м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
УХВАЛА

Справа № 910/13692/13 14.03.14

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтерпайп Україна»,
м.Дніпропетровськ

до відповідача: Публічне акціонерне
товариство «Укргазвидобування», м.Київ

про розстрочку виконання рішення

Суддя Любченко М.О.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Скопич Ю.В. - гол.фах.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 25.09.2013р. по справі №910/13692/13
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтерпайп Україна»,
м.Дніпропетровськ до Публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування», м.Київ про
стягнення 2 306 266, 52 грн. задоволено
частково, а саме стягнуто з Публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування» на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтерпайп Україна»
пеню в сумі 181376,97 грн., 3% річних у сумі 2
030 803,68 грн. та судовий збір в розмірі 44
243,61 грн.

Постановою від 04.12.2013р. Київського
апеляційного господарського суду
вищевказане рішення залишено без змін.

Постановою від 19.02.2014р. Вищого
господарського суду України постанову
від 04.12.2013р. Київського апеляційного
господарського суду залишено без змін.

05.03.2014р. на виконання прийнятого
рішення від 25.09.2013р. по справі №910/13692/13
господарським судом було видано наказ.

14.01.2014р. до господарського суду міста
Києва надійшла заява б/н від 10.01.2014р.
Публічного акціонерного товариства
«Укргазвидобування» про розстрочку
виконання рішення строком на 36 місяців,
а саме рівними платежами по 62 678,40 грн.
щомісячно протягом січня 2014р.-
листопада 2016р. та 62 680,26 грн. у грудні
2016р.

В обґрунтування своєї заяви відповідач
посилається на відсутність у
Публічного акціонерного товариства
«Укргазвидобування» грошових коштів
для оплати заборгованості перед
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Інтерпайп Україна»,
що встановлена рішенням
господарського суду від 25.09.2013р.

Позивач у поясненнях б/н від 11.03.2014р.
проти задоволення заяви відповідача
про розстрочку виконання судового
рішення надав заперечення з огляду на
ненадання відповідачем належних
доказів відсутності на його рахунках
грошових коштів, необхідних для
погашення заборгованості перед
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Інтерпайп Україна».

У судове засідання 14.03.2014р. позивач не
з'явився, заявивши клопотання б/н від
11.03.2014р. про відкладення розгляду заяви
у зв'язку з хворобою представника.
Вказане клопотання залишено судом без
задоволення з урахуванням наступних
підстав.

За змістом ст.22 Господарського
процесуального кодексу України
прийняття участі у судовому засіданні
є правом сторони. При цьому, норми
вказаної статті зобов'язують сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених ст.69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р.
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно,
з числа як своїх працівників, так і
осіб, не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (ст.32-34
Господарського процесуального кодексу
України), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

Наразі, позивачем належними та
допустимими доказами не доведено
неможливості забезпечити явку у судове
засідання 14.03.2014р. іншого представника
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтерпайп Україна»,
як і не представлено доказів
знаходження представника Штифурко Ю.І.
на лікарняному.

За таких обставин, враховуючи наведене
вище, незважаючи на неявку
представника позивача, за висновками
суду заява б/н від 10.01.2014р. Публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування» про розстрочку
виконання рішення може бути розглянута
у судовому засіданні 14.03.2014р. за
наявними документами.

Одночасно, судом також враховано, що
положеннями ст.121 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено десятиденний строк
розгляду заяви про розстрочення
виконання рішення.

Розглянувши заяву б/н від 10.01.2014р.
Публічного акціонерного товариства
«Укргазвидобування», заслухавши
пояснення відповідача, господарський
суд встановив.

Відповідно до ст.124 Конституції України
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Статтею 13 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів»
передбачено, що судові рішення, які
набрали законної сили, є обов'язковими
до виконання усіма органами державної
влади, органами місцевого
самоврядування, їх посадовими та
службовими особами, фізичними і
юридичними особами та їх об'єднаннями
на всій території України.

