ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" лютого 2014 р.Справа № 916/3491/13

За позовом: комунального підприємства
"Міський інформаційний центр"

до відповідача: фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 9 150,58 грн. та зобов'язання
повернення місця

Суддя Цісельський О.В.

Представники:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Позивач, комунальне
підприємство "Міський інформаційний
центр", звернувся до господарського
суду Одеської області з позовною
заявою:

- про стягнення з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 9 150,58 грн., де 6
242,82 - заборгованість за щомісячне
користування місцем, 289,01 грн. - пеня, 912,87
грн. - неустойка за прострочення
повернення місця, 1705,88 грн. неустойка за
розміщення спеціальної конструкції
без отримання дозволу;

- про зобов'язання фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 повернути
комунальному підприємству "Міський
інформаційний центр" на підставі акту
прийому-передачі місце, що знаходиться
у комунальній власності, за адресою:
АДРЕСА_1, привівши це місце в первісний
стан.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 19.12.2013р. позовну заяву
(вх.№5283/13) прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі,
присвоєно №916/3491/13 та
справу призначено до розгляду в
судовому засіданні.

Позивач звернувся до суду із заявою про
уточнення змісту заявлених позовних
вимог (вх.№2462/14 від 31.01.2014р.), відповідно
до якої просить суд стягнути з
відповідача 9 150,58 грн. де 6 242,82 -
заборгованість за щомісячне
користування місцем, 289,01 грн. - пеня, 912,87
грн. - неустойка за прострочення
повернення місця, 1705,88 грн. неустойка за
розміщення спеціальної конструкції
без отримання дозволу, зобов'язати
фізичну особу-підприємця ОСОБА_1
повернути комунальному підприємству
"Міський інформаційний центр" на
підставі акту прийому-передачі місце,
що знаходиться у комунальній
власності, за адресою: АДРЕСА_1,
привівши це місце в первісний стан, яка
судом прийнята до розгляду.

Клопотання позивача про розгляд справи
без участі його представника, що
надійшло до суду згідно супровідного
листа (вих.№2947/14 від 05.02.2014р.) судом
задоволено.

Письмове клопотання відповідача про
продовження строку розгляду справи від
10.02.2014р. (вх.№2-547/14) судом задоволено, у
зв'язку з чим розгляд справи було
продовжено до 03.03.2014р.

Представник позивача в судові
засідання не з'являвся, хоча про час та
місце їх проведення був повідомлений
належним чином, про що свідчать поштові
повідомлення повернуті на адресу суду
з відміткою про вручення останньому
поштової кореспонденції.

Представник відповідача в судові
засідання, призначене на 26.02.2014р. не
з'явився, хоча про час та місце його
проведення був повідомлений належним
чином, про що свідчить його особистий
підпис на розписці про відкладення
розгляду справи від 10.02.2014р., письмовий
відзив на позов до суду не надав, подав
до суду витребувані документи, за умови
присутності в судовому засіданні
10.02.2014р. заявлені позивачем позовні
вимоги не визнає

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1.
Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р.,
в разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

В процесі розгляду справи учасниками
процесу були надані додаткові докази,
які оглянуті судом та залучені до
матеріалів справи.

Відповідно до ст.85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому
засіданні матеріали справи, надані
сторонами докази, суд встановив:

Відповідно до довідки відділу реклами
управління містобудування та
архітектури про встановлення
пріоритету від 08.08.2013р. фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 встановлено
пріоритет на розміщення спеціальної
конструкції строком на три місяці.

09 серпня 2013р. між комунальним
підприємством "Міський інформаційний
центр" (КП) та фізичної
особою-підприємцем ОСОБА_1 (Користувач)
було укладено договір про надання в
користування місць, які перебувають у
комунальній власності, для
розташування спеціальних конструкцій
№1232, згідно умов п.1.1. якого, КП надає
Користувачу в користування місця, які
перебувають у комунальній власності,
для розташування спеціальних
конструкцій, (надалі - місця), згідно
Додатку №1, який є невід'ємною частиною
Договору. Під користуванням сторони
розуміють тимчасове платне
використання розповсюджувачем
зовнішньої реклами (Користувачем)
місць, які перебувають у комунальній
власності з метою:

а) встановлення на них спеціальних
конструкцій, які знаходяться у
Користувача на законних підставах, та
їх використання у формах, не
заборонених чинним законодавством, для
розміщення зовнішньої реклами;

б) обслуговування спеціальних
конструкцій (підтримання в належному
стані, наклеювання рекламоносіїв тощо).

