РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року
Справа №
924/27/13-г

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Мамченко Ю.А.

судді
Тимошенко О.М. ,

судді Дужич
С.П.

при секретарі Німчук А.М.

за участю представників сторін:

позивача: Діжурко І.Д. (довіреність №107
від 04.02.2014 року);

відповідача: Гринчук О.В. (довіреність
№ 617 від 18.02.2014 року), Возгречко І.М.
(довіреність №670 від 18.02.2014 року)

розглянувши апеляційну скаргу
відповідача Державного підприємства
"Підприємство Замкової виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України у
Хмельницькій області (№58)" на рішення
господарського суду Хмельницької
області від 27.11.2013 року у справі №
924/27/13-г (суддя Гладій С.В.)

за позовом Державного підприємства
"Березнівське лісове господарство"

до Державного підприємства
"Підприємство Замкової виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України у
Хмельницькій області (№58)"

про стягнення 180797,99 грн.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2013 року позивач - Державне
підприємство "Березнівське лісове
господарство" звернулось до
господарського суду Хмельницької
області з позовною заявою до
відповідача - ДП "Підприємство Замкової
виправної колонії управління
Державного департаменту України з
питань виконання покарань в
Хмельницькій області (№58)" про
стягнення заборгованості в сумі 170139,56
грн., пені в сумі 6600,75 грн., 1190,95 грн.
інфляційних втрат та 3% річних в сумі
2866,73 грн. на підставі укладених між ними
Договору №22 від 10.01.2012 року та
Біржового договору від 29.02.2012 року
№230/286л-12 у зв'язку з порушенням
відповідачем умов зазначених
договорів щодо оплати отриманої
продукції /т.1, а.с.2-3/.

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 26.03.2013 року
(суддя Муха М.Є.) позов задоволено
частково та стягнуто з відповідача на
користь позивача 103384,18 грн. основного
боргу, 3% річних в сумі 157,71 грн. та 788,58
грн. пені, а в позові про стягнення 60451,85
грн. основного боргу, 1190,95 грн.
інфляційних сум та 5 812,17 грн. пені
відмовлено /т.1, 121-123/.

Ухвалою господарського суду
Хмельницької області від 09 квітня 2013
року у справі №924/27/13-г виправлено
арифметичні помилки допущені в абз.18, 37
мотивувальної частини, абз.2
резолютивної частин рішення від 26.03.2013
року та замінено суму основного боргу,
що підлягає стягненню на суму 109687,71грн.
та суму судового збору, що підлягає
стягненню на суму 2212,68 грн. /т.1, а.с.129/.

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 25.06.2013 року
(судді Савченко Г.І., Грязнов В.В.,
Мельник О.В.) зазначене рішення суду
першої інстанції:

- скасовано в частині відмови в позові
про стягнення 60451,85 грн. основного боргу
та стягнуто з відповідача на користь
позивача 170139,56 грн. основного боргу;

- скасовано в частині відмови в позові
про стягнення 2709,02 грн. річних та
стягнуто з відповідача на користь
позивача 2866,73 грн. річних;

- скасовано в частині відмови в позові
про стягнення втрат від інфляції в сумі
1190,95 грн. та стягнуто з відповідача на
користь позивача 1190,95 грн. втрат від
інфляції;

- скасовано в частині відмови в позові
про стягнення пені в сумі 5812,17 грн. та
стягнуто з відповідача на користь
позивача 1716,01 грн. пені, а в решті позову
про стягнення пені в сумі 4884,74 грн.
відмовлено /т.1, а.с.182-189/.

Постановою Вищого господарського суду
України від 26 вересня 2013 року у справі
№924/2-7/13-г касаційну скаргу Державного
підприємства "Підприємство Замкової
виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України у Хмельницькій області (№ 58)"
задоволено частково. Постанову
Рівненського апеляційного
господарського суду від 25.06.2013 року та
рішення господарського суду
Хмельницької області від 26.03.2013 року
скасовано, і справу № 924/27/13-г передано
на новий розгляд до суду першої
інстанції в іншому складі /т.1, а.с.219-223/.
Вищий господарський суд зазначив, що
апеляційний господарський суд невірно
застосував положення статті 14 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" і задовольнив
позовні вимоги про стягнення основного
боргу в повному обсязі у зв'язку із
зверненням позивача до суду після
припинення провадження у справі про
банкрутство та затвердження мирової
угоди, не врахувавши виникнення
частини таких вимог до дня порушення
провадження в справі про банкрутство
відповідача. Крім того, колегія суддів
Вищого господарського суду звернула
увагу на те, що судам слід було мати на
увазі вимоги ч.4 ст.12 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
за якою, зокрема, протягом дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів не нараховуються неустойка
(штраф, пеня), не застосовуються інші
санкції за невиконання чи неналежне
виконання грошових зобов'язань.

