ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2014 р.Справа № 924/1607/13

Господарський суд Хмельницької
області у складі:

Судді Субботіної Л.О., розглянувши
матеріали

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Русь" Д м.Шепетівка
Хмельницької області

до Публічного акціонерного товариства
"Компанія "Райз" м. Київ

про визнання недійсними пунктів 9.8, 9.8.1,
9.8.2, 9.8.3, 9.8.4, 9.8.5 договору поставки
насіння сільськогосподарських культур
на умовах товарного кредиту за № 206/003
від 19.04.2013р.

Представники сторін:

позивач: Волічков Р.Й. - представник за
довіреністю №76 від 27.11.2013р.

відповідач: не з'явився

В судовому засіданні відповідно до ч. 2
ст. 85 ГПК України проголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся з позовом
до суду про визнання недійсними
пунктів 9.8, 9.8.1, 9.8.2, 9.8.3, 9.8.4, 9.8.5 договору
поставки насіння
сільськогосподарських культур на
умовах товарного кредиту за № 206/003 від
19.04.2013р. У позовній заяві та доповненнях
до позову зазначає, що 19.04.2013р. між
сторонами був укладений договір
поставки насіння
сільськогосподарських культур на
умовах товарного кредиту за № 206/003.
Місце укладення договору зазначено
м.Копистин України, якого за
адміністративно-територіальним
устроєм не існує. За умовами додатку
№ЗП-10003-00535 від 22.04.2013р. до договору №
206/003 від 19.04.2013р. предметом поставки є
насіння ячменю ярого "Еней" 1-ї
репродукції, а за умовами додатку №
ЗП-10003-00528 - насіння кукурудзи ЕС
(євростандарт) "Анамур" і "Тріо". В п.8.3.2
договору зазначено, що виробниками
товару є іноземні фірми - нерезиденти
України. Згідно п. 9.3 договору товар є
імпортованим. Таким чином, виробником
товару є нерезидент України, тому
згідно п. 12 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про
третейські суди" такі спірні
правовідносини не є юрисдикцією
третейських судів. Поряд з цим пункти
10.8-10.8.5 (застереження) про розгляд
спорів третейським судом були внесені
до договору № 206/003 в момент його
укладення, тобто до виникнення спірних
відносин, що згідно ст.2, ч. 1 ст. 12 Закону
України "Про третейські суди", ст.203, ч. 1
ст. 215 ЦК України, ч. 1 ст. 207 ГК України
має наслідком їх недійсність. Також
позивач вказує, що відповідач не є
суб'єктом насінництва і не володіє
правом на виробництво або
розповсюдження зазначеного у договорі
№ 206/003 від 19.04.2013р. насіння, тому всі
умови даного договору суперечать
чинному законодавству і є нікчемними (в
цілому). Додатково позивач вказує, що
договір № 206/003 від 19.04.2013р. укладений
представника постачальника, що діяли
на підставі довіреностей, однак, дані
документи не приєднані до договору, а
сам договір скріплений лише одним
підписом та одною печаткою
постачальника, хоча відповідно до
договору має бути два підписи і дві
печатки. Звертає увагу, що третейське
застереження містить лише поштову
адресу третейського суду, що не
відповідає приписам ст. 30 ЗУ "Про
третейські суди", а регламент та
Положення третейського суду повинні
розглядатись як невід'ємна частина
третейської угоди (застереження),
однак, позивач не був ознайомлений із
регламентом та положенням
третейського суду.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримує в
повному обсязі, вважає їх правомірними
та обґрунтованими.