За приписом ст.4-5, ст.115 Господарського
процесуального кодексу України
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України.

Згідно з мотивувальною частиною
рішення Конституційного Суду України
№16-рп/2009 від 30.06.2009р., виконання всіма
суб'єктами правовідносин приписів,
викладених у рішеннях суду, які набрали
законної сили, утверджує авторитет
держави як правової держави.

Виходячи з того, що згідно із ст.1
Конституції України Україна є правовою
державою, обов'язковість виконання
судових рішень є обов'язковою
гарантією, дотримання якої є
визначальним для утвердження
авторитету України.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод
кожен має право на справедливий і
публічний розгляд його справи упродовж
розумного строку незалежним і
неупередженим судом. У рішенні
Європейського суду з прав людини від
20.07.2004р. по справі «Шмалько проти
України» (заява №60750/00) зазначено, що
для цілей ст.6 виконання рішення,
ухваленого будь-яким судом, має
розцінюватися як невід'ємна частина
«судового розгляду». У рішенні від
17.05.2005р. по справі «Чіжов проти України»
(заява №6962/02) Європейський суд з прав
людини зазначив, що позитивним
обов'язком держави є організація
системи виконання рішень таким чином,
щоб переконатися, що неналежне
зволікання відсутнє та що система
ефективна і законодавчо, і практично, а
нездатність державних органів ужити
необхідних заходів для виконання
рішення позбавляє гарантії,
передбаченої параграфом 1 ст.6
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод.

З урахуванням викладеного, відповідно
до вимог Конституції України рішення
суду по справі №910/13692/13, яке набрало
законної сили, є обов'язковим до
виконання та має бути виконане.

Проте, всупереч приписам чинного
законодавства рішення від 25.09.2013р. по
вказаній справі до теперішнього часу
не виконано. Докази зворотнього у
матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.121 Господарського
процесуального кодексу України при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора і у
виняткових випадках, залежно від
обставин справи, може, зокрема,
розстрочити виконання рішення.

При цьому, за змістом наведеної норми,
відстрочення та розстрочення є правом,
а не обов'язком суду, яке реалізується
у будь-який час від набрання рішенням
законної сили та до його фактичного
повного виконання, але виключно у
виняткових випадках та за наявністю
підстав, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим.

Згідно з п.7.1.2 Постанови №9 від 17.10.2012р.
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України»
розстрочка означає виконання рішення
частками, встановленими господарським
судом, з певним інтервалом у часі.
Строки виконання кожної частки також
повинні визначатись господарським
судом. При цьому, слід мати на увазі, що
розстрочка можлива при виконанні
рішення, яке стосується предметів, що
діляться (гроші, майно, не визначене
індивідуальними ознаками; декілька
індивідуально визначених речей тощо).

Пунктом 7.2 Постанови №9 від 17.10.2012р.
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України»
встановлено, що підставою розстрочки
виконання рішення можуть бути
конкретні обставини, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим у визначений строк або
встановленим господарським судом
способом. Вирішуючи питання про
розстрочку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи.

Статтею 129 Конституції України
встановлено, що основними засадами
судочинства є змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Статтями 4-3, 33 Господарського
процесуального кодексу України
встановлений принцип господарського
судочинства, згідно з яким кожна
сторона повинна довести обставини, на
які вона посилається в обгрунтування
своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини справи, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
та заперечень.

За приписом ст.43 вказаного Кодексу
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, яке
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи положення вказаних вище
норм процесуального законодавства, при
зверненні до суду з заявою про
розстрочку виконання судового рішення
заявником повинні бути доведені
конкретні обставини, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим у встановлений строк.

Як вказувалось вище, в обґрунтування
своїх вимог відповідач посилається на
наявність у Публічного акціонерного
товариства «Укргазвидобування»
великої дебіторської заборгованості
та відсутність грошових коштів для
оплати заборгованості перед
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Інтерпайп Україна».