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 27 листопада
2013 року у справі №924/27/13-г позов
Державного підприємства "Березнівське
лісове господарство" до Державного
підприємства "Підприємство замкової
виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України у Хмельницькій області (№58)"
про стягнення 180797,99 грн. задоволено
частково. Стягнуто з Державного
підприємства „Підприємство замкової
виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України у Хмельницькій області (№58)"
м.Ізяслав, вул. Гагаріна, буд. 2 () на користь Державного
підприємства "Березнівське лісове
господарство" м.Березне, Рівненської
області, вул.Київська, 1 () 170139,56 грн. (сто сімдесят тисяч сто
тридцять дев'ять гривень 56 коп.)
основного боргу, 2858,90 грн.(дві тисячі
вісімсот п'ятдесят вісім гривень 90 коп.)
3% річних, 1190,95 грн. (одна тисяча сто
дев'яносто гривень 95 коп.) нарахувань
інфляції та 3483,79 грн. (три тисячі
чотириста вісімдесят три гривни 79 коп. )
судового збору. Видано наказ. В позові,
в частині стягнення 7,83 грн. 3% річних та
6600,75 грн. пені відмовлено /т.1, а.с.243-246/.

Вказане рішення обґрунтовано тим, що
після порушення справи про
банкрутство, між позивачем та
відповідачем станом на 01.08.2012 року
складено акт звірки взаємних
розрахунків, відповідно до якого
заборгованість відповідача перед
позивачем складає 180139,56 грн.. Державним
підприємством „Підприємство замкової
виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України у Хмельницькій області (№58)",
06.08.2012 року складено гарантійний лист
за № 3839, відповідно до якого відповідач
взяв на себе зобов'язання погасити
заборгованість, яка виникла станом на
01.08.2012 року в сумі 180139,56 грн. до 30.12.2012
року. Більш того, на виконання
зазначеного гарантійного листа,
відповідачем були здійснені
відповідні проплати, що
підтверджується платіжними
дорученнями №2281 від 26.10.2012 року на суму
5000 грн., №2340 від 05.11.2012 року на суму 5000
грн. Враховуючи викладене, суд прийшов
до висновку, що обов'язок відповідача
перед позивачем щодо проведення
розрахунків за Договором №22 від 10.01.2012
року виник у останнього після
порушення провадження у справі про
банкрутство. Відповідно
заборгованість за договором №22 від
10.01.2012 року в сумі 66755,38 грн. є поточною
заборгованістю, обов'язок сплати якої
розпочався з 01.08.2012 року по 30.12.2012 року.
Щодо вимоги позивача про стягнення
суми боргу в розмірі 103384,18 грн., який
виник внаслідок невиконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань за договором № 230/28л-12 від
29.02.2012 року судом зазначено, що борг в
сумі 103384,18 грн., який виник на підставі
видаткових накладних на лісопродукцію
№РН-0001049 від 17.07.2012 року, № РН-0001051 від
17.07.2012 року, №РН-0001090 від 24.07.2012 року та
видаткових накладних на витрати по
залізниці №РН-0001092 від 17.07.2012 року,
№РН-0001093 від 24.07.2012 року є таким, що
виник після порушення провадження у
справі про банкрутство (ухвала від
22.06.2012 року), а тому є поточною
заборгованістю, вимоги про стягнення
якої підлягають задоволенню. Щодо
вимоги позивача про стягнення пені в
сумі 6600,75 грн., судом зазначається, що
відповідно до частини 4 статті 12 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", встановлено,
що протягом дії мораторію на
задоволення вимог кредиторів не
нараховується неустойка (штраф, пеня),
не застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань.

Не погоджуючись з прийнятим судом
першої інстанції рішенням, відповідач -
Державне підприємство "Підприємство
Замкової виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України у Хмельницькій області (№58)",
звернувся до Рівненського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду
Хмельницької області від 27 листопада
2013 року по справі №924/27/13-г скасувати та
припинити провадження по справі /т.2,
а.с.3-5/.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт
зазначає наступне: відповідно до
частини 2 статті 14 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
вимоги конкурсних кредиторів, що
заявлені після закінчення строку,
встановленого для їх подання, або не
заявлені взагалі, - не розглядаються і
вважаються погашеними, про що
господарський суд зазначає в ухвалі,
якою затверджує реєстр вимог
кредиторів; згідно чинного
законодавства, акт звірки
заборгованості подовжує терміни
позовної давності, а не момент
виникнення заборгованості.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 27 грудня 2013
року апеляційну скаргу відповідача
прийнято до провадження та призначено
дату судового засідання на 05 лютого 2014
року /т.2, а.с.2/.

