ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2014 року
Справа № 904/9801/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Євстигнеєва О.С.-
доповідача,

суддів: Кощеєва І.М., Павловського П.П.

при секретарі: Погорєлової Ю.А

за участю представників:

прокурора: Барчук А.Б. - прокурор
відділу, посвідчення №00865 від 17.08.2012р.;

позивача: не явився;

відповідача: не явився;

третьої особи: не явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну приватного
підприємства «ДРРМЗ» (м.
Дніпропетровськ) на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 13.02.2014р. у справі № 904/9801/13

за позовом: прокурора Самарського
району м. Дніпропетровська в інтересах
держави в особі Дніпропетровської
міської ради (м. Дніпропетровськ)

до: приватного підприємства
«ДРРМЗ» (м. Дніпропетровськ)

третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача - Лівобережна
об'єднана державна податкова інспекція
м. Дніпропетровськ

про: внесення змін до договору
оренди земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 13 лютого
2014 року (підписано 18.02.2014р.) у справі
№904/9801/13 (суддя Ліпинський О.В.)
задоволені позовні вимоги прокурора
Самарського району м. Дніпропетровська
в інтересах держави в особі
Дніпропетровської міської ради (м.
Дніпропетровськ) до приватного
підприємства «ДРРМЗ» (м.
Дніпропетровськ), третя особа:
Лівобережна об'єднана державна
податкова інспекція м. Дніпропетровськ
про внесення змін до договору оренди
землі від 18.11.2004 року (зареєстрованого в
книзі записів державної реєстрації
договорів оренди землі за №11 від
10.01.2005р.) шляхом викладення пунктів
договору в наступній редакції: «п.2.3.
Нормативна грошова оцінка земельної
ділянки станом на 11.11.2013 р. становить
5962685 грн. 66 коп.»; п. 4.1 «Річна орендна
плата за земельну ділянку
встановлюється у грошовій формі (у
гривнях) у розмірі 178880 грн. 58 коп., не є
сталою та може змінюватися у разі зміни
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки та встановлюється
обчислюється відповідно до
Податкового кодексу України у
мінімальному розмірі, що
встановлюється цим кодексом.» З
відповідача в дохід Державного бюджету
України стягнуто судовий збір у сумі
1147,00 грн.

Приватне підприємство «ДРРМЗ»
- відповідач, вважаючи, що
вищезазначене рішення суду прийнято з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення господарського суду і прийняти
нове, яким відмовити у задоволенні
позову. Відповідач вважає
безпідставними вимоги позивача
стосовно внесення змін до п. 2.3
договору, оскільки в п. 4.2. договору
зазначено, що зміна нормативної
грошової оцінки земельної ділянки і її
індексація проводиться без внесення
змін до договору. Скаржник вважає, що в
порушення ст. 58 Конституції України, ст.
5 Цивільного кодексу України судом
помилково застосовано до спірних
правовідносин положення Податкового
кодексу України, враховуючи, що
остаточні правовідносини між
сторонами виникли у 2004 році. На думку
підприємства рішення
Дніпропетровської міської ради від
02.02.2011р. №216/8 не стосується спірного
договору оренди, оскільки не містить
вказівки про приведення договорів
оренди землі, які були укладенні раніше
до вимог чинного законодавства. Крім
того, відповідач зазначає, що позивачем
не дотримано вимог ст. 188 ГК України
щодо обов'язкового надсилання іншій
стороні пропозицій щодо змін чи
розірвання договору.

В судове засідання представник
відповідача не явився, про дату, час і
місце проведення судового засідання
був повідомлений належним чином
(повідомлення про вручення
рекомендованого поштового
відправлення №13951824).

Прокурор в судовому засіданні
підтримав позовні вимоги.

Дніпропетровська міська рада - позивач,
відзив на апеляційну скаргу не надала,
представник в судове засідання не
явився, про дату, час і місце проведення
судового засідання був повідомлений
належним чином (повідомлення про
вручення рекомендованого поштового
відправлення №13951840).

Лівобережна об'єднана державна
податкова інспекція м. Дніпропетровськ
- третя особа, відзив на апеляційну
скаргу не надала, представник в судове
засідання не явився, про дату, час і
місце проведення судового засідання
був повідомлений належним чином
(повідомлення про вручення
рекомендованого поштового
відправлення №13951832).

Беручи до уваги, що неявка
представників сторін і третьої особи
не перешкоджає вирішенню спору по суті,
матеріали справи є достатніми для
прийняття рішення по справі, явка
представників сторін і третьої особи в
судове засідання обов'язковою не
визнавалася, справа переглядалася без
їх участі за наявними у справі
матеріалами.

