Згідно з п.2.7 договору основним
перевізним документом є міжнародна
товарно-транспортна накладна (CMR), за
яким відбувається здача-приймання
вантажу.

У даному випадку такою є міжнародна
товарно-транспортна накладна (CMR) за №
000105 (а.с.26), засвідчений в порядку ст.79
Закону України "Про нотаріат" від 02.09.1993
р. № 3425-ХП та глави 8 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 22.02.2012р. N 296/5,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 22.02.2012 р. за N 282/20595
переклад якої долучений позивачем до
матеріалів справи.

Відповідно до договору та заявки
відповідач взяв на себе зобов'язання по
перевезенню вантажу маршрутом Блоне
(Польша) - м. Київ - м. Вишневе (Україна)
та прийняв вантаж для перевезення без
зауважень.

Предметом спору у даній справі є
відшкодування 18367 грн. збитків,
пов'язаних з недостачею, пошкодженням і
втратою вантажу під час перевезення.

Сторонами Договору № 93028 перевезень
вантажів (транспортно-експедиційне
обслуговування) передбачено повну
матеріальну відповідальність
перевізника за вантаж з моменту його
прийняття до перевезення і до його
передачі вантажоодержувачу (пункт 4.14 ),
що узгоджується із ст. 924 Цивільного
кодексу України.

Згідно зі статтею 908 Цивільного кодексу
України перевезення вантажу,
пасажирів, багажу, пошти здійснюються
за договором перевезення.

Стаття 909 Цивільного кодексу України
містить визначення договору
перевезення як договору, за яким одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити ввірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату.

Відповідно до статті 306 Господарського
кодексу України перевезення вантажів у
цьому Кодексу визнається господарська
діяльність, пов'язана з переміщенням
продукції виробничо-технічного
призначення та виробів народного
споживання залізницями,
автомобільними дорогами, водними та
повітряними шляхами, а також
транспортування продукції
трубопроводом.

Суб'єктами відносин перевезення
вантажів є перевізники,
вантажовідправники та
вантажоодержувачі.

Відповідно до статті 929 Цивільного
кодексу України за договором
транспортного експедирування одна
сторона (експедитор) зобов'язується за
плату і за рахунок другої сторони
(клієнта) виконати або організувати
виконання визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутністю таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання
зобов'язання-відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.
Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для виконання нею
зобов'язань, враховуючи інтереси
другої сторони та враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу (ст.193
Господарського кодексу України,).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язанням є
його невиконання, неналежне виконання
або виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Перевізник відповідає за збереження
вантажу, багажу, пошти з моменту
прийняття їх до перевезення та до
видачі одержувачеві, якщо не доведе, що
втрата, нестача, псування або
пошкодження вантажу, багажу, пошти
сталися внаслідок обставин, яким
перевізник не міг запобігти та
усунення яких від нього не залежало.
Перевізник відповідає за втрату,
нестачу, псування або пошкодження
прийнятих до перевезення вантажу,
багажу, пошти у розмірі фактичної
шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з
його вини (ст. 924 Цивільного кодексу
України).

Згідно статті 218 Господарського
кодексу України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання, або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Як свідчать матеріали справи, при
розвантаженні автомобіля в пункті
призначення на складі
вантажоодержувача ТОВ "Легранд
Україна" виявлено замочені короба про,
що складено акт про виявлення
недостачі пошкоджень вантажу від 09.10.2012
року який підписаний представником
відповідача - водієм ОСОБА_3 та
представником вантажоодержувача, а
також зроблена відмітка на СМR № 000105.
Відповідно до акту пошкодження вантажу
сума завданого збитку складає 22804 грн. 07
коп.

Відповідно до п. 4.16 договору факт
недостачі, пошкодження, втрати
(псування) вантажу фіксується в СMR та в
акті про виявлення зазначених
недоліків.

У СMR № 000105 зазначено про вологість 7
упаковок з електротехнікою і
деформацію 15 упаковок з вантажем,
вантажоодержувачем є ТзОВ "Легранд
Україна".