Від позивача - Державного підприємства
"Березнівське лісове господарство"
надійшов відзив на апеляційну скаргу,
відповідно до якого останній вважає
оскаржуване рішення законним та
обґрунтованим, прийнятим у повній
відповідності до норм матеріального та
процесуального права, відтак в
задоволенні апеляційної скарги
просить відмовити, а судове рішення у
справі залишити без змін /т.2, а.с.15-17/.

В судовому засіданні 05 лютого 2014 року, у
зв'язку з клопотанням відповідача про
відкладення, розгляд апеляційної
скарги було відкладено на 19 лютого 2014
року /т.2, а.с.66/.

Розпорядженням Голови Рівненського
апеляційного господарського суду від 18
лютого 2014 року, у зв'язку з перебуванням
у відпустці судді Огородніка К.М.,
внесено зміни до складу колегії суддів
та визначено наступний її склад: суддя
Мамченко Ю.А., суддя Тимошенко О.М.,
суддя Дужич С.П. /т.2, а.с.71/.

В судовому засіданні 19 лютого 2014 року
оголошувалася перерва до 12 березня 2014
року /т.2, а.с.75/.

Безпосередньо в судовому засіданні
представники відповідача та позивача
повністю підтримали вимоги і доводи,
викладені відповідно в апеляційній
скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
розглянувши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та відзиву на неї, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування місцевим господарським
судом норм матеріального та
процесуального права, вважає, що
апеляційна скарга відповідача
підлягає задоволенню частково, а
рішення місцевого господарського суду
- скасуванню.

При цьому колегія суддів виходила з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
між Державним підприємством
„Березнівське лісове господарство"
(продавець) та Державним підприємством
„Підприємство Замкової виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України у
Хмельницькій області (№58)" укладено
договір №22 від 10.01.2012 року, відповідно
до умов якого продавець продає, а
покупець купує на умовах франко-склад
продавця необроблену деревину, надалі
товар. Орієнтовна кількість товару
становить 600 куб.м.. Загальна сума
договору становить 270300,00 грн. (пункти 1 ,
3, 4.2 Договору).

Відповідно до пунктів 5.1, 5.2, 5.3 Договору,
поставка товару за цим договором
здійснюється на умовах франко-склад
продавця місячними партіями. Термін
поставки - 1 квартал 2012 року. Покупець
вивозить товар своїм транспортом за
свій рахунок.

Згідно з пунктом 7.1 Договору, платіж (100%
попередня оплата) здійснюється шляхом
банківського переказу коштів на
розрахунковий рахунок продавця.

На виконання умов договору позивачем,
згідно залізничних накладних №37228913
від 25.01.2012 року, № 37946613 від 30.03.2012 року, №
37960861 від 31.03.2012 року відвантажено на
адресу відповідача пиловник хвойний в
кількості 183,69 куб.м. та баланси хвойні
3,6 куб. м. на загальну суму 104080,38 грн. (в
тому числі витрати по залізниці 20959,52
грн. та вартість лісопродукції 83120,86
грн.) про що виписані видаткові
накладні на лісопродукцію № РН-0000064 від
25.01.2012 року, № РН-0000426 від 30.03.2012 року, №
РН-0000438 від 31.03.2012 року та
рахунки-фактури на витрати по
залізниці № СФ-0000056 від 25.01.2012 року, №
СФ-000248 від 30.03.2012 року, № СФ-0000438 від
31.03.2012 року.

Відповідачем частково сплачено
вартість товару на суму 37325,00 грн., про
що свідчать платіжні доручення №1416 від
01.03.2012 року на суму 10000 грн., №1654 від
07.03.2012 року на суму 6287,50 грн., №1689 від
18.05.2012 року на суму 5000 грн., №2009 від
15.06.2012 року на суму 1037,50 грн., №1904 від
18.07.2012 року на суму 5000 грн., №2281 від
26.10.2012 року на суму 5000 грн., №2340 від
05.11.2012р. на суму 5000 грн. Залишок
заборгованості становить 66755,38 грн..

29.02.2012 року між позивачем та
відповідачем укладено Договір
купівлі-продажу необробленої деревини
№230/28л-12 відповідно до пункту 1.1 якого,
за результатами проведення аукціону з
продажу ресурсів необробленої
деревини заготівлі 2 кварталу 2012 року,
який відбувся 29.02.2012 року, продавець
передає у власність на умовах
франко-склад продавця (франко нижній
склад) необроблену деревину за
номерами лотів (пункт 4.1), а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього ціну відповідно до
умов, що визначені у цьому договорі.