Розпорядженням секретаря судової
палати Коваль Л.А №142 від 17.03.2014 року у
зв'язку з лікарняним судді постійної
колегії Бахмат Р.М. та на підставі ст. 46
Господарського процесуального кодексу
України, п.п. 3.1.6, 3.1.7 розділу II Положення
про автоматизовану систему
документообігу суду, затвердженого
рішенням Ради суддів України №30 від
26.11.10р., наказу голови
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду №7 від 17.01.2011р.,
справа передана на розгляд колегії
суддів у складі головуючого судді
Євстигнеєва О.С.(доповідач), суддів
Кощеєва І.М., Павловського П.П.

У судовому засіданні була оголошена
вступна та резолютивна частина
постанови Дніпропетровського
апеляційного господарського суду.

Вислухавши прокурора, переглянувши
матеріали справи, Дніпропетровський
апеляційний господарський суд
встановив, що на підставі рішення
Дніпропетровської міської ради від
22.09.2004р. №178/20 між Дніпропетровською
міською радою (Орендодавець) і
приватним підприємством «ДРРМЗ»
(Орендар) 18.11.2004 року був укладений
договір оренди землі, предметом якого
стала земельна ділянка, яка
знаходиться за адресою: вул.
Курсантська, 3-Б (Самарський район) і
зареєстрована в Державному реєстрі
земель за кадастровим номером
:09:524:0097.

Відповідно до п. 2.1. договору в оренду
передана земельна ділянка загальною
площею 0,9239 га.

Нормативна грошова оцінка земельної
ділянки на час укладення цього
договору становила 2163903 грн. 53 коп. (п. 2.3.
договору).

Укладений договір 18.11.2004р. був
посвідчений ОСОБА_3, приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу і
зареєстрований в реєстрі за №9210 та
зареєстрований в книзі записів
державної реєстрації договорів оренди
землі 10.01.2005р. за №11.

Термін дії договору встановлений п. 3.1.
на п'ятнадцять років.

Відповідно до п. 4.1., 4.2. договору, річна
орендна плата за земельну ділянку
встановлюється у грошовій формі (у
гривнях), у розмірі 1(%) відсотка від
нормативної грошової оцінки та
дорівнює розміру земельного податку.

Зміна нормативної грошової оцінки
земельної ділянки та її індексація
проводиться без внесення змін та
доповнень до цього договору у порядку
та у випадках передбачених
законодавством України.

За умовами п. 4.3. договору, Орендар
повинен щорічно протягом першого
кварталу, надавати до комітету
комунальної власності
Дніпропетровської міської ради копію
довідки про нормативну грошову оцінку
земельної ділянки.

Пунктом 4.7. договору сторонами
узгоджено, що розмір орендної плати
переглядається щорічно, або у разі:
зміни умов господарювання,
передбачених договором; змін у
цільовому використанні земельної
ділянки; зміни розмірів земельного
податку, підвищення цін, тарифів, у тому
числі внаслідок інфляції; погіршення
стану орендованої земельної ділянки не
з вини орендаря, що підтверджено
документами; в інших випадках,
передбачених законом.

Законом України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України»
№309-VI від 03.06.2008 року в Закон України
«Про оренду землі» були внесені зміни,
зокрема, ч. ч. 4 та 5 ст. 21 викладені в
наступній редакції: «Річна орендна
плата за земельні ділянки, які
перебувають у державній або
комунальній власності, надходить до
відповідних бюджетів розподіляється і
використовується відповідно до закону
і не може бути меншою: для земель
сільськогосподарського призначення -
розміру земельного податку, що
встановлюється Законом України «Про
плату за землю»; для інших категорій
земель - трикратного розміру
земельного податку, що встановлюється
Законом України «Про плату за землю».
Річна орендна плата за земельні
ділянки, які перебувають у державній
або комунальній власності, не може
перевищувати 12 відсотків їх
нормативної грошової оцінки. При цьому
у разі визначення орендаря на
конкурентних засадах може бути
встановлений більший розмір орендної
плати, ніж зазначений у цій частині».
Вказаний закон набрав чинності з
моменту опублікування - з 04.06.2008 року.

В зв'язку із введенням в дію
Податкового кодексу України з 01.01.2011р.
(від 02.12.2010 N 2755-VI) Закон України „Про
плату за землю" втратив чинність згідно
ч. 2 Прикінцевих положень Кодексу.
Питання сплати податку на землю та
оплати орендної плати за користування
земельною ділянкою з 01.01.2011 року
регулюється виключно Податковим
кодексом України.

