ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2014 р.
Справа № 5023/4401/12

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Фоміна В.О., суддя Білоусова Я.О.,
суддя Шевель О.В.

при секретарі Коваль А.В.

за участю представників сторін:

позивача: Колесник Л.О. (довіреність
№06/245 від 30.01.2013 року);

відповідача: не з'явився;

третьої особи: Марченко М.С.
(довіреність №08-11/5959/2-13 від 30.12.2013 року);

прокурора: Дудник В.В. (службове
посвідчення №009116 від 13.10.2012 року).

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційні скарги Комунального
підприємства "Харківські теплові
мережі" (вх. № 66Х/2-6) та Прокурора м.
Харкова (вх. № 348 Х/2-6) на рішення
господарського суду Харківської
області від 12.12.2012р. у справі № 5023/4401/12

за позовом Публічного акціонерного
товариства "АКБ "Базис", м. Харків,

до Комунального підприємства
"Харківські теплові мережі", м. Харків,

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - Харківська міська рада, м.
Харків,

за участю Прокуратури м. Харкова

про стягнення 20296981,44 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 12.12.2012р. (суддя
Суярко Т.Д.) позов задоволено. Стягнуто
з Комунального підприємства
"Харківські теплові мережі" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Акціонерний комерційний банк "Базис"
15905462,65 грн. заборгованості за кредитом;
3089774,00 грн. заборгованості по процентах
за користування кредитом; 1220109,27 грн.,
нарахованої на прострочену суму
кредиту за період з 22.12.11р. по 21.06.12р. та
79972,30 грн. пені, нараховану на
прострочену суму процентів за
користування кредитом за період з
01.03.12р. по 31.08.12р., а також 64380,00 грн.
судового збору.

Відповідач з вказаним рішенням не
погодився та звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
просить його скасувати та відмовити в
задоволенні позовних вимог, судовий
збір за подання апеляційної скарги
покласти на позивача.

Скарга обґрунтована тим, що суд під час
розгляду справи не надав правової
оцінки поясненням відповідача в
обґрунтування правової позиції
стосовно неправильного визначення
позивачем розміру як основного боргу
по кредиту, так і нарахованих ним
відсотків та пені. Приймаючи
оскаржуване рішення суд однозначно та
безсумнівно не встановив точний та
конкретний розмір кредитного боргу, і
не маючи цих даних, не перевірив у
повному обсязі правильність наданого
йому позивачем розрахунку сум
нарахованих ним відсотків за
користування кредитом і пені.

Прокуратура м. Харкова в інтересах
держави в особі Харківської міської
ради також звернулась до апеляційного
суду зі скаргою на рішення
господарського суду Харківської суду
від 12.12.2012р., в якій, не погодившись з
вказаним рішенням та посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить його
скасувати та відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Скарга обґрунтована тим, що ухвалою
суду від 01.10.2012р. судом було зобов'язано
сторони провести звірку розрахунків,
для чого відповідач повинен був
направити свого повноважного
представника до позивача. Вказана
звірка так і не була проведена, а спірна
сума залишилась неузгодженою. Не
одержавши витребуваного акту звірки та
погоджуючись із наведеними позивачем
вимогами, суд у якості єдиного та
належного доказу їх правильності і
законності прийняв до уваги лише
складену позивачем архівну довідку, не
вимагаючи при цьому інших відповідних
документів бухгалтерського обліку
руху грошових коштів.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, але надав клопотання (вх. №2220
від 17.03.2014р.) про відкладення розгляду
справи у зв'язку з тим, що повноважний
представник КП «Харківські теплові
мережі» знаходиться на лікарняному і
не може прибути у судове засідання.

Прокурор і представник третьої особи у
судовому засіданні підтримували
клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи.

Представник позивача у судовому
засіданні проти клопотання
відповідача про відкладення розгляду
справи заперечував.

Колегія суддів, розглянувши клопотання
відповідача про відкладення розгляду
справи, вважає, що у задоволенні
клопотання слід відмовити, враховуючи
те, що клопотання є необґрунтованим та
не підтверджено належними доказами.
Крім того, справа розглядається
тривалий час та в матеріалах справи
містяться всі необхідні документи,
необхідні для її розгляду.

Прокурор у судовому засіданні
підтримував вимоги апеляційної скарги
та просив рішення суду першої
інстанції скасувати та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити у повному обсязі.

Представник позивача у судовому
засіданні та у відзивах на апеляційні
скарги відповідача (вх. №1009 від 04.02.2013р.)
та прокурора (вх. №1010 від 04.02.2013р.) проти
апеляційних скарг заперечував та
просив залишити їх без задоволення, а
рішення суду першої інстанції без змін,
посилаючись на те, що у період з 01.10.2012р.
по 12.12.2012р. відповідачем не виконані
вимоги ухвал суду та не надано до суду
як свого варіанту проекту акту звірки,
так і інших доказів, що спростовують
вимоги позивача. Тобто, як зазначає
позивач, саме відповідач ухилився від
проведення звірки взаємних
розрахунків, у зв'язку з чим
господарським судом постановлено
рішення у відповідності з наявними в
матеріалах справи доказами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення прокурора та
представників позивача та третьої
особи, дослідивши наявні докази по
справі, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила.