Відповідно до п.1.3., 1.4. Договору місця
надаються для розташування тільки тих
спеціальних конструкцій, що вказані у
Додатку №1 до цього Договору. Місця
передаються Користувачу згідно Акту
прийому-передачі строком: з 09 серпня
2013р. по 31 грудня 2013р.

Із змісту п.2.1., Договору, вбачається, що
цей Договір набирає чинності з 09 серпня
2013р. та діє по 31 грудня 2013р.

Пунктами 4.1., 4.2., 4.5. Договору
передбачено, що розмір плати за
користування всіма місцями, які надані
в користування за цим Договором, згідно
Додатку №1 складає, 472,50 грн. (без ПДВ) на
місяць; ПДВ-20% складає: 94,50 грн.,
загальний розмір плати з ПДВ 567,00 грн.
(п'ятсот шістдесят сім гривень 00
копійок). Якщо на моменту укладення
Договору Користувач не має дозволу
(дозволів) на розміщення зовнішньої
реклами, тоді з дня укладання цього
Договору і до отримання дозволу
(дозволів) на розміщення зовнішньої
реклами на спеціальних конструкціях,
які встановлюються на місцях наданих
за цим Договором (в період дії
пріоритету на місце), Користувач
щомісячно вносить плату за
користування зазначеними місцями у
розмірі 25% від розміру плати за
використання відповідних місць (з ПДВ),
встановленої Додатком №1 цього, що
складає 118,13 грн. (без ПДВ) на місяць;
ПДВ-20% складає: 23,63 грн., загальний
розмір плати (з ПДВ): 141,76 грн. (сто сорок
одна грн. 76 копійок). Внесення плати за
користування місцями здійснюється
авансом до 25 числа місяця, що передує
місяцю, за який здійснюється оплата.

У відповідності до п.5.1. Договору
протягом семи календарних днів після
припинення дії Договору на будь-яких
підставах, передбачених пунктами 8.1., 8.3.
Договору, або з дати виключення місць з
переліку місць, які надаються
Користувачу для розташування
спеціальних конструкцій та розміру
плати за користування (Додаток №1),
Користувач зобов'язаний звільнити
надані в користування місця і передати
їх КП. Повернення місць, наданих в
користування, здійснюється
Користувачем на підставі Актів
прийому-передачі, які складаються
Користувачем та підписуються
уповноваженими представниками КП і
Користувача. При цьому демонтаж
спеціальних конструкцій і приведення
території місць у належний стан
(прибирання місця, вивіз сміття
здійснюється Користувачем самостійно)
за власний рахунок.

За приписами п.п.6.1., 6.2. Договору за
несплату, несвоєчасну або неповну
сплату платежів, передбачених розділом
4 цього Договору, Користувач сплачує КП
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від суми простроченого (або
не повністю сплаченого) платежу за
кожен день прострочення. У разі
прострочення повернення місць, наданих
в користування за Договором,
Користувач сплачує КП неустойку, яка
складає 7% від розміру плати за
користування неповернутим місцем,
встановленої Додатком №1 цього
Договору (з ПДВ), за кожен день
затримки повернення вказаного місця.

На виконання умов вищенаведеного
договору відповідач 09.08.2013р. встановив
спеціальну конструкцію для розміщення
зовнішньої реклами, розміром 7,50 х 0,70 х 1
за адресою АДРЕСА_1.

08.11.2013р. відділ реклами Департаменту
контролю міської ради звернувся до
комунального підприємства "Міський
інформаційний центр" з листом (вих.№4827)
відповідно до якого повідомив позивача
про скасування пріоритету на місце
розташування рекламної конструкції, що
був наданий фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_1, у зв'язку із закінченням строку
його дії та не отриманням у
встановленому чинним законодавством
України порядку дозволу на розміщення
зовнішньої реклами.