На підтвердження своїх тверджень
заявником представлено суду акт звірки
взаєморозрахунків за період з 01.11.2013р.
по 30.11.2013р., складений відповідачем та
Національною акціонерною компанією
«Нафтогаз України», а також судові
рішення про стягнення на користь
Публічного акціонерного товариства
«Укргазвидобування» грошових коштів.
Доказів відсутності у відповідача
грошових коштів в розмірі, який є
достатній для виконання судового
рішення по розглядуваній справі,
заявником до матеріалів заяви б/н від
10.01.2014р. не додано.

За висновками суду, надані
відповідачем в обґрунтування заяви про
розстрочку виконання рішення
документи не можуть свідчити про
виняткові обставини, що у даному
конкретному випадку роблять
неможливим виконання рішення від
25.09.2013р. господарського суду м.Києва по
справі №910/13692/13, оскільки не містять
будь-яких відомостей про фінансовий
стан вказаного господарського
товариства на теперішній час.

Крім того, судом встановлено, що
відповідно до статуту Публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування», затвердженого
рішенням від 25.12.2012р. установчих зборів
акціонерів товариства та довідки №782290
від 02.01.2013р. з Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
України, заявник має право займатись не
тільки добуванням природного газу, а
зокрема і добуванням сирої нафти,
виробництвом продуктів
нафтоперероблення, розподіленням
газоподібного палива через місцеві
(локальні) трубопроводи та інше, що в
свою чергу свідчить про можливість
отримання прибутку не лише, як зазначив
відповідач, від продажу газу
Національній акціонерній компанії
«Нафтогаз України». Підтвердженням
наявності господарських відносин з
іншими юридичними особами є
представлені заявником до матеріалів
справи судові рішення про стягнення
грошових коштів на користь Публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування».

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 05.03.2014р. заявника було
зобов'язано, зокрема, надати суду
довідки з всіх банківських установ, в
яких у Публічного акціонерного
товариства «Укргазвидобування»
відкриті рахунки, про розмір грошових
коштів, які обліковуються на них, та
докази наявності обставин, що
ускладнюють виконання рішення суду.

Проте, відповідачем вимоги вказаної
ухвали, яка у відповідності до положень
господарського процесуального
законодавства є обов'язковою до
виконання, не виконано. Будь-яких
належних та допустимих доказів у
розумінні норм ст.ст.32, 34, 36
Господарського процесуального кодексу
України наявності виняткового випадку
та підстав, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим,
заявником до матеріалів справи не
представлено.

Під час розгляду заяви 14.03.2014р. судом
також не встановлено наявності інших
суттєвих причин та доказів
неможливості або складності процедури
виконання рішення суду, а також інших
обставин виняткового характеру, які
могли б слугувати підставою для
розстрочки виконання рішення суду.

За таких обставин, враховуючи все
вищенаведене, з огляду на те, що вимоги
заявника позбавлені належного
доказового обґрунтування та правових
підстав, суд відмовляє у задоволенні
заяви б/н від 10.01.2014р. Публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування» про розстрочку
виконання рішення від 25.09.2013р.
господарського суду м.Києва по справі
№910/13692/13 строком на 36 місяців.

Суд звертає увагу заявника на те, що
Публічне акціонерне товариство
«Укргазвидобування» не позбавлено
права та можливості повторно
звернутися до господарського суду з
клопотанням про розстрочку виконання
судового рішення у разі виникнення
обставин, що дійсно ускладнюють
виконання рішення або роблять його
виконання неможливим з наданням
належних доказів існування вказаних
обставин.

Таким чином, керуючись ст.ст.86, 121
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви б/н від
10.01.2014р. Публічного акціонерного
товариства «Укргазвидобування» про
розстрочку виконання рішення від
25.09.2013р. господарського суду м.Києва по
справі №910/13692/13 строком на 36 місяців.

Суддя
М.О. Любченко