ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2014 р.Справа № 922/495/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання
Михайлюк В.Ю.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Харківгаз", м.Харків до
Відділу освіти Нововодолазької
районної державної адміністрації,
смт.Нова Водолага Харківської області
про стягнення 5855,65 гривень за участю
представників:

позивача - Василенко Г.В. (довіреність
№3926 від 26 грудня 2013 року)

Приходько О.В. (довіреність
№702 від 27 лютого 2014 року)

відповідача - Горох О.М. (довіреність
№152 від 28 серпня 2012 року)

ВСТАНОВИВ:

17 лютого 2014 року позивач, публічне
акціонерне товариство "Харківгаз",
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовною заявою
про стягнення з відділу освіти
Нововодолазької районної державної
адміністрації (відповідача) суми
заборгованості у розмірі 5855,65 гривень,
у тому числі, 5794,69 гривень суми основної
заборгованості, 49,53 гривень суми
нарахованої пені та 11,43 гривень суми 3%
річних. Заявлену вимогу обґрунтував
неналежним виконанням відповідачем
умов договору №651 на експлуатацію
складових Єдиної газотранспортної
системи України, укладеного між
сторонами 14 червня 2013 року. Крім того,
позивач просив суд стягнути з
відповідача 1827,00 гривень судового
збору.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 20 лютого 2014
року було прийнято вищевказану позовну
заяву до розгляду. Провадження у справі
було порушено та призначено до
розгляду у відкритому судовому
засіданні на 11 березня 2014 року.

11 березня 2014 року представник позивача
надав через канцелярію суду
супровідним листом (вх.№7958)
витребувані судом документи на
підтвердження заявлених позовних
вимог. Судом було досліджено надані
документи та долучено до матеріалів
справи.

Також, 11 березня 2014 року представник
відповідача надав через канцелярію
суду супровідним листом (вх.№7956)
витребувані судом документи на
підтвердження своєї правової позиції
по даній справі. Судом було досліджено
надані документи та долучено до
матеріалів справи.

Представник позивача у відкритому
судовому засіданні 11 березня 2014 року
підтримав заявлені позовні вимоги та
просив суд задовольнити їх в повному
обсязі.

Представник відповідача у відкритому
судовому засіданні 11 березня 2014 року
проти позовних вимог не заперечував.

Враховуючи те, що норми ст.65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов'язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3
ст.129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що в межах
наданих йому повноважень створені
належні умови для надання сторонами
доказів та здійснені всі необхідні дії
щодо витребування додаткових доказів,
а тому вважає за можливе розглядати
справу за наявними в ній і додатково
поданими на вимогу суду матеріалами і
документами.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення проти них,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представників сторін, встановив
наступне.

14 червня 2013 року між публічним
акціонерним товариством "Харківгаз"
(позивачем) та відділом освіти
Нововодолазької районної державної
адміністрації (відповідачем) було
укладено договір №651 на експлуатацію
складових Єдиної газотранспортної
системи України. Даний договір було
підписано повноважними представниками
з обох сторін та скріплено печатками.

Відповідно до умов договору, замовник
(відповідач) передав виконавцю
(позивачу) в експлуатацію складові
Єдиної газотранспортної системи, які
безпосередньо приєднані до газових
мереж виконавця. Перелік відповідних
послуг з експлуатації об'єкта
газопостачання, що надаються
виконавцем та в якому вказується
вартість таких послуг (додаток №2) і
графік виконання робіт (додаток №3), є
невід'ємними частинами цього договору
(п.п.1.1 та 1.4 договору).

Згідно із п.2.1 договору, після внесених
сторонами змін додатковою угодою
(а.с.12), вартість послуг становила 10147,49
гривень, у тому числі, податок на додану
вартість 1691,24 гривень.

