ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2014 Справа
№901/3714/13За позовом Виробничого
кооперативу «Бджілка», м. Сімферополь,
Автономна Республіка Крим

до відповідача Сімферопольської
міської ради Автономної Республіки
Крим

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача Реєстраційної
служби Сімферопольського міського
управління юстиції Автономної
Республіки Крим

про визнання права власності

Суддя Янюк О.С.

Представники:

від позивача - Єгіазарян В.В. (витяг з
ЄДР станом на 25.11.2013),

Сакович Я.В. (довіреність
від 11.03.2014 б/н);

від відповідача - не з'явився;

від третьої особи - не з'явився

СУТЬ СПОРУ: 08.11.2013 Виробничий
кооператив «Бджілка» (далі - позивач, ВК
«Бджілка») звернувся до господарського
суду Автономної Республіки Крим (далі -
суд) з позовною заявою до
Сімферопольської міської ради
Автономної Республіки Крим (далі -
відповідач), у якій просить визнати за
позивачем право власності на об'єкт
нерухомості - торгівельний павільйон,
який складається з літери «А»
загальною площею 285,9 кв.м., що
знаходиться на вул. Севастопольська,72д
в м. Сімферополі.

Позовні вимоги обґрунтовує ст.392
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України) та вказує, що позивач на
підставі рахунку-фактури придбав б/в
павільйон площею 90 кв.м., який
знаходиться за адресою
вул.Севастопольська,72 в м. Сімферополі,
та обліковував його на своєму балансі.
Зазначає, що договір купівлі-продажу
павільйону у даний час втрачений,
отримати його копію у Продторга
Центрального району не є можливим,
оскільки останнього було ліквідовано.
Вказує, що використовував зазначений
об'єкт для підприємницької діяльності,
що підтверджується відповідними
дозволами, ліцензіями, договорами,
тощо. На підставі рішення виконавчого
комітету Сімферопольської міської
ради торговому павільйону присвоєний
номер 72д. У період 2007-2013 роках позивачем
була проведена реконструкція
торгівельного павільйону, після чого
останній звернувся до Реєстраційної
служби Управління юстиції міста
Сімферополя із заявою про реєстрацію
права власності на торговий павільйон.
Проте, у відповідній державній
реєстрації позивачу було відмовлено,
що, у свою чергу, дає підстави вважати
про невизнання відповідною службою
права власності на спірний павільйон.

Ухвалою суду від 11.11.2013 порушено
провадження у справі, залучено до
участі у справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача
Реєстраційну службу Сімферопольського
міського управління юстиції
Автономної Республіки Крим (далі -
третя особа) та у порядку ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) зобов'язано
учасників судового процесу надати суду
докази, необхідні для вирішення спору.

Ухвалою суду 20.12.2013 позовну заяву
залишено без розгляду, проте,
постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від
27.01.2014 зазначену ухвалу було скасовано
та справу направлено для розгляду до
суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 13.02.2014 справа прийнята
до провадження та призначена до
розгляду на 11.03.2014.

У судове засідання відповідач та третя
особа явку своїх повноважних
представників не забезпечили, про час
та місце слухання справи
проінформовані належним чином та
своєчасно (а.с.181-182), про причини неявки
суд не повідомили. Проте, останніми
25.11.2013 та 27.11.2013 відповідно надані суду
клопотання про розгляд справи за
відсутності своїх представників (а.с.92,
126), які суд у минулому судовому
засіданні визнав за необхідне
задовольнити. Підсумовуючи викладене,
ураховуючи положення ст.22, 27 ГПК
України та те, що явка судом
обов'язковою не визнавалась суд вважає
за можливим здійснити розгляд справи
без участі представників відповідача
та третьої особи за наявними у справі
матеріалами.