Представник відповідача у попередніх
судових засіданнях проти позову
заперечує, вважає його безпідставним
та необґрунтованим. У письмовому
відзиві на позовну заяву зазначає, що
укладення договору, а тому і всіх умов,
погоджених сторонами договору,
відбулося з дотриманням вимог чинного
законодавств. На стадії укладення
договору позивач усвідомлював на яких
умовах він укладає договір, і при
необхідності міг пропонувати зміни до
договору у вигляді протоколу
розбіжностей, чого він не зробив,
жодних претензій до змісту договору
позивач не заявляв. У договорі сторони
погодили спосіб врегулювання спорів,
що можуть виникнути між ними та
включили до нього умову про розгляд
спору в третейському суді, обравши
спосіб захисту, передбачений ст. 16 ЦК
України. Також позивач був вільний у
виборі постачальника насіння
сільськогосподарських культур, однак,
скористався послугами відповідача.
Відповідач вважає, що зміст
оспорюваних пунктів правочину не
суперечить нормам чинного
законодавства, а інших підстав для
визнання його недійсним, передбачених
ст.ст. 215, 203 ЦК України, немає. Вказує, що
третейське застереження (п. 9.8, п.п.
9.8.1-9.8.5 договору) як частина договору
поставки насіння с/г культур на умовах
товарного кредиту № 206/003 від 19.04.2013р.
відповідає вимогам ч. 5 ст.12 Закону
України "Про третейські суди". Тому з
врахуванням усіх вказаних обставин
вважає позов безпідставним та таким,
що не підлягає задоволенню.

Розглядом матеріалів справи
встановлено наступне:

19.04.2013р. між публічним акціонерним
товариством "Компанія "Райз" в особі
директора Щур М.О., який діє на підставі
довіреності № 114-ЗР від 14 лютого 2013
року, виданої за підписом
уповноваженої особи постачальника та з
прикладенням його печатки, в особі
менеджера зі збуту Сідорова М.В., який
діє на підставі довіреності № 119-ЗР від
14 лютого 2013 року, виданої за підписом
уповноваженої особи постачальника та з
прикладенням його печатки (далі -
постачальник) та ТОВ "Русь" Д в особі
Демчук Т.В., яка діє на підставі Статуту
(далі - покупець) був укладений договір
поставки насіння
сільськогосподарських культур на
умовах товарного кредиту за № 206/003,
згідно п. 1.1 якого постачальник
зобов'язується передати у власність
покупця насіння сільськогосподарських
культур (товар), а покупець
зобов'язується прийняти товар і
оплатити його вартість (ціну),
сплативши за нього визначену договором
грошову суму, а також сплатити відсотки
за користування товарним кредитом в
сумі, визначеній відповідно до умов
договору.

Найменування товару, його кількість,
ціна за одиницю, термін поставки
покупцю, гривнева вартість товару та її
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, порядок та термін оплати
вартості товару (в т.ч. тієї частини
вартості товару, яка оплачується
авансом, а також частини, яка
оплачується на умовах відстрочення
платежів) та нарахованих відсотків,
інші умови (в т. ч. щодо надання знижки
до вартості (ціни) товару), погоджені
сторонами - визначені в договорі та в
додатках до нього, які складають
невід'ємну частину договору (п.1.2
договору).

Вартість (ціна) товару (в т.ч. знижки до
вартості (ціни) товару) та відсотків за
користування товарним кредитом (ціна
договору) вказана в додатках до
договору. Сторони встановлюють ціну
договору в гривнях, а також визначають
її грошовий еквівалент в іноземній
валюті, вказаний в додатках. Ціна
договору є звичайною ціною та
становить вартість (ціну) товару та
суму належних до сплати відсотків за
користування товарним кредитом.
Сторони встановлюють, що протягом
строку дії договору, грошові
зобов'язання покупця існують і
підлягають сплаті у національній
валюті України - гривні. Сума у гривні,
що підлягає до сплати покупцем,
визначається шляхом множення
грошового еквівалента ціни договору
(її неоплаченої частини) в іноземній
валюті, вказаній в додатках до
договору, на курс продажу відповідної
іноземної валюти, який буде
опублікований на відповідній інтернет
- сторінці офіційного інтернет сайту
постачальника на день фактичної
оплати покупцем ціни договору (її
неоплаченої частини) (п.п. 2.1, 2.2
договору).

Пунктами 8.1.1 та 8.1.2 договору визначено,
що постачальник гарантує
відповідність якісних показників
товару вимогам, які встановлені
відповідними державними стандартами
України. Постачальник не несе
відповідальності за погіршення
якісних показників товару, що сталося
після його передачі покупцю, а також за
врожайність, морфологічні показники
вирощеного зерна та інші фактори, які
знаходяться поза межами контролю
постачальника.

