КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2014 р. Справа№ 910/266/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Корсакової Г.В.

при секретарі судового засідання -
Куценко К.Л.

за участю представників:

від позивача: Радигін Є.С. - представник
за дов. б/н від 27.09.2013р.;

від відповідача: Онищенко І.П. -
представник за дов. № 10/10 від 17.01.2014р.;

від третьої особи: не з'явились;

від прокуратури: Лиховид О.С. посв. №
002628 від 05.09.2012р.

розглянувши апеляційну скаргу
Ізюмського міжрайонного прокурора
Харківської області в інтересах
держави в особі Ізюмської міської ради
Харківської області та Ізюмського
комунального підприємства теплових
мереж

на рішення Господарського суду міста
Києва від 19.04.2013р.

у справі № 910/266/13 (головуючий суддя -
Стасюк С.В., судді - Блажівська О.Є.,
Нечай О.В.)

за позовом Ізюмського комунального
підприємства теплових мереж

до Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України"

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Ізюмська міська рада
Харківської області

про стягнення 4054577,59 грн.,

В судовому засіданні 11.03.2014 р. оголошено
лише вступну та резолютивну частини
постанови,

ВСТАНОВИВ:

Ізюмське комунальне підприємство
теплових мереж (далі - позивач)
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом до Дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" (далі - НАК "Нафтогаз України",
відповідач) про стягнення 4054577,59 грн., а
також з вимогою покласти на
відповідача судові витрати.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 19.04.2013р. у задоволенні
позовних вимог Ізюмського
комунального підприємства теплових
мереж відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
28.11.2013р. згідно вхідного штемпеля
Господарського суду міста Києва на
апеляційній скарзі, Ізюмський
міжрайонний прокурор Харківської
області в інтересах держави в особі
Ізюмської міської ради Харківської
області та Ізюмського комунального
підприємства теплових мереж звернувся
до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить в частині
відмови у стягненні сум по
зобов'язанням по договору №17/05-443 від
01.10.2005 на суму 3488014,65 грн. та по договору
№ 12/05-444 від 01.10.2005 року на суму 23674,21 грн.
рішення скасувати, та прийняти нове
рішення, на підставі якого в цій
частині позову припинити провадження
по справі, у зв'язку з відсутністю
предмету спору.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
суд першої інстанції прийняв рішення з
порушенням норм матеріального права, в
неповному обсязі з'ясував обставин
справи, зокрема, не врахував той факт,
що у відповідача не настав строк
виконання зобов'язання перед
позивачем, а відтак дійшов помилкового
висновку стосовно початку обчислення
строку позовної давності та його
спливу.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 18.12.2013р.,
апеляційну скаргу Ізюмського
міжрайонного прокурора Харківської
області в інтересах держави в особі
Ізюмської міської ради Харківської
області та Ізюмського комунального
підприємства теплових мереж прийнято
до провадження та призначено до
розгляду на 04.02.2014р.

14.01.2014р. через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від Ізюмської
міжрайонної прокуратури надійшла
заява в порядку ст. 100 ГПК України про
відмову від апеляційної скарги.

17.01.2014р. через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від Ізюмського
комунального підприємства теплових
мереж надійшла заява, в якій зазначено,
що незалежно від позиції прокуратури,
позивач вимагає вирішення спору по
суті.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
04.02.2014р. у зв'язку з перебуванням
головуючого судді Коротун О.М. на
лікарняному, змінено склад судової
колегії: головуючий суддя -Кропивна
Л.В., судді - Гаврилюк О.М., Корсакова Г.В.,
яка прийняла справу до провадження та
призначила до розгляду на 11.03.2014р.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
05.03.2014р. у зв'язку з виходом головуючого
судді Коротун О.М. з лікарняного,
змінено склад судової колегії:
головуючий суддя - Коротун
О.М., судді - Гаврилюк О.М., Корсакова Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 11.03.2014р.
зазначена колегія суддів прийняла
справу до свого провадження та
залучила до участі у справу в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Ізюмську міську раду
Харківської області.

У судовому засіданні 11.03.2014 р.
представник прокуратури міста Києва
підтримав заяву про відмову від
апеляційної скарги Ізюмської
міжрайонної прокуратури та просив суд
її задовольнити.

Представник позивача у судовому
засіданні 11.03.2014 р. підтримав
апеляційну скаргу, а також просив
розглянути апеляційну скаргу,
посилаючись на позицію, викладену в
ранішеподаній заяві.

Враховуючи заперечення позивача проти
задоволення заяви про відмову від
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про
неможливість її задоволення та
обов'язкового перегляду рішення
місцевого суду у даній справі в межах
апеляційного провадження.

