донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

11.03.2014р.
справа №5006/7/188пд/2012

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівЛомовцевої Н.В.
Попкова Д.О., Скакуна О.А.при секретарі
судового засідання Прилуцьких М.І.за
участю представників сторін: від
позивача: не прибуввід відповідача:не
прибуврозглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну
скаргуПриватного акціонерного
товариства «Торговий Дом Астрон»,
м.Краматорськ Донецької областіна
рішення господарського суду Донецької
області від07.11.2013р.по
справі№5006/7/188пд/2012 (головуючий суддя:
Мальцев М.Ю., судді: Зекунов Е.В.,
Кучерява О.О.)за позовом:Приватного
акціонерного товариства «Торговий Дом
Астрон», м.Краматорськ Донецької
областідо відповідача:Компанії "ВОЛЬВО
КОНСТРАКШН ЕКВІПМЕНТ АБ" (Volvo Construction
Equipment AB) м.Ескільстуна,
Швеціяпровизнання договору
фінансового лізингу від 15.08.2007р.
№UKR120/0807F недійсним

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство
«Торговий Дом Астрон», м.Краматорськ
Донецької області звернулось до
господарського суду Донецької області
з позовом до Компанії "ВОЛЬВО
КОНСТРАКШН ЕКВІПМЕНТ АБ" (Volvo Construction
Equipment AB), м.Ескільстуна, Швеція про
визнання недійсним договору
фінансового лізингу від 15.08.2007р.
№UKR120/0807F.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 07.11.2013р. у справі
№5006/7/188пд/2012 у задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з прийнятим
судовим рішенням, звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення суду.

В обґрунтування апеляційної скарги
позивач посилається на те, що рішення
господарського суду є незаконним та
необґрунтованим, прийняте при
неповному з'ясуванні судом обставин по
справі, з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Вважає, що на момент укладення спірного
договору відповідач не набув права
власності на обладнання (транспортні
засоби), що є предметом цього договору
та, відповідно, не мав юридичного права
на його укладення, у зв'язку з чим
спірний договір не відповідає ч.1 ст.203
Цивільного кодексу України та повинен
бути визнаний недійсним.

Представник позивача у судове
засідання не прибув.

Представник відповідача у судове
засідання не прибув. Надав відзив, в
якому проти доводів апеляційної скарги
заперечував та просив розглянути
справу без участі свого представника.

Судова колегія вважає можливим
здійснити розгляд справи у відсутності
представників сторін за наявними
матеріалами справи, оскільки сторони
були повідомлені про день та час
судового засідання належним чином
відповідно до вимог Господарського
процесуального кодексу України.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду
відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України, на
підставі встановлених фактичних
обставин, переглядає матеріали
господарської справи та викладені в
скарзі доводи щодо застосування судом
при розгляді норм матеріального та
процесуального права, що мають
значення для справи. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської
справи, апеляційну скаргу, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
апеляційної інстанції встановила.

Як вбачається з матеріалів справи,
15.08.2007р. між акціонерним товариством
закритого типу "Торговий Дом Астрон",
яке було перейменоване у приватне
акціонерне товариство "Дом Астрон"
(позивачем) та Компанією "ВОЛЬВО
КОНСТРАКШН ЕКВІПМЕНТ АБ" (Volvo Construction
Equipment AB) (відповідачем) було укладено
договір про фінансовий лізинг №UKR120/0807F
(надалі Договір), згідно з яким
відповідно до заяви Лізингоодержувача
(позивача), Лізингодавець (відповідач)
погоджується придбати для подальшої
передачі в лізинг Лізингоодержувачу 2
(дві) одиниці навантажувачів зі
зворотною лопатою Volvo BL71MR2 згідно з
технічною специфікацією в Додатку №1,
який додається до цього Договору і є
його невід'ємною частиною, надалі
"Обладнання" на загальну суму USD139880,00
(сто тридцять дев'ять тисяч вісімсот
вісімдесят доларів США та 00 центів) (п.1.1
Договору).

Згідно п.2.1 Договору поставка
обладнання зазначеного в пункті 1.1.
цього договору, здійснюється на умовах
СІР Краматорськ, Україна, згідно
ІНКОТЕРМС 2000.

Пунктом 2.2. Договору передбачено строк
поставки: протягом 90 (дев'яноста)
календарних днів, починаючи з дня
отримання Лізингодавцем передоплати
повністю. Підтвердження отримання
передоплати повинно бути передано
Лізингоодержувачу по факсу протягом
одного тижня після отримання такої
передоплати. Дострокова і часткова
поставка дозволяється.

Зі змісту договору вбачається, що за
правовою природою він є договором
фінансового лізингу, який припадає під
правове регулювання норм Закону
України «Про фінансовий лізинг», а
також статей 806-809 Цивільного кодексу
України та статті 292 Господарського
кодексу України.

Позивач, звертаючись з позовом до
господарського суду, просив визнати
недійсним вищезазначений договір
фінансового лізингу, у зв'язку з тим, що
на момент укладання спірного договору
відповідач не набув права власності на
товар, що є предметом спірного
договору.

Рішенням місцевого господарського
суду у задоволенні позовних вимог
відмовлено. Рішення обґрунтоване тим,
що з предмету договору про фінансовий
лізинг №UKR120/0807F від 15.08.2007р. вбачається
що, відповідно до заяви позивача,
відповідач погоджується придбати для
подальшої передачі в лізинг позивачу
відповідне обладнання. Тобто,
відповідач погоджується у майбутньому
придбати відповідне обладнання, а
відтак на момент укладання спірного
договору у відповідача було відсутнє
це обладнання, а отже і відсутнє право
власності на нього, що не суперечить
загальним умовам договору лізингу.

