КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2014 р. Справа№ 15/269-б

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Остапенка О.М.

Шипка В.В.

представники сторін не з"явилися,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства "Іллічівський
морський торговельний порт"

на ухвалу господарського суду
міста Києва

від 11.12.2013р.

у справі №15/269-б (суддя Д.О.
Баранов)

за заявою Державного підприємства
"Іллічівський морський торговельний

порт"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Київське ювелірно-

годинникове виробниче
підприємство "Роксо"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 11.12.2013р. припинено
провадження у справі № 15/269-б, дію
мораторію припинено, зобов'язано
державного реєстратора за місцем
знаходження боржника виключити з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
записи про порушення провадження та
визнання боржника банкрутом у справі №
15/269-б про банкрутство Товариства з
обмеженою відповідальністю "Київське
ювелірно-годинникове виробниче
підприємство "Роксо".

Не погоджуючись із ухвалою суду,
Державне підприємство "Іллічівський
морський торговельний порт" звернулось
до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просило скасувати
ухвалу господарського суду міста Києва
від 11.12.2013р. у справі №15/269-б та передати
справу на розгляд до господарського
суду міста Києва.

Скаржник в апеляційній скарзі
зазначає, що судом першої інстанції при
прийнятті оспорюваної ухвали було
порушено норми матеріального та
процесуального права, зокрема норми
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

Повноважні представники сторін в
судове засідання не з'явилися, про час
та місце судового розгляду
повідомлялися належним чином, про що
свідчить реєстр відправки поштової
кореспонденції, наявний в матеріалах
справи.

Враховуючи те, що явка представників
учасників апеляційного провадження
судом апеляційної інстанції
обов'язковою не визнавалась, а участь в
засіданні суду (як і інші права,
передбачені статті 22 ГПК України) є
правом, а не обов'язком сторони, а також
з огляду на обмеження розгляду ухвали
процесуальними строками (15 днів),
Київський апеляційний господарський
суд вважає за можливим здійснити
перевірку ухвали господарського суду в
апеляційному порядку за відсутності
повноважних представників сторін
(повідомлених належним чином про час і
місце судового розгляду) за наявними
матеріалами з урахуванням обов'язку
сторін доводити в порядку ст. 33 ГПК
України ті обставини, на які вони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень та принципів рівності,
змагальності закріплених ст. ст. 42, 43
ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, судова
колегія Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку
про те, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 41
Господарського процесуального кодексу
України, провадження у справах про
банкрутство здійснюється у порядку,
передбаченому цим кодексом з
врахуванням вимог Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
норми якого, як спеціальні норми права,
переважають у застосуванні над
загальними нормами Господарського
процесуального кодексу України.

Як видно з матеріалів справи, ухвалою
господарського суду міста Києва від
03.04.2006 за заявою Державного
підприємства "Іллічівський морський
торговельний порт" порушена справа №
15/269-б про банкрутство Київського
ювелірно- годинкового підприємства
"Роксо" в порядку ст. 52 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
діючої на момент порушення справи про
банкрутство.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 01.02.2007 визнано кредиторами
боржника ДП "Іллічівський морський
торговельний порт", ДПІ у
Голосіївському районі м. Києва,
Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Києві,
Голосіївську міжрайонну виконавчу
дирекцію Київського міського
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності.

Ухвалою від 11.12.2013 суд першої інстанції
через відсутність у матеріалах справи
доказів того, що в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців міститься запис про
відсутність боржника за
місцезнаходженням, припинив
провадження у справі.

Судова колегія не погоджується з
вказаним висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, при прийнятті
оспорюваної ухвали посилався на п. п. 36,
104 та 105 постанови Пленуму Верховного
суду України "Про судову практику в
справах про банкрутство" № 15 від 18.12.2009
р.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Таким чином, зроблені судом першої
інстанції у зазначеній ухвалі висновки
побудовані на правовому підгрунті
(Постанова Пленуму Верховного суду
України "Про судову практику в справах
про банкрутство" № 15 від 18.12.2009 р.),
застосування яких протирічить ч. 1 ст. 58
Конституції України.

Тоді як стаття 52 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
діюча на момент порушення справи про
банкрутство, передбачає особливості
банкрутства відсутнього боржника.