Як зазначає позивач, комунальне
підприємство "Міський інформаційний
центр" 13.11.2013р. звернулось до
відповідача з претензією (вих.№3962),
відповідно до якої вимагав протягом
п'яти днів з дня отримання цієї
претензії виконати умови п.6.3. договору,
шляхом сплати неустойки у
встановленому цією претензію розмірі
(докази надсилання відповідача в
матеріалах справи відсутні).

Як вбачається зі змісту позовної заяви
позивача, 13.11.2013р. останній звернувся до
відповідача з повідомленням №12436,
відповідно до якого зазначив про
необхідність протягом п'яти днів з дня
отримання даного повідомлення
здійснити погашення існуючої
заборгованості та повернення за актом
приймання-передачі місця для
розміщення спеціальної рекламної
конструкції, що розташовані за адресою
АДРЕСА_1.

В підтвердження отримання
відповідачем даного повідомлення
позивач посилається на наявний на
зворотньому боці підпис представника
відповідача із зазначенням дати, який
за переконанням суду не може свідчити
про належне повідомлення відповідача,
або безпосереднє вручення йому чи його
уповноваженому представнику нарочно,
оскільки на вищенаведеному
повідомленні №12436 від 13.11.2013р. відсутні
відомості щодо отримання та, що
зазначений підпис вчинений
безпосередньо уповноваженим на
отримання цього повідомлення
представником саме відповідача.

З врахуванням вищенаведеного позивач
був змушений звернутись до
господарського суду Одеської області
із даним позовом за захистом своїх
порушених прав та охоронюваних законом
інтересів.

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши норми чинного
законодавства, суд дійшов висновку про
часткове задоволення позовних вимог з
наступних підстав:

У відповідності до ст.11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини. Правочин, різновидом якого є
договори - основний вид правомірних дій
- це волевиявлення осіб, безпосередньо
спрямовані на виникнення, зміну або
припинення цивільних прав і обов'язків.
При цьому, ст.12 ЦК України передбачає,
що особа здійснює свої цивільні права
вільно на власний розсуд.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання. Кожна особа має право
на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало
до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в
натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової)
шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом. Суд може відмовити у
захисті цивільного права та інтересу
особи в разі порушення нею положень
частин другої - п'ятої статті 13 цього
Кодексу.

Частини 1, 4 ст.202 ЦК України визначають,
що правочином є дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

За приписами ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним. Правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Приписами ст.193 Господарського кодексу
України встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором. Застосування
господарських санкцій до суб'єкта, який
порушив зобов'язання, не звільняє цього
суб'єкта від обов'язку виконати
зобов'язання в натурі, крім випадків,
коли інше передбачено законом або
договором, або управнена сторона
відмовилася від прийняття виконання
зобов'язання. Управнена сторона має
право не приймати виконання
зобов'язання частинами, якщо інше не
передбачено законом, іншими
нормативно-правовими актами або
договором, або не випливає із змісту
зобов'язання. Зобов'язана сторона має
право виконати зобов'язання
достроково, якщо інше не передбачено
законом, іншим нормативно-правовим
актом або договором, або не випливає із
змісту зобов'язання. Зобов'язана
сторона має право відмовитися від
виконання зобов'язання у разі
неналежного виконання другою стороною
обов'язків, що є необхідною умовою
виконання. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином. Управнена
сторона, приймаючи виконання
господарського зобов'язання, на вимогу
зобов'язаної сторони повинна видати
письмове посвідчення виконання
зобов'язання повністю або його частини.