В серпні 2012р. ПАТ «АКБ «Базис»
звернулось до господарського суду
Харківської області з позовною заявою
про стягнення з Комунального
підприємства "Харківські теплові
мережі" заборгованості по кредитному
договору на відкриття кредитної лінії
№ 325/06 від 22.11.2006 року у розмірі 19634506,73
грн., з яких: 15905462,65 грн. сума
заборгованості за кредитом; 2453555,49 грн.
сума заборгованості по процентах за
користування кредитом; 1178816,80 грн. пеня
за порушення строку повернення кредиту
за період з 01.04.2012р. по 28.09.2012р.; 96671,79 грн.
пеня за порушення строку сплати
процентів за користування кредитом за
період з 01.04.2012р. по 28.09.2012р.

28.11.12р. позивачем до суду надано заяву
про збільшення розміру позовних вимог
(вх.№20090) в якій позивач просив стягнути
з відповідача заборгованість по
кредитному договору на відкриття
кредитної лінії № 325/06 від 22.11.2006 року у
розмірі 20295318,22 грн., з яких: 15905462,65 грн.
сума заборгованості за кредитом; 3089774,00
грн. сума заборгованості по процентах
за користування кредитом; 1220109,27 грн.
пеня за порушення строку повернення
кредиту за період з 22.12.11р. по 21.06.12 р.;
79972,30 грн. пеня за порушення строку
сплати процентів за користування
кредитом за період з 01.03.12р. по 31.08.12р.

Відповідач у клопотанні (вх. №22225 від
12.12.2012р.) проти позову заперечував,
посилаючись на те, що наданий новий
розрахунок суми заборгованості по
відсотках та пені по відсотках містить
протиріччя між собою. Розрахунок
заборгованості по відсотках не містить
ґрунтованого опису, яким саме чином він
виконаний. Також, нові розрахунки пені
за порушення строку повернення кредиту
та за порушення строку сплати
процентів пені виконані із
застосуванням іншого періоду ніж було
заявлено первісно.

12.12.2012р. господарським судом
Харківської області прийнято
оскаржуване рішення, яким позов
задоволено. Рішення обґрунтовано тим,
що наведені законодавчі приписи та
встановлені фактичні дані щодо
невиконання відповідачем взятих на
себе зобов'язань з повернення кредиту
та сплати процентів за користування
кредитом у розмірі та у строк,
встановлений договором, дають підстави
для висновку суду про правомірність
поданого позову.

Колегія суддів дослідивши матеріали
справи, перевіривши доводи апеляційних
скарг, правильність застосування
місцевим господарським судом норм
процесуального та матеріального права
приходить до висновку про відмову у
задоволенні апеляційної скарги
відповідача та апеляційної скарги
прокурора виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
позов обґрунтовано тим, що 22.11.2006р. між
АКБ "Базис", правонаступником якого є
позивач, позикодавцем, та КП
"Харківські теплові мережі",
позичальником, укладено договір на
відкриття кредитної лінії №325/06, згідно
з яким банк зобов'язався надати
позичальнику кредитну лінію для
розрахунків за енергоносії, надані
послуги, виконані роботи, придбання
товарно-матеріальних цінностей,
виплату заробітної плати з
обов'язковими відрахуваннями,
погашення бюджетних платежів та
зборів, з лімітом заборгованості у сумі
14000000,00 грн. на строк до 21.11.07р., з
перерахуванням на поточний рахунок
позичальника.

Відповідно до п.2.6. договору, банк надає
кредит частинами. Перерахування коштів
на рахунки, зазначені позичальником,
здійснюється за письмовим
розпорядженням позичальника, за
наявності кредитних ресурсів у банку,
на цілі, передбачені в п.1.1. договору.

Як свідчать матеріали справи та не
заперечується сторонами, свої
зобов'язання за кредитним договором
позивач виконав у повному обсязі, на
рахунок відповідача було перераховано
кредитні кошти у розмірі 16000000,00 грн., що
підтверджується архівною випискою по
позичковому рахунку №8 за період
з 22.11.2006р. по 24.09.2012р. (а.с.24 т.1)

Відповідно до п.2.1. кредитного договору
плата за користування кредитом
встановлюється в розмірі 19% річних.

Відповідно до п.2.2. кредитного договору
проценти нараховуються за кожен
календарний день, виходячи з
розрахунку фактичної кількості днів у
році, починаючи з дня списання суми
кредиту з рахунку банку.