Судова колегія погоджується з такими
висновками господарського суду з
огляду на наступне.

Статтями 1 та 2 Закону України «Про
фінансовий лізинг» визначено, що
фінансовий лізинг - це вид
цивільно-правових відносин, що
виникають з договору фінансового
лізингу, за яким лізингодавець
зобов'язується набути у власність річ у
продавця (постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

Отже, лізинг - це господарська
діяльність, спрямована на інвестування
власних чи залучених фінансових
коштів, яка полягає в наданні за
договором лізингу однією стороною
(лізингодавцем) у виключне
користування другій стороні
(лізингоодержувачу) на визначений
строк майна, що належить лізингодавцю
або набувається ним у власність
(господарське відання) за дорученням чи
погодженням лізингоодержувача у
відповідного постачальника (продавця)
майна, за умови сплати
лізингоодержувачем періодичних
лізингових платежів (ст.292
Господарського кодексу України).

За договором лізингу одна сторона
(лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачеві) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі) (ст. 806 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 Цивільного
кодексу України).

Статтею 202 Цивільного кодексу України
визначено, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу
України встановлені загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину, зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного
кодексу України правочин, який вчиняє
юридична особа, підписується особами,
уповноваженими на це її установчими
документами, довіреністю, законом або
іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою.

Згідно з частиною 1 статті 215
Цивільного Кодексу України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього кодексу, зокрема:
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Посилання скаржника на те, що договір
має бути визнано недійсним на підставі
того, що на момент укладення спірного
договору відповідач не набув права
власності на обладнання (транспортні
засоби), що є предметом цього договору
та, відповідно, не мав юридичного права
на його укладення, судовою колегією не
приймаються.

Під час розгляду справи у
господарському суді, відповідачем з
посиланням на п.15 договору було подано
клопотання про припинення провадження
у справі та направлення сторін до
Арбітражного Інституту Торгової
палати м. Стокгольма.

Судом першої інстанції було відмовлено
у задоволенні вищезазначеного
клопотання з посиланням на те, що
Арбітражним Трибуналом Арбітражного
Інституту Стокгольмської Торгової
палати розглядатимуться безпосередньо
будь-які спори або розбіжності, що
виникають з цього Договору, включаючи
ті, що стосуються його юридичної сили і
тлумачення, а питання територіальної
підсудності щодо розгляду спору
стосовно недійсності спірного
договору останнім не визначено, отже
спір повинно бути розглянуто
відповідно до норм Господарського
процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що
господарським судом було правомірно
розглянуто спір і надано оцінку
клопотанню відповідача, виходячи з
наступного.

Згідно п. 15 Договору сторони визначили
про те, що будь-які спори або
розбіжності, що виникають з цього
договору, включаючи ті, що стосуються
його юридичної сили і тлумачення,
будуть вирішуватися виключно і
остаточно Арбітражним Трибуналом
Арбітражного Інституту Стокгольмської
Торгової палати відповідно до
арбітражного регламенту ЮНСІТРАЛ
(правил арбітражної комісії при ООН і
міжнародного торгового права). Місце
проведення арбітражного засідання - м.
Стокгольм. Право, що застосовується, -
шведське матеріальне право.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону
України "Про міжнародний комерційний
арбітраж" суд, до якого подано позов у
питанні, що є предметом арбітражної
угоди, повинен, якщо будь-яка із сторін
попросить про це не пізніше подання
своєї першої заяви щодо суті спору,
припинити провадження у справі і
направити сторони до арбітражу, якщо не
визнає, що ця арбітражна угода є
недійсною, втратила чинність або не
може бути виконана.

В матеріалах справи містяться
відомості щодо існування Арбітражного
інституту Торгової палати м.
Стокгольма.

Тобто, не доведено наявність такого
органу як Арбітражний Трибунал
Арбітражного Інституту Стокгольмської
Торгової палати.

Таким чином, відповідач не довів того
факту, що спір може бути розглянуто
органом, визначеним в договорі, а
арбітражна угода - виконаною.

За приписами статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи, що позивач не довів
обґрунтованість своїх позовних вимог,
колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції повно, всебічно і об'єктивно
з'ясовано обставини справи, винесено
рішення у відповідності до норм
матеріального і процесуального права,
тому апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення господарського
суду Донецької області від 07.11.2013р. у
справі №5006/7/188пд/2012 підлягає залишенню
без змін.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків викладених у
рішенні суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору за
подання апеляційної скарги
покладаються на заявника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Торговий Дом
Астрон», м.Краматорськ Донецької
області на рішення господарського суду
Донецької області від 07.11.2013р. у справі
№5006/7/188пд/2012 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької
області від 07.11.2013р. у справі
№5006/7/188пд/2012 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України у
касаційному порядку через Донецький
апеляційний господарський суд
протягом двадцяти днів.

Головуючий
Н.В. Ломовцева

Судді:
Д.О.Попков

О.А.Скакун

Надруковано 6 прим.:

1прим.-позивачу;

2прим.-відповідачу;

1прим.-у справу;

1прим.-ДАГС;

1прим.-ГСДО