Відповідно до ст.175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певні дії (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. При цьому,
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому
числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. Одностороння відмова
від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається. В свою чергу, порушенням
зобов'язання, відповідно до ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін в силу положень
ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається
лише у випадках, встановлених
договором або законом.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України
якщо у зобов'язання встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. Якщо внаслідок
прострочення боржника виконання
зобов'язання втратило інтерес для
кредитора, він може відмовитися від
прийняття виконання і вимагати
відшкодування збитків.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості приведеного позивачем
в позовній заяві, ФОП ОСОБА_1 01.10.2012р.
встановив спеціальну конструкцію - щит
на фасаді (7,50 х 0,70х1) за адресою: АДРЕСА_1,
що не відповідає дійсності та
спростовується наявними матеріалами
справи документами, з огляду на
наступне:

Так, 15 травня 2013р. між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2
(Орендодавець) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (Орендар)
було укладено договір оренди
нежитлового приміщення №1, згідно умов
п.1.1. якого, Орендодавець зобов'язується
передати Орендарю в тимчасове платне
користування (оренду) нежитлове
приміщення 1-го поверху №7-1-:-7-7
загальною площею 84,6 кв.м., в житловому
будинку літ. А-4, розташоване за адресою:
АДРЕСА_1 (далі - приміщення), а орендар -
прийняти Приміщення та сплачувати
Орендодавцю плату за користування ним.

У відповідності до п.2.2. Договору
Орендодавець зобов'язується передати
Орендарю Приміщення не пізніше 30
(тридцяти) календарних днів з моменту
підписання цього Договору.

Зі змісту довідки відділу реклами
управління містобудування та
архітектури про встановлення
пріоритету вбачається, що фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 встановлено
пріоритет на розміщення спеціальної
конструкції 08.08.213р.

Також в матеріалах справи наявний
паспорт опорядження фасадів
нежитлових приміщень відповідача, який
зареєстрований 24.07.2013р. у відділі
регулювання забудови території в
Управлінні містобудування та
архітектури.

З врахуванням вищенаведеного та умов
договору про надання в користування
місць, які перебувають у комунальній
власності, для розташування
спеціальних конструкцій №1232, суд
доходить висновку, що відповідачем
було встановлено спеціальну рекламну
конструкцію з дня набрання чинності
договору про надання в користування
місць, які перебувають у комунальній
власності, для розташування
спеціальних конструкцій №1232, тобто
09.08.2013р.

Таким чином, з підстав встановлення
судом розміщення відповідачем
спеціальної конструкції 09.08.2013р.
позовна вимога позивача про стягнення
з відповідача плати за фактичне
користування місцями за період з
01.10.2012р. по 08.08.2013р. в сумі 5 816,33 грн.
задоволенню не підлягає.

Позовна вимога позивача щодо стягнення
з відповідача 426,49 грн. заборгованості з
оплати за використання місця, яке
надане позивачем відповідачу в
користування за договором про надання
в користування місць, які перебувають у
комунальній власності, для
розташування спеціальних конструкцій
№1232, після встановлення пріоритету на
розміщення спеціальної конструкції та
до отримання дозволу на розміщення
зовнішньої реклами підлягає судом
задоволенню в повній мірі, у зв'язку з
чим стягненню відповідача на користь
позивача підлягає сума заборгованості
з оплати за використання місця,
встановлена судом в розмірі 426,49 грн.

Крім того, позивачем заявлено позовні
вимоги про з стягнення фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 пені в розмірі
289,01 грн. та 0,25 грн., 912,87 грн. - неустойки
за прострочення повернення місця та
1705,88 грн. - неустойки за розміщення
спеціальної конструкції без отримання
дозволу.

Оцінюючи вимоги про стягнення пені, суд
зазначає наступне:

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є господарські санкції, до яких
віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання, або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Частиною шостою статті 232 ГК України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм,
початком для нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання буде день, наступний за
днем, коли воно мало бути виконано.
Нарахування санкцій триває протягом
шести місяців. Проте законом або
договором можуть бути передбачені інші
умови нарахування.

Частина перша статті 223 ГК України
передбачає, що при реалізації в
судовому порядку відповідальності за
правопорушення у сфері господарювання
застосовуються загальний та скорочені
строки позовної давності, передбачені
ЦК України, якщо інші строки не
встановлено ГК України.

За змістом пункту 1 частини другої
статті 258 ЦК України щодо вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені)
передбачено спеціальну позовну
давність в один рік.