Сторони визнають, що певні сорти товару
є інтелектуальною власністю та
охороняються законодавством України
про захист сортів рослин, а також
можуть бути захищені міжнародними
договорами і законами інших країн.
Сторони встановлюють, що покупець не
має права без попереднього письмового
дозволу постачальника проводити
селекцію та розмноження товару для
застосування в якості посівного
матеріалу, а також застосовувати другу
репродукцію товару в якості насіння
для власних потреб та з метою
перепродажу третім особам, проводити
експериментальні роботи з товаром та
його похідними. Такі вимоги
встановлюються до наступних сортів
товару: а) горох Мадонна (Заатен Юніон,
Німеччина); б) горох Харді (Заатен Юніон,
Німеччина); в) горох Камелот (Осева,
Чехія); г) горох Стартер (Заатен Юніон,
Німеччина); д)ячмінь Джарзей (Осева,
Чехія); е) ячмінь ярий Мальз (Лімагрейн,
Україна); є) ячмінь ярий Ебсон
(Лімагрейн, Україна); ж) ячмінь ярий
Скарлет (Осева, Чехія); з) ячмінь ярий
Толар (Осева, Чехія); і) яра пшениця
Аранка (Осева, Чехія); ї) яра пшениця
Тюболт (Заатен Юніон, Німеччина);
й)озима пшениця Скаген (Заатен Юніон,
Німеччина); к) озима пшениця Торілд
(Заатен Юніон, Німеччина); л) соя Супра
(Осева, Чехія); м) соя ОАЦ Віжіон (Осева,
Чехія); н) соя Протеінка (Нові Сад,
Сербія); о) соя Сєдміца (Нові Сад,
Сербія); п) ярий ріпак Ольга (Заатен
Юніон, Німеччина); р)ярий ріпак Байкал
(Заатен Юніон, Німеччина); с) озимий
ячмінь (Осева, Чехія) (п.п. 8.3.1, 8.3.2
договору).

Відповідно до п. 9.8 - п.9.8.5 усі суперечки,
розбіжності, вимоги і претензії, що
виникли в ході виконання даного
договору (контракту) або у зв'язку з ним,
або випливає з його, підлягають
остаточному розгляду в Постійно
діючому Третейському суді при Сумській
міжрегіональній товарній
універсальній біржі (поштова адреса:
індекс 40000, м.Суми, а/с 36) відповідно до
регламенту зазначеного суду одним із
судів одноособово.

На підставі цієї третейської угоди
підлягають розгляду також будь-які
інші суперечки між сторонами з питань
цивільних і господарських
правовідносин між ними, які не
засновані на зазначеному в
попередньому абзаці цього пункту
договорі, але є наслідком визнання
цього договору недійсним, або таким
котрий не був укладений.

Ця угода укладена сторонами на
підставі й у відповідності за статтями
1,5,6,12 Закону України "Про третейські
суди" від 11.05.2004 р. №1701-IV, статей 212,626-628
Цивільного кодексу України.

Рішення Постійно діючого Третейського
суду при Сумській міжрегіональній
товарній універсальній біржі буде
остаточним і обов'язковим для сторін і
буде ними виконано в строки, зазначені
в рішенні Постійного діючого
Третейського суду при Сумській
міжрегіональній товарній
універсальній біржі.

Про місце проведення третейського
розгляду сторони повідомляються
ухвалою суду. Мова третейського
розгляду українська.

Сторони дійшли згоди, що у разі заміни
кредитора або боржника у зобов'язані за
згодою сторін, останній повинен
повідомити нового кредитора або
боржника про існування даного
Третейського застереження.

Сторони не вважають за необхідне
ведення протоколу засідання
третейського суду.

Сторони дійшли згоди, що у випадку
неявки сторін або однієї сторони на
засідання третейського суду
головуючий може розглянути спір без
участі сторони (сторін) за наявними у
справі документами (доказами). У разі
неявки відповідача до суду він має
право подати до суду письмовий відзив,
в якому вказати чи визнає позов, у якому
об'ємі та чи має претензії до позивача
матеріального характеру з предмету
позову і т.і.

Сторони зобов'язуються добровільно
виконувати рішення Третейського суду,
без будь-яких зволікань чи
застережень.