Згідно із статтею 287 Податкового
кодексу власники землі та
землекористувачі сплачують плату за
землю з дня виникнення права власності
або права користування земельною
ділянкою.

Згідно з вимогами ст.21 Закону України
"Про оренду землі" орендна плата за
землю - це платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди (крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності, які встановлюються
відповідно до Податкового кодексу
України). Обчислення розміру орендної
плати за землю здійснюється з
урахуванням індексів інфляції, якщо
інше не передбачено договором оренди.

Розмір орендної плати за земельні
ділянки встановлюється у договорі
оренди, але річна сума платежу не може
бути меншою для земель
сільськогосподарського призначення -
розміру земельного податку, що
встановлюється цим розділом; для інших
категорій земель - трикратного розміру
земельного податку, що встановлюється
цим розділом, а також не може
перевищувати для земельних ділянок,
наданих для розміщення, будівництва,
обслуговування та експлуатації
об'єктів енергетики, які виробляють
електричну енергію з відновлюваних
джерел енергії, включаючи технологічну
інфраструктуру таких об'єктів
(виробничі приміщення, бази,
розподільчі пункти (пристрої),
електричні підстанції, електричні
мережі), - 3 відсотки нормативної
грошової оцінки; для інших земельних
ділянок, наданих в оренду, - 12
відсотків нормативної грошової оцінки
(ст.ст. 288.5-288.5.2 Податкового кодексу
України).

З метою приведення рішень міської ради
та проектів рішень міської ради, які
погоджено виконавчим комітетом
міської ради, у галузі земельних
відносин у відповідність до вимог
чинного законодавства, керуючись
Земельним кодексом України, Податковим
кодексом України та Законом України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», Дніпропетровською міською
радою було прийнято рішення №216/8 від
02.02.2011р. «Про приведення рішень міської
ради та деяких проектів рішень міської
ради, які погоджено виконавчим
комітетом міської ради, у галузі
земельних відносин у відповідність до
вимог чинного законодавства», яким
визначено, що до моменту прийняття
міською радою рішення про визначення
розміру річної орендної плати за
земельні ділянки залежно від їх
функціонального використання
встановити розмір річної орендної
плати за користування земельними
ділянками у мінімальному розмірі
орендної плати, визначеному Податковим
кодексом України, незалежно від мети
використання (п.1). Встановлено, що усі
нормативні акти, які було прийнято
міською радою до прийняття цього
рішення, діють в тих частинах, що не
суперечать положенням цього рішення (п.
4).

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом; а також у разі
істотної зміни обставин, якими сторони
керувалися при укладенні договору (ст.
652 ЦК України).

Згідно ст. 632 ЦК України ціна в договорі
встановлюється за домовленістю сторін.
У випадках, встановлених законом,
застосовуються ціни (тарифи, ставки
тощо), які встановлюються або
регулюються уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування.

Статтею 30 Закону України "Про оренду
землі" передбачено, що зміна умов
договору оренди землі здійснюється за
взаємною згодою сторін. У разі
недосягнення згоди щодо зміни умов
договору оренди землі спір вирішується
в судовому порядку.

Отже, положеннями спірного договору
оренди та нормами чинного
законодавства передбачено можливість
зміни умов договору за рішенням суду на
вимогу однієї із сторін у випадках
встановлених договором або законом.
Оскільки сторонами в договорі оренди
передбачена можливість внесення змін
до договору, а орендна плата за
земельні ділянки державної та
комунальної власності є регульованою
ціною, то законодавча зміна граничного
розміру цієї плати є підставою для
перегляду розміру орендної плати,
встановленої умовами договору.

Така ж правова позиція викладена і у
Постановах Верховного Суду України від
27.12.2010 року у справі № 27/15-10, від 23.05.2011
року у справі № 7/105-10(30/234-09), від 30.05.2011
року у справі №17/299-10, від 04.07.2011 року у
справі № 41/81пд, від 20.11.2012 року у справі
№ 28/5005/640/2012.

Статтею 11128 ГПК України
передбачено, що рішення Верховного
Суду України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Прокурор просив внести зміни до
діючого договору оренди земельної
ділянки з урахуванням нової
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки станом на 11.11.2013р. Відповідно до
підготовленого Управлінням
Держземагенства у м. Дніпропетровськ
витягу з технічної документації про
нормативну грошову оцінку земельної
ділянки відповідача нормативна
грошова оцінка земельної ділянки
склала 5962685,66 грн.