Поняття позовної давності міститься в
статті 256 ЦК України, відповідно до якої
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Якщо за невиконання або неналежне
виконання зобов'язання встановлено
штрафні санкції, то збитки
відшкодовуються в частині, не покритій
цими санкціями. Законом або договором
можуть бути передбачені випадки, коли:
допускається стягнення тільки
штрафних санкцій; збитки можуть бути
стягнуті у повній сумі понад штрафні
санкції; за вибором кредитора можуть
бути стягнуті або збитки, або штрафні
санкції. Вимогу щодо сплати штрафних
санкцій за господарське
правопорушення може заявити учасник
господарських відносин, права чи
законні інтереси якого порушено, а у
випадках, передбачених законом, -
уповноважений орган, наділений
господарською компетенцією. Відсотки
за неправомірне користування чужими
коштами справляються по день сплати
суми цих коштів кредитору, якщо законом
або договором не встановлено для
нарахування відсотків інший строк. За
грошовим зобов'язанням боржник не
повинен платити відсотки за час
прострочення кредитора. Нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано. У випадках, передбачених
законом, штрафні санкції за порушення
господарських зобов'язань стягуються
судом у доход держави (ст.232 ГК України).

Відтак частина шоста статті 232 ГК
України передбачає строк та порядок, у
межах якого нараховуються штрафні
санкції, а строк, протягом якого особа
може звернутись до суду за захистом
свого порушеного права, встановлюється
ЦК України.

Щодо позовної вимоги позивача про
стягнення пені в розмірі 272,61 грн., що
розрахована в період з 15.08.2013р. по
09.12.2013р., суд зазначає, що позовні вимоги
в цій частині задоволенню судом не
підлягають, оскільки її нараховано за
фактичне користування відповідачем
місцем в період з 01.10.2012р. по 08.08.2013р., а з
врахуванням встановлення судом, що в
зазначений період відповідач місцем
для встановлення спеціальної
конструкції за адресою: АДРЕСА_1 не
користувався, суд у задоволені
позовної вимоги щодо стягнення з
відповідача 272,61 грн. пені - відмовляє.

Наразі, наданий позивачем розрахунок
пені, що розрахована за користування
місцем для встановлення спеціальної
конструкції протягом серпня, вересня,
жовтня та листопада в період з 15.08.2013р.
по 09.12.2013р., на думку суду, здійснений
неналежним чином, у зв'язку з чим судом
було самостійно розраховано пеню
наступним чином:

Сума боргу (грн.)Період
прострочкиКількість днів
прострочкиРозмір облікової ставки
НБУРозмір подвійної облікової ставки
НБУ на деньСума пені за період
прострочки105.1715.08.2013 - 09.12.20131176.5000 %0.036
%*4.38141.7626.08.2013 - 09.12.20131066.5000 %0.036
%*5.35141.7626.09.2013 - 09.12.2013756.5000 %0.036 %*3.7937.8028.10.2013
- 09.12.2013436.5000 %0.036 %*0.58Отже загальна сума
пені за самостійним розрахунком суду
складає 14,10 грн., у зв'язку з чим,
стягненню з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню сума пені,
що розрахована за користування місцем
для встановлення спеціальної
конструкції протягом серпня, вересня,
жовтня та листопада в період з 15.08.2013р.
по 09.12.2013р. встановлена судом в сумі 14,10
грн. В іншій частині заявлених позовних
вимог в частині стягнення пені в сумі
2,30 грн. суд відмовляє.

Щодо позовної вимоги позивача про
стягнення з відповідача 912,87 грн. -
неустойки за прострочення повернення
місця, суд зазначає, що так як судом
встановлено, що позивачем не доведено
належними та допустимими доказами
повідомлення відповідача про
необхідність повернення місця, що
знаходиться у його користуванні для
встановлення спеціальної конструкції,
у зв'язку з чим у відповідача й не виник
обов'язок щодо повернення зазначеного
місця, у зв'язку з чим й нарахування
відповідачу неустойки за прострочення
повернення місця є безпідставним, у
зв'язку з чим у задоволенні позовної
вимоги позивача про стягнення з
відповідача неустойки за прострочення
повернення місця в сумі 912,87 грн. - суд
відмовляє.