09.10.2012 р. складений акт про виявлення
нестачі, пошкодження вантажу (товару,
пошкодження упаковки при отриманні
товару на складі АТ "ДХЛ Інтернешнл
Україна") на суму 22804, 07 грн. (а.с.24), в
якому вказано про справність пломб при
відкритті автофургону (контейнера), що
підтверджує вину перевізника.

Згідно з додатком до вищеназваного
акта від 09.10.2012 р. товар пошкоджений у
кількості 24 найменувань певної
кількості та вартості (а.с.25).

Розмір збитків позивач обґрунтовує
даними, які містяться в 3 інвойсах №
6354039 від 26.09.2012р., № 6356573 від 01.10.2012р., №
6356576 від 01.10.2012р., які додаються до
спірної накладної, засвідчені в
порядку ст.79 Закону України "Про
нотаріат" та глави 8 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 22.02.2012р. N 296/5
переклади яких долучені ним до
матеріалів справи на виконання вимог
ухвали суду від 13.11.2013 р.

Позивачем додатково направлено
відповідачу додаток до претензії за №
1075 від 30 липня 2013 року до раніше
направленої претензії № 1912 від 11.10.2012
року за № 1075 від 30 липня 2013року, з
уточненням суми збитку на суму 18367 грн.
00 коп., а також виставлено рахунок -
фактуру № СФ-0002294 від 30.07.2013року, та
20.08.2013року за № 1226 відповідачу
направлено досудове попередження.

На претензію, додаток до претензії та
досудове попередження відповідач
відповіді не надав, кошти в сумі 18367 грн.
00 коп. на розрахунковий рахунок не
перерахував.

Відповідно до ст.23 Конвенції про
договір міжнародного автомобільного
перевезення вантажів (Женева, 19 травня
1956 р.), якщо, відповідно до положень цієї
Конвенції, перевізник зобов'язаний
компенсувати повну або часткову втрату
вантажу, така компенсація
розраховується на підставі вартості
вантажу в місці і під час прийняття
його для перевезення. Крім того,
підлягають відшкодуванню: плата за
перевезення, мито, а також інші платежі,
пов'язані з перевезенням вантажу,
цілком у випадку втрати всього вантажу
й у пропорції, що відповідає розміру
збитку, при частковій втраті; інший
збиток відшкодуванню не підлягає.

Відповідачем, виходячи із положень ч.2
ст.218 ГК України, не доведено, які саме
він вчиняв дії по недопущенню
господарського правопорушення.

Заперечення відповідача, які
ґрунтуються на належному ним виконанні
зобов'язання за договором, що, на його
думку, підтверджується наявним у
матеріалах справи актом від 03.12.2012 р.
виконаних робіт на суму 12 500 грн. (а.с.29),
є необгрунтованими, оскільки даний акт
свідчить лише про факт виконання
перевезення та грошову суму як
винагороду за перевезення. Факт
пошкодження вантажу підтверджується
відміткою на СMR № 000105 і актом про
виявлення недостачі пошкоджень
вантажу від 09.10.2012 р.

Різниця між сумою позову 18367 грн. та
сумою в акті про виявлення недостачі
пошкоджень вантажу від 09.10.2012 р.
викликана тим, що в акті розрахунок
зроблений з урахуванням витрат по
доставці до місця призначення, а в
позовній заяві розрахунок зроблено з
урахуванням вартості вантажу при
прийнятті його до перевезення.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що позовні вимоги є
обгрунтованими, підтвердженими
матеріалами справи, а тому судом першої
інстанції задоволені правомірно.

Згідно ст.ст. 32-34 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Факт спричинення збитків
підтверджується належними та
допустимими доказами, які
перевізником ( відповідачем) не
спростовано.

Колегія суддів вважає, що приймаючи
оскаржуване рішення, суд першої
інстанції повно та всебічно дослідив
обставини справи, дав їм належну
правову оцінку та виніс рішення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права. Доводи апелянта
висновків суду першої інстанції не
спростовують, а тому у суду апеляційної
інстанції відсутні підстави для її
скасування чи зміни та задоволення
апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105 ГПК України,
суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 рішення
господарського суду Волинської
області від 27.11.2013 р. у справі № 903/1033/13
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
Волинської області від 27.11.2013 р. у
справі № 903/1033/13 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Бригинець Л.М.

Суддя
Демидюк О.О.

Суддя
Огороднік К.М.