Договір підписано представниками
сторін та скріплено печатками, в тому
числі із боку відповідача підписаний
двома представниками із скріпленням
кожного підпису печаткою підприємства.

Також сторонами підписані додатки до
договору №206/003 від 19.04.2013р., в яких
визначені товар, що купується на умовах
товарного кредиту, його ціна,
кількість, строки оплати, тощо, зокрема:

- згідно додатку №ЗП-10003-00528 від 19.04.2013р.
купується кукурудза ЕС Анамур та
кукурудза ЕС Тріо, загальною вартістю
272 655,00 грн. Строк оплати: 50 % - 24.04.2013р.; 25 % -
15.10.2013р., 25 % - 30.10.2013р.;

- згідно додатку №ЗП-10003-00535 від 22.04.2013р.
купується ячмінь ярий Еней 1 реп.,
вартістю 68 200,00 грн. Строк оплати: 50 % -
22.04.2013р.; 50 % - 15.09.2013р.

Згідно видаткових накладних № ВН-1003-00673
від 23.05.2013р. та ВН-10003-00489 від 25.04.2013р.
відповідач передав позивачу насіння
сільськогосподарських культур,
визначене у вищевказаних додатках.

Відповідно до поданих відповідачем
сертифікатів на насіння України БН №
147151 (ячмінь ярий Еней), № 89463 (кукурудза
ЕС Анамур), №89475 (кукурудза ЕС Тріо),
виробниками насіння є українські
товаровиробники.

Позивач частково розрахувався за
отримане насіння, сплативши
відповідачу кошти в сумі 68200,00 грн. за
насіння ячменю ярого Еней згідно
платіжних доручень № 178 від 22.04.2013р., №333
від 30.09.2013р., № 337 від 04.10.2013р., № 350 від
25.10.2013р., № 353 від 08.11.2013р., та кошти в сумі
204 600,00 грн. за насіння кукурудзи згідно
платіжних доручень № 198 від 16.05.2013р., №
205 від 17.05.2013р., № 220 від 22.05.2013р., № 354 від
08.11.2013р.

Вважаючи пункти 9.8-9.8.5 такими, що
суперечать ст.2, ч. 1 ст. 12, ст. 30 Закону
України "Про третейські суди", ст.203, ч. 1
ст. 215 ЦК України, ч. 1 ст. 207 ГК України,
позивач звернувся до суду з позовом про
визнання останніх (пунктів договору)
недійсними.

На підтвердження повноважень
представників відповідача на
підписання договору №206/003 від 19.04.2013р. в
матеріали справи подано довіреності №
114-ЗР від 14.02.2013р. та № 119-ЗР від 14.02.2013р.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх
в сукупності, судом приймається до
уваги наступне:

Згідно ч.1 ст.15 ГПК України справи у
спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні господарських
договорів, справи у спорах про визнання
договорів недійсними розглядаються
господарським судом за
місцезнаходженням сторони,
зобов'язаної за договором здійснити на
користь другої сторони певні дії, такі
як: передати майно, виконати роботу,
надати послуги, сплатити гроші тощо.

Пунктом 20.5 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №10 від
24.10.2011 року "Про деякі питання
підвідомчості і підсудності справ
господарським судам" передбачено, що у
питаннях визначення підвідомчості і
підсудності справ зі спорів про
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними господарським
судам слід враховувати викладене в
пункті 1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними".

Відповідно до п.п.1.2. п.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №11 від 29.05.2013 року "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
за загальним правилом, закріпленим у
частині першій статті 15 ГПК,
територіальна підсудність
господарським судам справ у спорах про
визнання договорів недійсними
визначається за місцезнаходженням
сторони, зобов'язаної за договором
здійснити на користь другої сторони
певні дії, такі як: передати майно,
виконати роботу, надати послуги,
сплатити гроші тощо.

Згідно умов договору поставки насіння
сільськогосподарських культур на
умовах товарного кредиту за № 206/003 від
19.04.2013р. публічне акціонерне товариство
"Компанія "Райз" зобов'язувалося
передати у власність ТОВ "Русь" Д
насіння сільськогосподарських культур
(товар), а ТОВ "Русь" Д зобов'язувалося
прийняти товар і оплатити його
вартість (ціну), сплативши за нього
визначену договором грошову суму, а
також сплатити відсотки за
користування товарним кредитом в сумі,
визначеній відповідно до умов
договору.