Відповідно до п.2.3. кредитного договору
виплата процентів здійснюється
позичальником щомісячно, шляхом
перерахування грошових коштів на
рахунок банку.

Відповідно до п.2.5. кредитного договору
часом виконання зобов'язань
позичальником вважається момент
надходження грошових коштів на рахунок
банку.

В подальшому сторони неодноразово
змінювали умови договору на відкриття
кредитної лінії №325/06 від 22.11.06р. щодо
розміру кредитного ліміту, процентної
ставки, забезпечення виконання
зобов'язань за договором, строку
повернення кредиту тощо, шляхом
укладання додаткових угод №1 від
15.01.07р., №2 від 11.10.07р., №3 від 21.11.07р., №4
від 20.11.08р., №5 від 29.12.08р., №6 від 29.01.09р.,
№7 від 27.02.09р., №8 від 30.03.09р., №9 від
29.04.09р., №10 від 23.12.09р., №11 від 22.12.10р.

Відповідно до п.2.1. додаткової угоди №11
від 22.12.10р. до договору на відкриття
кредитної лінії №325/06 від 22.11.06р. плата
за користування кредитом встановлена у
розмірі 24% річних.

Відповідно до п.2.4. додаткової угоди №11
від 22.12.10р. до договору на відкриття
кредитної лінії №325/06 від 22.11.06р.
повернення кредиту здійснюється
позичальником в строк до 21.12.11р.

Як зазначає позивач, порушуючи умови
кредитного договору, відповідно до
якого встановлено строк повернення
кредиту до 21.12.2011р., відповідач не
виконав свої зобов'язання по
кредитному договору та не сплатив суму
заборгованості, у зв'язку з чим
заборгованість відповідача перед
позивачем по кредиту становить 15905462,65
грн.

Також, у зв'язку із збільшенням розміру
прострочених відсотків за кредитним
договором на відкриття кредитної лінії
№325/06 від 22.1.2006р., заборгованість
відповідача перед позивачем по
відсотках за користування кредитною
лінією станом на 28.11.2012р. становить
3089774,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного
кодексу України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфу 1
глави 71 цього кодексу, а саме положення
про позику.

За приписами ч.1 ст.1048 Цивільного
кодексу України позикодавець має
право на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України.

Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу
України позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій саме сумі, що
були йому передані позикодавцем) у
строк та порядку, що встановлені
договором .

Відповідно до ст.1050 Цивільного кодексу
України якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилась, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Як вірно зазначено судом першої
інстанції, зазначені обставини справи
з урахуванням приписів чинного
законодавства дають суду правові
підстави дійти висновку про те, що
відповідачем неналежно виконані
зобов'язання позичальника по
зазначеному вище договору, в зв'язку з
чим вимога позивача про стягнення з
відповідача суми заборгованості по
кредиту у розмірі 15905462,65 грн. та
заборгованості по процентах за
користування кредитом у розмірі 3089774,00
грн. є правомірні, обґрунтовані,
підтверджені матеріалами та
правомірно задоволені судом першої
інстанції.

Правові наслідки порушення
зобов'язання встановлені статтею 611
Цивільного кодексу України, зокрема,
щодо сплати неустойки. Неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до п.3.1. кредитного договору
у разі несвоєчасного повернення
кредиту та/або процентів за
користування ним, позичальник сплачує
банку пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ.

У зв'язку із простроченням
відповідачем виконання зобов'язання з
повернення кредиту та сплати процентів
за користування ним, позивач просив
стягнути пеню у розмірі 1220109,27 грн.,
нараховану на прострочену суму кредиту
за період з 22.12.11р. по 21.06.12р., та пеню у
розмірі 79972,30 грн., нараховану на
прострочену суму процентів за
користування кредитом за період з
01.03.12р. по 31.08.12р.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду, що враховуючи
невиконання відповідачем взятих на
себе зобов'язань з повернення кредиту
та сплати процентів за користування
кредитом у розмірі та у строк,
встановлений договором, позовні вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
пені у розмірі 1220109,27 грн., нарахованої
на прострочену суму кредиту за період з
22.12.11р. по 21.06.12р., та пені у розмірі 79972,30
грн., нарахованої на прострочену суму
процентів за користування кредитом за
період з 01.03.12р. по 31.08.12р. є
обґрунтованими та правомірно
задоволені судом першої інстанції.

Щодо посилання відповідача на те, що
суд під час розгляду справи належним
чином не надав правової оцінки
поясненням відповідача в
обґрунтування правової позиції
стосовно неправильного визначення
позивачем розміру як основного боргу
по кредиту, так і нарахованих ним
відсотків та пені та приймаючи
оскаржуване рішення однозначно та
безсумнівно не встановив точний та
конкретний розмір кредитного боргу, і
не маючи цих даних, не перевірив у
повному обсязі правильність наданого
йому позивачем розрахунку сум
нарахованих ним відсотків за
користування кредитом і пені, колегія
суддів зазначає наступне.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 12.03.2013р. у даній
справі було призначено
фінансово-кредитну (економічну)
експертизу, проведення якої доручено
експертам Харківського НДІ судових
експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса.