12.12.2013 представником позивача заявлено
суду клопотання про призначення у
справі будівельно-технічної
експертизи, на розгляд якої останній
просить поставити питання: чи є об'єкт
нерухомості, який розташований на
вул.Севастопольській, 72д в
м.Сімферополі капітальним чи
тимчасовим? чи достатньо
правовстановлюючих та дозвільних
документів, виданих позивачу, для
однозначного визначення, що саме
позивач є власником об'єкта
нерухомості, який розташований на
вул.Севастопольській, 72д в
м.Сімферополі (а.с.139). Клопотання
обґрунтовує тим, що відповідач у своєму
відзиві вказує, що спірний об'єкт
нерухомості є тимчасовою спорудою, з
чим позивач не погоджується.

Розглянувши заявлене клопотання та
наявні матеріали справи, суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 41 ГПК України для
роз'яснення питань, що виникають при
вирішенні господарського спору і
потребують спеціальних знань,
господарський суд призначає судову
експертизу.

Як зазначено у абз.2 п.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 23.03.2012 №4 «Про деякі питання
практики призначення судової
експертизи» судова експертиза
призначається лише у разі дійсної
потреби у спеціальних знаннях для
встановлення фактичних даних, що
входять до предмета доказування, тобто
у разі, коли висновок експерта не
можуть замінити інші засоби
доказування.

Проаналізувавши зазначене та наявні
матеріали справи, суд дійшов висновку,
що обставини, які будуть встановлені
відповідними експертами не матимуть
суттєвого значення для даної справи, а
призначення експертного дослідження
призведе лише до затягування судового
процесу. Для встановлення всіх
фактичних обставин справи, на яких
ґрунтується позов, суд не вбачає
необхідності призначення відповідної
експертизи, у зв'язку із чим у
задоволенні вказаного клопотання
відмовляє.

Під час судового засідання
представники позивача підтримали
вимоги позовної заяви та надали
пояснення, аналогічним викладених у
позові та письмових поясненнях
(а.с.129-131). Додатково зазначили, що
відносини із відповідачем регулюються
главою 24 ЦК України. Вважають, що за
відсутності на даний час у позивача та
інших осіб підтвердженого права
власності на закінчений будівництвом
об'єкт, останній у порядку ч.1 ст.335 ЦК
України вважається безхазяйним.
Вказують, що у разі відмови у позові,
вигодонабувачем можуть стати органи
влади, а тому відповідачем у справі є
саме Сімферопольська міська рада.

Представник відповідача проти позову
заперечував з підстав, викладених у
письмовому відзиві на позов, який був
наданий суду 25.11.2013 (а.с.89). Зокрема
зазначив, що у позивача відсутні
документи, які підтверджують введення
в експлуатацію об'єкта нерухомості -
торгівельного павільйону площею 90кв.м,
який у подальшому був
реконструйований. Також, відсутнє
підтвердження права власності та
первинної реєстрації на даний об'єкт.
Вважає, що об'єкт, який є предметом
даного спору, є неправомірним
будівництвом, у зв'язку з чим
виникнення права власності на нього є
неможливим.

Представник третьої особи проти позову
не заперечував, про що зазначив у своїх
письмових поясненнях, які отримані
судом 27.11.2013 (а.с.126).

На підставі ст. 85 ГПК України у судовому
засіданні проголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши наявні матеріали справи,
дослідивши надані докази, судом
встановлені наступні обставини.

Відповідно до п.1.1 Статуту ВК «Бжділка»,
державна реєстрація змін якого
проведено 28.05.2010 за №3006636, є
правонаступником у зв'язку зі зміною
назви багатопрофільного кооперативу
«Бджілка», створеного як виробничий
кооператив та зареєстрованого раніше
виконавчим комітетом Центральної
районної ради м.Сімферополь згідно
рішення від 28.02.1995 №27/2 (а.с.9-18).

14.08.1990 Продторг Центрального району
виписав кооперативу «Бджілка»
рахунок-фактуру, із змісту якого
вбачається, що останній повинен
здійснити передоплату за відповідний
товар, зокрема, павільйон б/в площею
90кв.м. (а.с.21).