Судом встановлено, що на виконання умов
вищевказаного договору, додатків до
нього №ЗП-10003-00528 від 19.04.2013р. та
№ЗП-10003-00535 від 22.04.2013р. відповідач
передав у власність позивача насіння
сільськогосподарських культур на
загальну суму 340 855,00 грн., що
підтверджується видатковими
накладними № ВН-1003-00673 від 23.05.2013р. та
ВН-10003-00489 від 25.04.2013р. та не
заперечується сторонами.

Позивач лише частково розрахувався за
отримане насіння, сплативши
відповідачу кошти в загальному розмірі
272 800,00 грн. згідно платіжних доручень №
178 від 22.04.2013р., № 333 від 30.09.2013р., № 337 від
04.10.2013р., № 350 від 25.10.2013р., № 353 від
08.11.2013р., № 198 від 16.05.2013р., № 205 від
17.05.2013р., № 220 від 22.05.2013р., № 354 від
08.11.2013р.

Отже, на час звернення з позовом до суду
саме ТОВ "Русь" Д є особою, зобов'язаною
за договором здійснити певні дії,
оскільки позивач зобов'язаний
здійснити оплату переданого
відповідачем товару. Тому зважаючи на
вищевикладені приписи процесуального
законодавства даний спір підлягає
розгляду за місцезнаходженням
позивача по справі (Хмельницька обл.,
м.Шепетівка, вул. Карла Маркса, 112), тобто
в господарському суді Хмельницької
області.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про
третейські суди" юридичні та/або
фізичні особи мають право передати на
розгляд третейського суду будь-який
спір, який виникає з цивільних чи
господарських правовідносин, крім
випадків, передбачених законом. Спір
може бути переданий на розгляд
третейського суду за наявності між
сторонами третейської угоди, яка
відповідає вимогам цього Закону.

Види і форма третейської угоди
визначені ст. 12 вищевказаного Закону.
Так, третейська угода може бути
укладена у вигляді третейського
застереження в договорі, контракті або
у вигляді окремої письмової угоди.
Третейська угода укладається у
письмовій формі. Третейська угода
вважається укладеною, якщо вона
підписана сторонами чи укладена
шляхом обміну листами,
повідомленнями по телетайпу,
телеграфу або з використанням
засобів електронного чи іншого
зв'язку, що забезпечує фіксацію
такої угоди, або шляхом направлення
відзиву на позов, в якому одна із
сторін підтверджує наявність угоди, а
інша сторона проти цього не заперечує.
Третейська угода має містити
відомості про найменування сторін та
їх місцезнаходження, предмет спору,
місце і дату укладання угоди.
Посилання у договорі, контракті на
документ, який містить умову про
третейський розгляд спору, є
третейською угодою за умови, що
договір укладений у письмовій формі і
це посилання є таким, що робить
третейську угоду частиною договору. У
разі недодержання правил,
передбачених цією статтею, третейська
угода є недійсною. Недійсність окремих
положень договору, контракту, що
містить третейське застереження, не
тягне за собою недійсність такого
третейського застереження. Третейська
угода може містити як вказівку про
конкретно визначений третейський суд,
так і просте посилання на вирішення
відповідних спорів між сторонами
третейським судом.

Відповідно ст. ст. 6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Як вбачається із змісту п. 9.8 договору
поставки насіння
сільськогосподарських культур на
умовах товарного кредиту за № 206/003 від
19.04.2013р. сторони погодили, що усі
суперечки, розбіжності, вимоги і
претензії, що виникли в ході виконання
даного договору (контракту) або у
зв'язку з ним, або випливають з нього, а
також будь-які інші суперечки між
сторонами з питань цивільних і
господарських правовідносин між ними,
які не засновані на зазначеному в
попередньому абзаці цього пункту
договорі, але є наслідком визнання
цього договору недійсним, або таким
котрий не був укладений, підлягають
остаточному розгляду в Постійно
діючому Третейському суді при Сумській
міжрегіональній товарній
універсальній біржі.