Відповідно до висновку
судово-економічної експертизи №2538 від
10.07.2013р. розмір заборгованості КП
«Харківські теплові мережі» по
кредиту, процентам та пені за кредитним
договором на відкриття кредитної лінії
№325/06 від 22.11.2006р. станом на дату
повернення кредиту 21.12.2011р. становить
16000000,00 грн. Згідно з наданими на
дослідження розрахунками до позовної
заяви від 01.10.2012р. на дату розрахунку
28.09.2012р. сума заборгованості по
основній сумі боргу становить 15905462,65
грн. та по нарахованим відсоткам
становить 2453555,49 грн., що відповідає
результатам проведених розрахунків
при дослідженні.

Отже, як зазначено у висновку, виходячи
з наданих на дослідження документів та
за результатами розрахунків за умовами
кредитного договору на відкриття
кредитної лінії №325/06 від 22.11.2006р. можна
стверджувати, що наявний у матеріалах
справи розрахунок ПАТ «АКБ «Базис»
заборгованості КП «Харківські теплові
мережі» за кредитним договором на
відкриття кредитної лінії №325/06 від
22.11.2006р. по погашенню основної суми
боргу та сплаті процентів від 01.10.2012р.
відповідає умовам укладеного між
вказаними сторонами кредитного
договору та документами
бухгалтерського обліку банку.

Також, за результатами розрахунків
встановлено, що сума пені за порушення
строку сплати процентів за
користування кредитним договором на
відкриття кредитної лінії №325/06 від
22.11.2006р., розрахована як подвійна
облікова ставка НБУ за кожен день
прострочення платежу за період з
01.03.2012р. по 31.08.2012р. включно, становить
79972,30 грн., що відповідає сумі пені за
порушення строку сплати процентів за
користування кредитом за тим же
договором та за такий же період, що
проведений ПАТ «АКБ «Базис» та надано
до позовної заяви від 01.10.2012р.

Згідно даних залученої до матеріалів
справи банківської виписки ПАТ «АКБ
«Базис» за особистим рахунком 8/980
за період з 22.11.2006р. по 27.09.2012, що
відкритий КП «Харківські теплові
мережі» як позичальнику для обліку
наданих кредитних коштів згідно із
кредитним договором на відкриття
кредитної лінії №325/06 від 22.11.206р.,
відсутні кореспонденції з рахунками
коду 2067- прострочена заборгованість за
кредитами в поточну діяльність, що
надані суб'єктам господарювання, а отже
банком за вказаний період не
відносились суми заборгованості за
наданим кредитом до прострочених.

За таких обставин посилання
відповідача на неправильне визначення
позивачем розміру як основного боргу
по кредиту, так і нарахованих ним
відсотків та пені є необґрунтованими
та спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання відповідача на те, що
рішенням господарського суду
Харківської області від 21.10.2013р. по
справі №922/3880/13, залишеним без змін
постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 23.12.2013р.,
задоволені в повному обсязі позовні
вимоги першого заступника прокурора
м.Харкова в інтересах держави в особі
позивачів: Харківської міської ради та
Комунального підприємства «Харківські
теплові мережі» до ПАТ банк «Базис» та
визнано недійсними кредитний договір
на відкриття кредитної лінії №325/06 від
22.11.2006р. та додаткові угоди до нього
№№1-11, укладені між КП «Харківські
теплові мережі» та АКБ «Базис», з
огляду на те, що рішення про визнання
недійсним кредитного договору та
додаткових угод до нього було прийнято
після винесення рішення в межах даної
справи. За таких умов не могло було
враховано судом першої інстанції в
якості належного та допустимого
доказу, з огляду на що наведені
обставини не можуть бути підставою для
скасування оскаржуваного рішення з
підстав визначених ст.104
Господарського процесуального кодексу
України.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційні
скарги відповідача та прокурора є
необґрунтованими і не можуть бути
підставою для скасування
оскаржуваного рішення по даній справі,
тому рішення господарського суду
Харківської області від 12.12.2012р. у
справі № 5023/4401/12 слід залишити без змін,
а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись статтями 91, 99, 101, 102, п.1
статті 103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства "Харківські теплові
мережі" залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Прокурора м. Харкова
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 12.12.2012р. у
справі № 5023/4401/12 залишити без змін.

Повний текст постанови складено
19.03.2014р.

Головуючий суддя
Фоміна В. О.

Суддя
Білоусова Я.О.

Суддя
Шевель О. В.