Відповідно до частин 4 та 5 статті 5
Закону України «Про оцінку земель»
грошова оцінка земельних ділянок
залежно від призначення та порядку
проведення може бути нормативною і
експертною. Нормативна грошова оцінка
земельних ділянок використовується
для визначення розміру земельного
податку, державного мита при міні,
спадкуванні та даруванні земельних
ділянок згідно з законом, орендної
плати за земельні ділянки державної та
комунальної власності, втрат
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва, а
також при розробці показників та
механізмів економічного стимулювання
раціонального використання та охорони
земель.

Згідно частини 2 статті 12 цього Закону
нормативно-правові акти з проведення
оцінки земель які розробляються з
урахуванням вимог положень
національних стандартів,
затверджуються Кабінетом Міністрів
України. Нормативно грошова оцінка
земельних ділянок в силу положень
статті 13 названого Закону приводиться,
зокрема, у разі визначення розміру
орендної плати за земельні ділянки
державної та комунальної власності.

Нормами статі 18 Закону України «Про
оцінку земель» встановлено, що
нормативна грошова оцінка земельних
ділянок проводиться відповідно до
державних стандартів, норм, правил, а
також інших нормативно-правових актів
на землях усіх категорій та форм
власності.

Відповідно до положень статей 20 та 23
цього Закону за результатами
бонітування ґрунтів, економічної
оцінки земель та нормативно грошової
оцінки земельних ділянок складається
технічна документація, а за
результатами проведення експертної
грошової оцінки земельних ділянок
складається звіт. Дані про нормативну
грошову оцінку окремої земельної
ділянки оформлюється як витяг з
технічної документації з нормативно
грошової оцінки земель.

Технічна документація з бонітування
ґрунтів, економічної оцінки земель та
нормативно грошової оцінки земельних
ділянок у межах населених пунктів
затверджується відповідною сільською,
селищною, міською радою. Витяг з
технічної документації про нормативно
грошову оцінку окремої земельної
ділянки видається відповідним органом
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів.

Порядок проведення нормативної
грошової оцінки землі урегульований
«Порядком нормативної грошової оцінки
земель сільськогосподарського
призначення та населених пунктів»,
затвердженим спільним наказом
Державного комітету по земельних
ресурсах, Міністерства аграрної
політики України, Міністерства
будівництва, архітектури та
житлово-комунального господарства
України, Українською академією
аграрних наук від 27.01.2006р. за №18/15/21/11.

Пунктом 1.3 Порядку передбачено,
що нормативна грошова оцінка земель
використовується для визначення
розміру земельного податку… орендної
плати за земельні ділянки державної та
комунальної власності.

Нормативна грошова оцінка
земель є основою для визначення
розміру орендної плати, а зміна
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки є підставою для перегляду
розміру орендної плати (постанова
Верховного Суду України від 03.12 2013 р. у
справі № 3-34гс13).

Стаття 33 Господарського кодексу
України зобов'язує кожну сторону
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

В даному випадку вимоги прокурора про
внесення змін до договору оренди
земельної ділянки, зокрема до
нормативної грошової оцінки можуть
бути задоволені тільки на підставі
виданого у відповідності з вимогами
вищезазначеного Порядку витягу із
технічної документації про нормативну
грошову оцінку земельної ділянки.
Надані прокурором докази по справі, у
тому числі і витяг з технічної
документації про нормативну грошову
оцінку земельної ділянки є належними
доказами в розумінні ст. 34 ГПК України

Приписами частин 1 і 2 ст. 180
Господарського кодексу України
встановлено, що зміст господарського
договору становлять умови договору,
визначені угодою його сторін,
спрямованою на встановлення, зміну або
припинення господарських зобов'язань,
як погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.
Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