12.04.2007 позивачем отриманий дозвіл
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
для виконання будівельних робіт, а
саме, реконструкцію торгового
павільйону з літньою площадкою по вул.
Севастопольська, 72 (а.с.60). Відповідна
реконструкція проводилась позивачем у
період з 13.04.2007 по 01.01.2008, що
підтверджується відповідними
документами, які наявні у матеріалах
справи (а.с.70-87, 103-120).

Водночас, 12.05.2009 виконавчим комітетом
Сімферопольської міської ради об'єкту
нерухомого майна - нежилому приміщенню
(торговому павільйону), яке належить
багатопрофільному кооперативу
«Бджілка» присвоєно номер 72 д по
вул.Севастопольській, про що було
винесено відповідне рішення №1146 (а.с.30).

Із змісту декларації про готовність
об'єкта до експлуатації від 28.05.2013, яка
зареєстрована Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю в
Автономній Республіці Крим за
№КР80 вбачається, що об'єкт, який
знаходиться за адресою
вул.Севастопольська, 72д, м. Сімферополь,
загальною площею 241,7кв.м. вважати
закінченим та готовим до експлуатації
(а.с.65-69).

Після чого, 07.06.2013 позивач звернувся із
відповідною заявою до Реєстраційної
служби Сімферопольського міського
управління юстиції Автономної
Республіки Крим для проведення
державної реєстрації права власності,
у задоволені якої було відмовлено, про
що було прийнято відповідне рішення
від 07.06.2013 №2967016 (а.с.88). Як зазначено у
рішенні, підставою для відмови є,
зокрема, непроведення державної
реєстрації прав на відповідний об'єкт
нерухомого майна (у декларації про
готовність об'єкта до експлуатації
зазначена реконструкція існуючої
будівлі, право власності на яку не
зареєстровано); згідно розділу 8
договору оренди №893-р на земельну
ділянку існує обмеження та обтяження
містобудівного характеру. Зазначене
рішення у встановленому законом
порядку не оскаржувалось, доказів
протилежного сторонами суду надано не
було.

Станом на 31.11.2011 спірне майно перебуває
на обліку основних засобів ВК
«Бджілка», що підтверджується
відповідною інвентарною карткою (а.с.
25-26).

Також, позивач використовує та
обслуговує спірний об'єкт у
господарській діяльності, що
підтверджується: дозволом на право
розміщення об'єктів торгівлі від 01.10.2003
№827; дозволом на початок робіт від
25.03.2002 №СФ-14/001; ліцензіями від 24.03.2007,
від 23.03.2004, від 23.03.2005, від 23.03.2006;
договором на водопостачання із
комунального водопроводу та
відведення стоків (водовідведення) у
комунальну каналізацію від 28.02.2002 №1352
(а.с.28-29, 50, 52-59).

Під розміщення торгового павільйону
позивач орендував та продовжує
орендувати земельну ділянку загальною
площею 135,0кв.м., що підтверджується
відповідними договорами від 16.09.1999, від
08.08.2001, від 04.09.2002 від 10.02.2011 (а.с.32-49).

Вважаючи, що у ВК «Бджілка» наявне
право власності на спірне майно, яке не
визнається іншими особами, позивач
звернувся із відповідним позовом до
суду.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, суд вважає позовні
вимоги такими, що не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Таким чином, вказаною нормою
встановлена обов`язкова умова, за
наявності якої власник майна може
пред`явити позов про визнання за ним
права власності, зокрема, це невизнання
права його власності особою, яка
вказана відповідачем.

Позивачем у позові про визнання права
власності може бути будь-який учасник
цивільних відносин, який вважає себе
власником певного майна, однак не може
належним чином реалізувати свої
правомочності у зв'язку з наявністю
щодо цього права сумнівів або
претензій з боку третіх осіб.

Відповідачем у позові про визнання
права власності виступає будь-яка
особа, яка сумнівається у належності
майна позивачеві, або не визнає за ним
права здійснювати правомочності
володіння, користування і
розпорядження таким майно, або має
власний інтерес у межах існуючих
правовідносин.

Отже, сторонами у справі є особи,
правовий спір яких вирішується в суді,
що мають юридичну заінтересованість у
результаті справи, мають комплекс
процесуальних прав і обов'язків,
необхідних для захисту прав, свобод та
інтересів.