Представник відповідача у судовому
засіданні 11.03.2014р заперечував проти
доводів апеляційної скарги, зазначив,
що вважає рішення суду першої
інстанції законним та обґрунтованим,
просив залишити його без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник третьої особи у судове
засідання 11.03.2014р. не з'явився, про час
та місце розгляду апеляційної скарги
був повідомлений належним чином, про що
свідчить наявне в матеріалах справи
повідомлення № 269 про вручення
11.02.2014 р. копії ухвали про дату і час
судового засідання представнику
третьої особи.

Враховуючи те, що явка представників
учасників апеляційного провадження
судом апеляційної інстанції
обов'язковою не визнавалась, а участь в
засіданні суду (як і інші права,
передбачені статтею 22 ГПК України) є
правом, а не обов'язком учасників
апеляційного провадження, з
врахуванням заяви третьої особи, яка
була подана 17.01.2014р., про підтримання
апеляційної скарги, Київський
апеляційний господарський суд дійшов
висновку про необхідність здійснення
перевірки рішення Господарського суду
міста Києва в апеляційному порядку за
відсутності представника третьої
особи, який був належним чином
повідомлений про час та місце судового
засідання.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
оглянувши оригінали документів,
заслухавши пояснення представників
учасників апеляційного провадження,
Київський апеляційний господарський
суд встановив наступне.

Як вірно з'ясовано судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, між Дочірнім підприємством "Газ
- тепло", правонаступником якого є
Дочірня компанія "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" (замовник за умовами
договору) та Ізюмським комунальним
підприємством теплових мереж
(підрядник за умовами договору) було
укладено договір № 17/05-443 про надання
послуг з переробки природного газу та
транспортування теплової енергії
01.10.2005 року (далі -договір № 17/05-443) та
договір № 17/06-717 про надання послуг з
переробки природного газу та
транспортування теплової енергії від
14.09.2006 року (далі - договір № 17/06-717,
разом - договори про надання послуг)
відповідно до умов яких, підрядник за
завданням замовника зобов'язується на
свій ризик виконувати певну роботу, а
саме: здійснювати послуги з переробки
природного газу в готову продукцію,
відповідно до технічних умов та
транспортування готової продукції до
споживачів, а замовник зобов'язується
прийняти готову продукцію та її
транспортування до споживачів.

Окрім того, між Дочірнім підприємством
"Газ - тепло" (комітент за умовами
договору) та Ізюмським комунальним
підприємством теплових мереж
(комісіонер за умовами договору) було
укладено договір № 12 /05-444 від 01.10.2005
року та договір № 12/06-718 від 14.09.2006 року
(далі - договір № 12 /05-444 та договір №
12/06-718 відповідно, разом - договори
комісії), відповідно до умов яких
комітент доручає, а комісіонер бере на
себе зобов'язання укласти від свого
імені правочини з реалізації теплової
енергії, відповідно до умов цього
договору, зі споживачами за рахунок
комітента.

Згідно з пунктами 5.1., 5.2. договорів
комісії оплата за реалізовану
комісіонером теплову енергію
здійснюється безпосередньо
споживачами, шляхом перерахування
грошових коштів на рахунок комітента.
Комісійна плата становить 0,1% від
вартості фактично реалізованої в межах
цього договору. Додаткова комісійна
плата (за умови делькредере) становить
0,1 % від вартості фактично реалізованої
теплової енергії. Загальний розмір
комісійної плати (за умови
делькредере) становить 0,2% від вартості
реалізованої теплової енергії.

У відповідності до пункту 5.2.1. договору
№ 17/05-443 ціна робіт з виробництва
готової продукції визначається до
річної планової собівартості та
складає без ПДВ 63,61 грн., крім того, ПДВ
12,72 грн., разом з ПДВ 76,33 грн.

Орієнтовна (приблизна) ціна робіт за
цим договором на момент його укладення
становить разом з ПДВ 6966240,00 грн., в тому
числі ПДВ 1161,04 грн. (пункт 5.5. договору №
17/05-443).

Місцевим судом правомірно встановлено,
що пунктом 5.3 договорів комісії сторони
погодили, що комітент виплачує
комісійну плату комісіонеру, шляхом
перерахування відповідних грошових
коштів на його поточний рахунок.
Комісійна плата виплачується
комісіонеру з грошових коштів,
отриманих комітентом від споживачів на
рахунок, зазначений в пункті 5.1.
договору. Виплата комітентом
комісійної плати повинна
здійснюватись не пізніше 15-го числа
місяця, наступного за звітним при умові
100% оплати вартості теплової енергії за
такий звітний місяць.