Також, судом задоволенню не підлягає
позовна вимога про стягнення з
відповідача 1705,88 грн. - неустойки за
розміщення спеціальної конструкції
без отримання дозволу, з огляду на
наступне:

За приписами ст.549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання, або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Право встановити в договорі розмір та
порядок нарахування штрафу надано
сторонам частиною четвертою статті 231
ГК України.

Приймаючи до уваги те, що позивачем
неустойку за розміщення спеціальної
конструкції без отримання дозволу
заявлено до стягнення з відповідача у
вигляді штрафу, розрахунок якого не
відповідає нормам чинного
законодавства, що регулює спірні
правовідносини сторін, у зв'язку з чим
суд доходить висновку щодо відмови
позивачу в частині стягнення з
відповідача неустойки за розміщення
спеціальної конструкції без отримання
дозволу.

Щодо позовної вимоги позивача про
зобов'язання фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 повернути комунальному
підприємству "Міський інформаційний
центр" на підставі акту
прийому-передачі місце, що знаходиться
у комунальній власності, за адресою:
АДРЕСА_1, привівши це місце в первісний
стан, суд зазначає наступне:

З пояснень відповідача вбачається, що
28.12.2013р. місце, що знаходиться у
комунальній власності, за адресою:
АДРЕСА_1, приведено в первісний стан та
повернуто позивачу, проте матеріали
справи не містять доказів такого
повернення, у зв'язку з чим, позовна
вимога позивача про зобов'язання
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
повернути комунальному підприємству
"Міський інформаційний центр" на
підставі акту прийому-передачі місце,
що знаходиться у комунальній
власності, за адресою: АДРЕСА_1,
привівши це місце в первісний стан
підлягає судом задоволенню в повній
мірі.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи
докази у справі в їх сукупності,
законодавство, що регулює спірні
правовідносини, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги комунального
підприємства "Міський інформаційний
центр", підтверджені належними
доказами, наявними в матеріалах справи,
а тому підлягають частковому
задоволенню, зв'язку з чим, підлягає
поверненню комунальному підприємству
"Міський інформаційний центр" на
підставі акту прийому-передачі місце,
що знаходиться у комунальній
власності, за адресою: АДРЕСА_1,
приведене в первісний стан, стягненню
з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на
користь позивача сума заборгованості з
оплати за використання місця,
встановлена судом в розмірі 426,49 грн.,
сума пені, що розрахована за
користування місцем для встановлення
спеціальної конструкції протягом
серпня, вересня, жовтня та листопада в
період з 15.08.2013р. по 09.12.2013р. встановлена
судом в сумі 14,10 грн. В іншій частині
позову суд - відмовляє.

Відповідно до приписів ст.44, 49 ГПК
України слід стягнути з відповідача на
користь позивача витрати по сплаті
судового збору пропорційно
задоволеним позовним вимогам, а саме 1
229,84 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов комунального підприємства
"Міський інформаційний центр" -
задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2,
ідентифікаційний код НОМЕР_1) на
користь комунального підприємства
"Міський інформаційний центр" (61166,
Харківська обл., м. Харків, проспект
Леніна, буд.38, код ЄДРЮОФОП 32135675) 426
(чотириста двадцять шість) грн. 49 коп. -
заборгованості з оплати за
використання місцем, 14 (чотирнадцять)
грн. 10 коп. - пені, 1 229 (одна тисяча двісті
двадцять дев'ять) грн. 84 коп. - судового
збору.

3. Зобов'язати фізичну
особу-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2,
ідентифікаційний код НОМЕР_1) повернути
на користь комунального підприємства
"Міський інформаційний центр" (61166,
Харківська обл., м. Харків, проспект
Леніна, буд.38, код ЄДРЮОФОП 32135675) на
підставі акту прийому-передачі місце,
що знаходиться у комунальній
власності, за адресою: АДРЕСА_1,
привівши це місце в первісний стан.

4. В іншій частині позову -
відмовити.

Рішення господарського суду Одеської
області набирає чинності у порядку ст.85
ГПК України.

Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК
України.

Повний текст рішення складено
03.03.2014р.

Суддя
Цісельський О.В.