За приписами пунктів 2.4 та 2.5 договору,
фактичні обсяги наданих послуг
оформлюється щокварталу актом наданих
послуг. Остаточний розрахунок за
послуги, пов'язані з експлуатацією
об'єкта здійснюється не пізніше 5
календарних днів після підписання акта
наданих послуг на підставі рахунка
виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач надав відповідачу послуги у
повному обсязі на суму 5794,69 гривень, що
підтверджується підписаним з обох
сторін актом здачі-приймання виконаних
послуг за період з 01 жовтня 2013 року по 31
грудня 2013 року (а.с.15).

Відповідач, в свою чергу, отримані
послуги не оплатив, у зв'язку з чим
виникла заборгованість перед
позивачем у розмірі 5794,69 гривень.

До того ж, сума відповідної
заборгованості підтверджується
підписаним з обох сторін актом звірки
взаєморозрахунків від 17 січня 2014 року
(а.с.17).

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, суд дійшов висновку про повне
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, суд дійшов висновку про повне
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Згідно із ч.1 ст.179 Господарського
кодексу України, майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і не
господарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Відповідно до частини 1 статті 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином,
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

В розумінні статті 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Враховуючи викладене, та те, що на
момент прийняття рішення по справі, у
матеріалах справи відсутні будь-які
докази погашення відповідачем
заборгованості в добровільному
порядку, суд вважає заявлену вимогу
позивача щодо стягнення з відповідача
суми основної заборгованості у розмірі
5794,69 гривень нормативно та
документально обґрунтованою, та такою,
що підлягає задоволенню.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України передбачено, що
порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Щодо заявленої вимоги позивача про
стягнення з відповідача 49,53 гривень
пені, суд зазначає наступне.

Згідно із ст.548 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом. Виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком (ст.546
ЦКУ).

Відповідно до п.5.2 спірного договору, за
несвоєчасну оплату послуг виконавця
замовник сплачує пеню в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який нараховується пеня, за
кожен день прострочення платежу.

Позивач нарахував суму пені, з
урахуванням Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
№543/96-ВР від 22 листопада 1996 року, та в
порядку ч.6 ст.232 Господарського кодексу
України.

З урахуванням викладеного, суд,
перевіривши розрахунок пені (а.с.16),
нарахованої позивачем, перевіривши
період нарахування останнім вказаної
суми, дійшов висновку про те, що
відповідний розрахунок є вірним, та
таким, що відповідає нормам чинного
законодавства, а тому підлягає
стягненню з відповідача у повному
обсязі.

Щодо заявленої вимоги позивача про
стягнення з відповідача 11,43 гривень
суми 3% річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд, перевіривши розрахунок позивача
(а.с.16), перевіривши період нарахування
останнім вказаної суми 3% річних, дійшов
висновку про те, що відповідний
розрахунок є вірний, та такий, що
відповідає нормам чинного
законодавства України, а тому підлягає
стягненню з відповідача у повному
обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, встановивши сторону, з вини
якої справу було доведено до суду, суд
керується ст.ст.44, 49 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до яких судовий збір
покладається на відповідача.

На підставі вищевикладеного та ст.ст.546,
548, 599, 612, 625, 629 Цивільного кодексу
України, ст.ст.179, 193, 232 Господарського
кодексу України, та керуючись ст.ст.1, 12,
33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з відділу освіти
Нововодолазької районної державної
адміністрації (63200, Харківська область,
смт.Нова Водолага, вул.Дзержинського, 4,
, р/р 5682 в УДКСУ
Харківської області, МФО 851011) на
користь публічного акціонерного
товариства "Харківгаз" (61109, м.Харків,
вул.Безлюдівська, 1, , р/р
4001 в ПАТ "КБ "Надра" у м.Києві, МФО
380764) 5794,69 гривень основної
заборгованості, 49,53 гривень пені, 11,43
гривень суми 3% річних та 1827,00 гривень
судового збору.

Видати відповідний наказ після
набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 17 березня 2014
року.

Суддя К.В. Аріт

Справа №922/495/14