У відповідності до пунктів 9.1., 9.2.
договорів про надання послуг підставою
для розрахунків за отримані послуги
звітного місяця є підписаний сторонами
акт виконаних робіт за формою,
встановленою сторонами. Розрахунок із
підрядником за виконані роботи з
переробки природного газу та
транспортування теплової енергії
здійснюється шляхом перерахування
підряднику відповідних грошових
коштів з поточного рахунку, відкритого
на виконання пункту 5.1 договорів
комісії, відповідно до розподілу
грошових коштів, погодженого
сторонами.

Згідно з пунктом 9.2.1 договорів про
надання послуг грошові кошти,
зазначені в пункті 9.2. договору,
перераховуються замовником підряднику
з грошових коштів, отриманих від
реалізації готової продукції за
договором комісії.

Матеріалами справи (зокрема, актом
звіряння розрахунків між сторонами (а/с
6) підтверджується той факт, що
внаслідок неналежного виконання
зобов'язань за договорами про надання
послуг станом на 30.09.2011р. у відповідача
виникла заборгованість перед
позивачем у розмірі 4054577,59 грн., з яких:
3488 014,65 грн. за договором № 17/05-443; 23674,21
грн. за договором № 12/05-444; 199446,37 грн. за
договором № 17/06-717; 343442,36 грн. за
договором № 12/06-718.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції дійшов
висновку про те, що заявлена позивачем
вимога про стягнення 4054577,59 грн. не
підлягає задоволенню, враховуючи
пропуск строку позовної давності (який
відповідно до статті 257 ЦК України
встановлюється тривалістю у три роки),
враховуючи, що він пропущений
позивачем навіть при підписанні
сторонами акту звіряння розрахунків
станом на 30.09.2011 року, на який
посилається позивач.

При визначенні дат початку перебігу
строку позовної давності місцевим
судом були враховані дати підписання
актів виконаних робіт за період з
жовтня 2005 року по жовтень 2006 року та
дати підписання звітів комісіонера за
період з жовтня 2005 року по листопад 2006
року.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що відповідно до умов
договору акти виконаних робіт є
підставою для здійснення розрахунків,
проте висновки місцевого суду в
частині того, що саме з моменту
підписання зазначених актів виникає
строк виконання договірних зобов'язань
відповідача по оплаті послуг, є
передчасним враховуючи наступне.

Згідно зі ст.101 ГПК України, апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Аналізуючи умови вищевказаних
договорів, укладених між сторонами,
господарський суд приходить до
висновку про погодження сторонами
послідовності проведення між ними
взаєморозрахунків, починаючи з
обов'язку комісіонера забезпечити
оплату реалізованої продукції.

Так, між сторонами виникло
зобов'язання, строк виконання якого
поставлений в залежність від настання
події, яка цілком залежить від
виконання саме позивачем умов договору
комісії щодо своєчасного та повного
розрахунку з відповідачем. А саме,
надходження від позивача грошових
коштів за договорами комісій.
Аналогічного висновку дійшов
Господарський суд Харківської області
у рішенні від 17.08.2009р., залишеного без
змін постановою Харківського
апеляційного господарського суду від
25.11.2009р. по справі № 33/62-09 за позовом
Дочірнього підприємства "Газ-тепло" НАК
"Нафтогаз України" до Ізюмського
комунального підприємства теплових
мереж (яке було досліджено судом
апеляційної інстанції в якості доказу
в розумінні ст. 43 ГПК України).

Як було встановлено вище, сторони не
визначили в договорі чіткий строк
виконання відповідачем зобов'язання по
оплаті послуг з переробки природного
газу та транспортування теплової
енергії, а пов'язали виконання
зобов'язань з алгоритмом, визначеним
п.п. 9.2., 9.2.1. договору.

В силу ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

При цьому, цивільним законодавством не
встановлено форми, змісту та порядку
пред'явлення кредитором вимоги до
боржника.