Згідно з ч. 1 вказаної статті незалежно
від розміру вимог до боржника та строку
виконання зобов'язань кредитором може
бути подана заява про порушення справи
про банкрутство відсутнього боржника у
разі, якщо керівні органи боржника -
юридичної особи відсутні за її
місцезнаходженням, або у разі
ненадання боржником протягом року до
органів державної податкової служби
згідно із законодавством податкових
декларацій, документів бухгалтерської
звітності, а також за наявності інших
ознак, що свідчать про відсутність
підприємницької діяльності боржника.

Отже, за правилами цієї статті справа
про банкрутство може бути порушена у
разі наявності хоча б однієї з
перелічених умов, а також за наявності
інших ознак, що свідчать про
відсутність підприємницької
діяльності боржника.

Тобто у суді має бути доведений факт
нездійснення боржником
підприємницької діяльності у зв'язку з
його відсутністю.

Як видно з матеріалів справи, заявник
звернувся до суду з заявою про визнання
відсутнього боржника банкрутом,
оскільки останній неспроможний
сплатити борг у сумі 29 072,64 грн. та
відсутній за юридичною адресою.

Вказана заборгованість виникла на
підставі рішення господарського суду
м. Києва від 29.06.2004 по справі №17/192,
згідно якого був виданий наказ про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Київське
ювелірно-годинникове виробниче
підприємство "Роксо" на користь
Державного підприємства "Іллічівський
морський торговельний порт" 27630,00 грн.
збитків, 953,80 грн. пені, 370,84 грн.
державного мита та 118,00 витрат на
інформаційно - технічне забезпечення
судового процесу.

26.08.2004 державним виконавцем ДВС у
Голосіївському районі м. Києва
винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження про примусове
виконання наказу № 17/192 від 09.07.2004.

10.01.2005 державним виконавцем ДВС у
Голосіївському районі м. Києва
винесена постанова про повернення
виконавчого документа стягувачеві,
виконавче провадження по справі
закрите у звязку з відсутністю
боржника та його майна за адресою: м.
Київ, вул. Трутенко, 2.

Тобто, заявлені вимоги були
документально підтвердженні, з наданих
документів вбачається, що кошти та рух
грошових коштів на рахунках боржника
були відсутні, нерухомого майна та
транспортних засобів боржника не
виявлено, а також, він відсутній за
юридичною адресою.

Відповідно до частини 1 статті 52 Закону
№ 784-Х1V у разі, якщо
громадянин-підприємець - боржник або
керівні органи боржника - юридичної
особи відсутні за її
місцезнаходженням, або у разі
ненадання боржником протягом року до
органів державної податкової служби
згідно із законодавством податкових
декларацій, документів бухгалтерської
звітності, а також за наявності інших
ознак, що свідчать про відсутність
підприємницької діяльності боржника,
заява про порушення справи про
банкрутство відсутнього боржника може
бути подана кредитором незалежно від
розміру його вимог до боржника та
строку виконання зобов'язань.

Таким чином, за правилами вказаної
статті підстави для подання кредитором
заяви про порушення справи про
банкрутство відсутнього боржника
настають як у випадку наявності
будь-якої з ознак, передбачених цією
статтею, так і у випадку їх сукупності.
Такої правової позиції дотримується
Верховний Суд України у постанові від 10
лютого 2004 року № 02-2-24/12673.

Отже, чинне на той момент законодавство
про банкрутство пов'язувало можливість
відкриття провадження у справі про
банкрутство в порядку ст. 52 Закону з
доведенням обставин відсутності
боржника за місцезнаходженням або за
наявності інших ознак, що свідчать про
відсутність підприємницької
діяльності боржника, внесення в Єдиний
державний реєстр юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців запису про
відсутність боржника за
місцезнаходженням на момент на той час
було не обовязкове.

З врахуванням викладеного оскаржувану
ухвалу суду першої інстанції не можна
вважати законною та обґрунтованою,
тому вона підлягає скасуванню, а справа
направленню для розгляду до
господарського суду м. Києва.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 99, 101-106
Господарського процесуального кодексу
України, Законом України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного
підприємства "Іллічівський морський
торговельний порт" задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду міста
Києва від 11.12.2013 скасувати, справу
№15/269-б передати для розгляду до
господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України через суд
апеляційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили.

Постанова виготовлена та підписана
06.03.2014

Головуючий суддя
А.А. Верховець

Судді
О.М. Остапенко

В.В. Шипко