Третейська угода є різновидом
цивільно-правового правочину й може
бути визнана недійсною у порядку,
установленому ЦК України. Наявність
третейської угоди є підставою для
передачі спору на розгляд третейського
суду, й визнання такої угоди недійсною
надає сторонам можливість звернення за
захистом порушених прав до суду з
дотриманням правил юрисдикції та
підсудності спору.

Статтею 203 ЦК України встановлені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.
Зокрема: 1) зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; 2)особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
3)волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; 4)правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; 5) правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.
1-3, 5 , 6 ст. 203 цього кодексу.

Приписами п. 12 ч. 1 ст. 6 Закону України
"Про третейські суди" визначено, що
третейські суди в порядку,
передбаченому цим Законом, можуть
розглядати будь-які справи, що
виникають із цивільних та
господарських правовідносин, за
винятком, справ, коли хоча б одна із
сторін спору є нерезидентом.

Позивач у позовній заяві та доповненні
до позову вказує, що виробником товару
(насіння), яке було поставлено позивачу
за договором поставки № 206/003 від
19.04.2013р., є нерезидент України, тому
положення пп. 9.8-9.8.5 не відповідають
вищевказаній нормі Закону України "Про
третейські суди".

Однак, позивачем не подано в матеріали
справи будь-яких доказів на
підтвердження того, що виробником
насіння кукурудзи ЕС Анамур, кукурудзи
ЕС Тріо та ячменю ярого Еней 1 реп., який
поставлявся відповідачем позивачу, є
іноземні фірми. Більш того, згідно
наявних в матеріалах справи
сертифікатів на насіння України БН №
147151 (ячмінь ярий Еней), № 89463 (кукурудза
ЕС Анамур), №89475 (кукурудза ЕС Тріо),
виробниками насіння є українські
товаровиробники, а згідно додатків до
договору №ЗП-10003-00528 від 19.04.2013р. та
№ЗП-10003-00535 від 22.04.2013р. вартість
вказаного насіння визначена у гривнях.

Судом також враховується, що в
будь-якому випадку сторонами договору
поставки насіння
сільськогосподарських культур на
умовах товарного кредиту за № 206/003 від
19.04.2013р. є ПАТ "Компанія "Райз" та ТОВ
"Русь" Д. Позивачем не доведено
належними та допустимими доказами
наявності будь-яких цивільних або
господарських правовідносин, які б
випливали із вказаного договору, із
нерезидентом України, тому суд
приходить до висновку, що пп. 9.8-9.8.5
спірного договору не суперечать
приписам п. 12 ч. 1 ст. 6 Закону України
"Про третейські суди".

Також позивач в обґрунтування своїх
позовних вимог посилається на те, що
всі умови договору поставки насіння
сільськогосподарських культур на
умовах товарного кредиту №206/003 від
19.04.2013р. суперечать законодавству, яке
регламентує виробництво та реалізацію
насіння, оскільки відповідач не є
суб'єктом насінництва і не володіє
правом на виробництво та
розповсюдження вказаного у договорі
насіння.

Однак, у відповідності до п. 1.3
Положення про Державний реєстр
виробників насіння і садивного
матеріалу, затвердженого наказом
Міністерства аграрної політики та
продовольства України від 20.02.2013р. № 115,
державний реєстр виробників насіння і
садивного матеріалу - перелік суб'єктів
насінництва та розсадництва, яким
надано право виробляти та
реалізовувати насіння і садивний
матеріал.

Суб'єкти насінництва і розсадництва, що
не занесені до Реєстру виробників, не
мають права виробляти насіння і
садивний матеріал для реалізації (п. 2.2
вищевказаного Положення).

Умовами договору поставки № 206/003 від
19.04.2013р. визначені зобов'язання
відповідача лише щодо реалізації
насіння. При цьому, будь-яких
зобов'язань щодо виробництва насіння
вказаним договором не передбачено.
Отже, посилання позивача на
відсутність у відповідача права на
вчинення договору поставки № 206/003 від
19.04.2013р. не узгоджується із
вищевказаними нормами та є
безпідставним.