Відповідно до абзацу 2 п. 5 ст. 261 ЦК
України за зобов'язаннями, строк
виконання яких не визначений або
визначений моментом вимоги, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли у кредитора виникає право
пред'явити вимогу про виконання
зобов'язання. Якщо боржникові
надається пільговий строк для
виконання такої вимоги. Перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Пунктом 2.2. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
29.05.2013р. № 10 «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів»
визначено, що за змістом частини першої
статті 261 ЦК України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи. Отже, перш ніж
застосовувати позовну давність,
господарський суд повинен з'ясувати та
зазначити в судовому рішенні, чи
порушене право або охоронюваний
законом інтерес позивача, за захистом
якого той звернувся до суду. У разі коли
такі право чи інтерес не порушені, суд
відмовляє в позові з підстав його
необґрунтованості. І лише якщо буде
встановлено, що право або охоронюваний
законом інтерес особи дійсно порушені,
але позовна давність спливла і про це
зроблено заяву іншою стороною у справі,
суд відмовляє в позові у зв'язку зі
спливом позовної давності - за
відсутності наведених позивачем
поважних причин її пропущення.

Разом з цим, з рішення суду першої
інстанції вбачається, що при
застосуванні строку позовної давності
судом взагалі не досліджувалося
питання про порушення прав або
охоронюваних законом інтересів
позивача, за захистом якого той
звернувся до суду.

Матеріалами справи підтверджується та
сторонами не заперечується той факт, що
на час розгляду справи позивач в
полному обсязі не розрахувався перед
відповідачем за зобов'язаннями
договорів комісії, а відтак строк
виконання зобов'язань за договорами
про надання послуг не настав, оскільки,
як було встановлено вище, він
невід'ємно пов'язаний з перерахуванням
грошових коштів, отриманих від
реалізації готової продукції за
договором комісії.

Крім того, судом апеляційної інстанції
встановлено, що позивачем не було
пред'явлено відповідної вимоги
відповідачу як передбачено ст.ст. 261, 530
ЦК України, отже порушення права, від
якого слід обчислювати строк позовної
давності не відбулося, а позов в
розумінні ст. 1 ГПК України подано
передчасно, а відтак в задоволенні
позовних вимог слід відмовити саме з
цієї підстави, а не з підстав спливу
позовної давності.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що
невірне застосування місцевим судом
норм матеріального права в частині
визначення строку позовної давності
фактично не призвело до ухвалення
неправомірного рішення, а відтак немає
підстав для зміни або скасування
рішення суду першої інстанції по даній
справі в розумінні ст. 104 ГПК України.

Пункт 4.6. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
21.02.2013р. № 7 «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України»
встановлює, що приймаючи рішення зі
справи, провадження в якій порушено за
заявою прокурора, господарський суд у
разі повного або часткового
задоволення позову (скарги) стягує
судовий збір з відповідача (повністю
або пропорційно задоволеним вимогам),
якщо він не звільнений від сплати
судового збору; у разі ж повної або
часткової відмови в позові судовий
збір стягується з визначеного
прокурором позивача (так само повністю
або пропорційно задоволеним вимогам),
за винятком випадків, коли останнього
звільнено від сплати судового збору та
коли позивачем у справі є сам прокурор.
Стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход державного
бюджету України у розмірі, визначеному
згідно з частиною першою статті 4
Закону України "Про судовий збір".

Статтею 4 Закону України "Про судовий
збір" встановлено, що за подання до
господарського суду апеляційної
скарги на рішення справляється судовий
збір у розмірі 50 відсотків ставки,
обчисленої виходячи з оспорюваної суми
при поданні позовної заяви майнового
характеру.

За подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру
розмір судового збору складає 2
відсотки ціни позову, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

Як вбачається зі змісту апеляційної
скарги, прокурор оскаржував рішення
місцевого суду в частині відмови в
задоволенні позову на загальну суму
4054577,59 грн. Таким чином, розмір судового
збору за подання апеляційної скарги
складає 34410 грн.

Враховуючи вищевикладене, судові
витрати за подання апеляційної скарги
покладаються на позивача та підлягають
стягненню з нього в дохід державного
бюджету України.

Керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Ізюмського
міжрайонного прокурора Харківської
області на рішення Господарського суду
міста Києва від 19.04.2013р. у справі №
910/266/13 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 19.04.2013р. у справі № 910/266/13
залишити без змін.

3. Стягнути з Ізюмського комунального
підприємства теплових мереж (64300, м.
Ізюм, пр. Леніна, 33/1, ідентифікаційний
код 32284148, р/р 2180 в філії ПАТ КБ
«Приватбанк», МФО 351533) в дохід
Державного бюджету України 34410 грн.
судового збору за розгляд справи в суді
апеляційної інстанції.

4. Матеріали справи № 910/266/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

5. Доручити Господарському суду міста
Києва невідкладно надіслати до органів
відповідного стягнення наказ про
стягнення судового збору до Державного
бюджету України.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий суддя
О.М. Коротун

Судді
О.М. Гаврилюк

Г.В. Корсакова