Виходячи із ч. 1 ст. 15 Закону України
«Про оренду землі» істотними умовами
договору оренди землі є: об'єкт оренди
(кадастровий номер, місце
розташування та розмір земельної
ділянки); строк дії договору оренди;
орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної
ділянки, яка передається в оренду;
умови збереження стану об'єкта оренди;
умови і строки передачі земельної
ділянки орендарю; умови повернення
земельної ділянки орендодавцеві;
існуючі обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Відповідно ст. 13 Конституції України,
земля є об'єктом права власності
Українського народу. Від імені
Українського народу права власника
здійснюють органи державної влади та
органи місцевого самоврядування в
межах, визначених цією Конституцією.
Держава забезпечує захист прав усіх
суб'єктів права власності та
господарювання, соціальну
спрямованість економіки. Усі суб'єкти
права власності рівні перед законом. До
розмежування земель державної і
комунальної власності, повноваженнями
з розпорядження ними в межах населених
пунктів, тобто функціями виконавчої
влади, наділені міські ради (Розділ Х
Перехідні положення, п.12 Земельного
кодексу України). Частина 2 ст. 19
Конституції України зобов'язує органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно приписів статті 144 Конституції
України органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території, а тому у разі
прийняття уповноваженим органом
рішення про внесення змін до ставок
орендної плати за землю та
затвердження нових коефіцієнтів, що
використовуються для розрахунку
орендної плати за земельні ділянки,
такі обставини можуть не братися судом
до уваги лише у разі скасування
відповідного рішення органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування в установленому
законом порядку (п.2.19 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.05.2011 р. № 6 «Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин»).

Ця вимога обов'язкова як для прокурора,
так і для судів при розгляді справ.

Заявлені прокурором вимоги щодо
внесення змін до договору оренди
враховують у повній мірі як умови
прийнятого Дніпропетровською міською
радою рішення, так і вимоги чинного
земельного законодавства.

Статтею 68 Конституції України
встановлено, що кожен зобов'язаний
неухильно додержуватися Конституції
України та законів України.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду при цьому вважає,
що доводи скаржника щодо порушення ст.58
Конституції України також не можуть
бути підставою для відмови в позовних
вимогах в силу наступного: за статтею 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи. Згідно рішення
Конституційного Суду України у справі
за конституційним зверненням
Національного банку України щодо
офіційного тлумачення положення
частини першої статті 58 Конституції
України (справа про зворотну дію в часі
законів та інших нормативно-правових
актів) від 09.02.1999 року положення частини
першої статті 58 Конституції України
про те, що закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи, треба розуміти
так, що воно стосується людини і
громадянина (фізичної особи). Отже, суд
не порушував зазначені норми. Крім
того, слід враховувати, що зміни до
договору вносяться не з моменту його
укладення, а на майбутнє і ці зміни
повністю відповідають чинному
земельному законодавству України.

Аналогічної правової позиції
дотримується і Вищий господарський суд
України (постанова ВГСУ від 02.02.2010 року
по справі №32/175-09 та ін.).

Крім того, слід визнати безпідставним
посилання скаржника на недотримання
позивачем порядку внесення змін,
встановленого ст. 188 ГК України.

У листі Вищого господарського
суду України від 06.08.2008 р. № 01-8/471 "Про
деякі питання практики застосування у
вирішенні окремих норм процесуального
права (за матеріалами справ,
розглянутих Верховним Судом України)",
зокрема, зазначено: відповідно до
частини другої статті 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі. Як зазначено в резолютивній
частині рішення Конституційного Суду
України від 09.07.2002 у справі щодо
офіційного тлумачення положення
частини другої статті 124 Конституції
України (справа про досудове
врегулювання спорів), положення
частини другої статті 124 Конституції
України щодо поширення юрисдикції
судів на всі правовідносини, що
виникають у державі, в аспекті
конституційного звернення необхідно
розуміти так, що право особи
(громадянина України, іноземця, особи
без громадянства, юридичної особи) на
звернення до суду за вирішенням спору
не може бути обмежене законом, іншими
нормативно-правовими актами. За таких
обставин недотримання позивачем вимог
частини другої статті 188
Господарського кодексу України щодо
обов'язку надсилання іншій стороні
пропозицій про розірвання договору, у
разі виникнення такої необхідності, не
позбавляє позивача права звернутися за
захистом порушеного права шляхом
вчинення прямого позову до відповідача
про розірвання оспорюваного договору.
Крім того, слід враховувати, що в силу
ст.4 ГК України земельні відносини не є
предметом регулювання цього Кодексу.
Аналогічні приписи були викладені і
останніми змінами до п. 2.19 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.05.2011 р. № 6 «Про деякі
питання практики розгляду справ у
спорах, що виникають із земельних
відносин» .

За таких обставин рішення місцевого
господарського суду слід залишити без
змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 103-105 ГПК України,
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного
підприємства «ДРРМЗ» (м.
Дніпропетровськ) залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 13 лютого
2014 року у справі №904/9801/13 залишити без
зміни.

(постанова виготовлена у повному
обсязі 20.03.2014 року)

Головуючий суддя:

О.С.Євстигнеєв

Судді:
І.М.
Кощеєв

П.П.
Павловський