Також судом не приймаються до уваги
доводи позивача з приводу того, що
зазначене у п. 9.8-9.8.5 договору № 206/003 від
19.04.2013р. третейське застереження є
звуженням конституційних прав на
судовий захист, оскільки вони
спростовуються рішенням
Конституційного Суду України від 10
січня 2008 року у справі за
конституційним поданням 51 народного
депутата України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень абзаців сьомого, одинадцятого
статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та
розділу VIII "Третейське самоврядування"
Закону України "Про третейські суди"
(справа про завдання третейського
суду), яким визнано, що одним із
способів реалізації права кожного
будь-якими не забороненими законом
засобами захищати свої права і
свободи від порушень і протиправних
посягань у сфері цивільних та
господарських правовідносин є
звернення до третейського суду, що
узгоджується із нормами Конституції
України. Також Конституційним Судом
України у рішенні зазначено, що
практика Європейського суду з прав
людини свідчить, що звернення
фізичних та/або юридичних осіб до
третейського суду є правомірним, якщо
відмова від послуг державного суду
відбулася за вільним волевиявленням
сторін спору (рішення у справі "Девір
проти Бельгії" від 27 лютого 1980 року).

Щодо описки при визначені місця
укладення спірного договору (м.
Копистин замість с.Копистин
Хмельницької обл.) то дана помилка не є
підставою для визнання недійсними саме
пунктів 9.8.-9.8.5 договору поставки № 206/003
від 19.04.2013р., зазначених позивачем, та не
позбавляє сторін права виправити
допущену описку (аналогічна позиція
викладена у постанові Рівненського
апеляційного господарського суду по
справі № 924/1550/13 від 19.02.2014р.).

При прийнятті рішення судом також
враховується, що договір поставки №
206/003 від 19.04.2013р. від імені відповідача
підписаний директором Щур М.О. та
Сідоровим М.В., які наділені
відповідними повноваженнями згідно
довіреностей № 114-ЗР від 14.02.2013р. та
№119-ЗР від 14.02.2013р. Підписи вказаних
осіб скріплені печаткою відповідача.
Зазначені обставини спростовують
доводи позивача щодо неукладеності
договору № 206/003 від 19.04.2013р.

Таким чином, позивачем на доведено
належними та допустимими доказами
обставин, на які він посилається як на
підставу своїх позовних вимог. При
цьому судом також приймається до уваги,
що пункти 9.8-9.8.5 договору поставки №
206/003 від 19.04.2013р. повністю відповідають
приписам Закону України "Про
третейські суди", а відсутність у
третейському застереженні вказівки на
місце проведення третейського
розгляду справи та відсутність в
якості додатків до договору регламенту
та положення третейського суду в силу
приписів ст.ст. 12, 30 Закон України «Про
третейські суди» не є підставою для
визнання недійсними спірних пунктів
договору.

Зважаючи на викладене, у задоволенні
позову ТОВ "Русь" Д до ПАТ "Компанія
"Райз" про визнання недійсними пунктів
9.8, 9.8.1, 9.8.2, 9.8.3, 9.8.4, 9.8.5 договору поставки
насіння сільськогосподарських культур
на умовах товарного кредиту за № 206/003
від 19.04.2013р. слід відмовити.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати
по справі покладаються на позивача, в
зв'язку з відмовою у задоволенні
позову.

Керуючись ст.ст. 1, 12, 33, 34, 44, 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В:

У позові Товариства з обмеженою
відповідальністю "Русь" Д м.Шепетівка
Хмельницької області до Публічного
акціонерного товариства "Компанія
"Райз" м. Київ про визнання недійсними
пунктів 9.8, 9.8.1, 9.8.2, 9.8.3, 9.8.4, 9.8.5 договору
поставки насіння
сільськогосподарських культур на
умовах товарного кредиту за № 206/003 від
19.04.2013р. відмовити.

Повне рішення складено 06.03.2014р.

Суддя
Л.О. Субботіна

Віддрук. 3 прим. :

1 - до справи,

2 - позивачу (Хмельницька обл., м.
Шепетівка, вул. К.Маркса, 112),

3 - відповідачу (03680, м.Київ, вул.
Заболотного, 152) - простим листом.