Тобто, позов про визнання права
власності подається у випадках, коли
належне певній особі майно або набуття
цією особою права на майно не
визнається, оспорюється іншою особою
або у разі відсутності у неї документів
(у зв'язку з втратою), що засвідчують
належність їй такого права.

Відповідно до ст.ст. 33-34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Як встановлено судом, позивач визначив
відповідачем у даному спорі
Сімферопольську міську раду, проте, не
надав суду жодного доказу, який би
підтверджували, що останній перебуває
у відносинах з позивачем щодо
здійснення ним прав володіння,
користування та розпорядження майном,
стосовно якого заявлені позовні вимоги
про визнання права власності, не
оспорює та не претендує на таке право.

Також, позивачем не надано жодного
доказу у розумінні ст.33-34 ГПК України,
які б вказували на втрату відповідних
документів.

Крім того, як встановлено судом,
земельна ділянка, яку орендує позивач
за Договором оренди земельної ділянки
від 10.02.2011 №893-р, надана останньому для
розміщення лише тимчасової споруди -
торгівельного повільну (п.2.3 Договору,
а.с.42-47).

Щодо твердження позивача, що у разі
відсутності у останнього
підтвердженого права власності на
закінчений будівництвом об'єкт, він
буде вважається безхазяйним та у разі
відмови у позові, вигодонабувачем
можуть стати органи влади, а саме
Сімферопольська міська рада, суд
зазначає наступне.

Відповідно до ст.335 ЦК України
безхазяйною є річ, яка не має власника
або власник якої невідомий. Безхазяйні
нерухомі речі беруться на облік
органом, що здійснює державну
реєстрацію прав на нерухоме майно, за
заявою органу місцевого
самоврядування, на території якого
вони розміщені. Про взяття безхазяйної
нерухомої речі на облік робиться
оголошення у друкованих засобах
масової інформації. Після спливу
одного року з дня взяття на облік
безхазяйної нерухомої речі вона за
заявою органу, уповноваженого
управляти майном відповідної
територіальної громади, може бути
передана за рішенням суду у комунальну
власність. Безхазяйні рухомі речі
можуть набуватися у власність за
набувальною давністю, крім випадків,
встановлених ст.ст.336, 338, 341 і 343 цього
Кодексу.

Проаналізувавши вищевказаний припис
та наявні матеріали справи, суд вважає,
що висновки позивача в цій частині є
передвчасними, оскільки доказів того,
що відповідач вчинив будь-які дії у
порядку ст. 335 ЦК України відносно
спірного майна останнім суду надано не
було.

Щодо твердження позивача, що особою,
яка порушує, оскаржує або не визнає
права власності на спірне майно, є
Реєстраційна служба Сімферопольського
міського управління юстиції
Автономної Республіки Крим, оскільки
остання відмовила у проведені
державної реєстрації відповідного
права, суд вважає помилковим, оскільки
останній, також не перебуває з
позивачем у правовідносинах щодо
здійснення ним прав володіння,
користування та розпорядження майном,
щодо якого заявлені позовні вимоги, не
оспорює та не претендує на таке право, а
лише здійснює оформлення та видачу
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно у встановленому законом
порядку. Аналогічна правова позиція
викладена постанові Верховного Суду
України від 30.01.2012 №6/313. Крім того, як
встановлено судом, рішення зазначеного
реєстраційного органу позивач у
встановленому законом порядку не
оскаржував, доказів протилежного суду
не надав.

Підсумовуючи викладене та ті
обставини, що з наявних у матеріалах
справи документів не вбачається
порушення, невизнання або оспорювання
відповідачем прав позивача чи
створення будь-яких ускладнень у
володінні, користуванні майном, на яке
позивач просив визнати право
власності, суд вважає, що у задоволенні
позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до ст. ст. 49 ГПК України
витрати по сплаті судового збору
покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити у
повному обсязі.

Повне рішення складене 17.01.2014.

Суддя
О.С. Янюк