Загальні сума договору становить 125750
грн. без врахування ПДВ (пункт 4.2
договору).

Відповідно до пункту 7.1 Договору,
платіж (передплата 100% вартості)
здійснюється шляхом банківського
переказу коштів на розрахунковий
рахунок продавця за кожну партію
товару, згідно виставленого
рахунку-фактури на протязі 5
календарних днів з дати пред'явлення
рахунку до сплати.

Додатковою угодою №1 до Договору від
02.04.2012 року, сторони погодили пункт 4.2
Договору викласти в новій редакції:
„Загальна сума договору 254000 грн. без
ПДВ"; пункт 7.1 „Платіж здійснюється
шляхом банківського переказу коштів на
розрахунковий рахунок продавця за
кожну партію товару протягом 10
банківських днів з моменту поставки
товару покупцю"; пункт 7.4. виключити;
пункт 9.2. „У разі несвоєчасної оплати
товару покупець сплачує пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що буде
діяти на момент прострочення, за кожний
день такого прострочення".

На виконання умов договору, позивачем,
згідно залізничних накладних №39367065
від 18.07.2012 року, №39367040 від 18.07.2012 року,
№39471891 від 24.07.2012 року, відвантажено на
адресу відповідача пиловник хвойний в
кількості 189,28 куб. м. та баланси хвойні
3,6 куб.м. на загальну суму 103384,18 грн. (в
тому числі витрати по залізниці 22236,98
грн., вартість лісопродукції 81147,20 грн.),
що підтверджується видатковими
накладними на лісопродукцію № РН-0001049
від 17.07.2012 року на суму 26183,10 грн. /т.1,
а.с.29/, № РН-0001057 від 17.07.2012 року на суму
28083,80 грн. /т.1, а.с.33/, № РН-0001090 від 24.07.2012
року на суму 26880,30 грн. /т.1, а.с.36/ та
видатковими накладними на витрати по
залізниці № РН-0001092 від 17.07.2012 року на
суму 13841,59 грн. /т.1, а.с.30/, № РН-0001093 від
24.07.2012 року на суму 8395,39 грн. /т.1, а.с.37/.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанції заборгованість
відповідача за отриману продукцію
становить 103384,18 грн..

Ухвалою господарського суду
Хмельницької області від 22.06.2012 року
порушено провадження у справі №2/5025/721/12
про визнання банкрутом державного
підприємства „Підприємство замкової
виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України у Хмельницькій області (№58)"
/т.1, а.с.56/.

Після порушення провадження у справі
про банкрутство державного
підприємства „Підприємство замкової
виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України у Хмельницькій області (№58)",
між позивачем та відповідачем станом
на 01.08.2012 року складено акт звірки
взаємних розрахунків, відповідно до
якого заборгованість відповідача
перед позивачем складає 180139,56 грн. /т.1,
а.с.11/.

06.08.2012 року Державним підприємством
„Підприємство Замкової виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України у
Хмельницькій області (№58)" складено
гарантійний лист за №3839, відповідно до
якого відповідач взяв на себе
зобов'язання погасити заборгованість,
яка виникла станом на 01.08.2012 року в сумі
180139,56 грн. до 30.12.2012 року /т.1, а.с.12/.

17.08.2012 року позивачем було направлено
відповідачу претензію про сплату 184435,73
грн. боргу, 1260,95 грн. інфляції та 6734,45
грн. пені, яка залишена без відповіді
/т.1, а.с.13/.

Ухвалою господарського суду
Хмельницької області від 17.10.2012 року,
затверджено реєстр вимог кредиторів до
боржника державного підприємства
„Підприємство замкової виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України у
Хмельницькій області (№58)" в сумі 972476,19
грн. /т.1, а.с.57-58/. При цьому Державне
підприємство "Березнівське лісове
господарство" не визнано кредитором
боржника.

Ухвалою господарського суду
Хмельницької області від 24.12.2012 року
затверджено мирову угоду між державним
підприємством „Підприємство замкової
виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України у Хмельницькій області (№58)" та
кредиторами в особі голови комітету
кредиторів та припинено провадження у
справі № 2/5025/721/12 /т.1, а.с.59-62/.

Предметом судового розгляду є вимоги
продавця про стягнення із покупця
заборгованості, пені, інфляційних сум
та 3 % річних у зв'язку з неналежним
виконанням ним обов'язку з оплати
одержаного за спірними договорами
товару.

Оскільки відповідачем в добровільному
порядку заборгованість не сплачена
позивач звернувся із позовом до суду.
Крім того, просить стягнути пеню за
період з 26.01.2012 року по 22.03.2012 року із
суми 66755,38 грн. в розмірі 774,30грн., за
період з 23.03.2012 року по 01.04.2012 року із
суми 66755,38 грн. в розмірі 120,15грн. згідно
договору № 22 від 10.01.2012 року та
відповідно до договору № 230/286л-12 від
29.02.2012 року за період з 02.04.2012 року по
17.08.2012 року із суми 103384,18 грн. в розмірі
5706,30 грн.; інфляційні втрати з
заборгованості в розмірі 170139,56 грн. за
період з січень - липень 2012 року в сумі
1190,95грн. та 3% річних з заборгованості в
розмірі 170139,56 грн. за період з 26.01.2012
року по 17.08.2012 року в сумі 2866,73 грн.

Враховуючи вищенаведене колегія
суддів Рівненського апеляційного
господарського суду вважає за
необхідне зазначити наступне:

Згідно статті 11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

У відповідності до статті 11 та статті 509
ЦК України, однією з підстав
виникнення, цивільних прав та
обов'язків сторін є укладення між ними
договору. В силу зобов'язання боржник
зобов'язаний вчинити на користь
кредитора певну дію, в тому числі
сплатити борг, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку, тобто сплати боргу.

Згідно із статтею 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Як встановлено судами обох інстанцій,
10.01.2012 року та 29.02.2012 року між позивачем
та відповідачем сторонами було
укладено договір №22 та договір
купівлі-продажу необробленої деревини
№230/28л-12 відповідно до умов яких
продавець передає у власність на
умовах франко-склад продавця (франко
нижній склад) необроблену деревину за
номерами лотів, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього ціну відповідно до
умов, що визначені у цьому договорі.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк.
Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язання і
одностороння зміна умов договору не
допускається.

У відповідності до пункту 1 статті 530
Цивільного кодексу України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Як вбачається колегією суддів з
матеріалів справи, ухвалою
господарського суду Хмельницької
області від 22.06.2012 року порушено
провадження у справі № 2/5025/721/12 про
визнання банкрутом державного
підприємства "Підприємство замкової
виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України у Хмельницькій області (№58)",
відповідно до якої, з метою виявлення
всіх кредиторів та можливих інвесторів
в офіційному друкованому органі -
газеті "Голос України" від 17.08.2012 № 152/5402)
опубліковано оголошення про порушення
справи про банкрутство.

Частиною 1 статті 14 Закону України „Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
визначено, що конкурсні кредитори за
вимогами, які виникли до дня порушення
провадження у справі про банкрутство,
протягом тридцяти днів від дня
опублікування в офіційному
друкованому органі оголошення про
порушення провадження у справі про
банкрутство, зобов'язані подати до
господарського суду письмові заяви з
вимогами до боржника, а також
документи, що їх підтверджують.

Згідно з частиною 2 статті 14 Закону,
вимоги конкурсних кредиторів, заявлені
після закінчення строку, встановленого
для їх подання, або не заявлені взагалі
не розглядаються і вважаються
погашеними, про що господарський суд
зазначає в ухвалі, якою затверджує
реєстр вимог кредиторів. Зазначений
строк є граничним і поновленню не
підлягає.

Ухвалою суду від 17.09.2012 року у справі
№2/5025/721/12 затверджено реєстр грошових
вимог кредиторів до боржника
державного підприємства "Підприємство
замкової виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України у Хмельницькій області (№58)".

Місцевим господарським судом вірно
встановлено, що залишок заборгованості
за договором №22 від 10.01.2012 року складав
66755,38 грн..

Посилаючись на норми частини 1 статті
177, статтю 179, пункт 1 статті 181
Господарського процесуального кодексу
України, частину 2 статті 205 Цивільного
кодексу України суд першої інстанції
прийшов до висновку, що оскільки після
порушення справи про банкрутство, між
позивачем та відповідачем станом на
01.08.2012 року складено акт звірки
взаємних розрахунків (заборгованість
відповідача перед позивачем складає
180139,56 грн.) та Державним підприємством
„Підприємство замкової виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України у
Хмельницькій області (№58)" складено
гарантійний лист за №3839, то обов'язок
відповідача перед позивачем щодо
проведення розрахунків за Договором
№22 від 10.01.2012 року виник у останнього
після порушення провадження у справі
про банкрутство. Відповідно
заборгованість за договором №22 від
10.01.2012 року в сумі 66755,38 грн. є поточною
заборгованістю, обов'язок сплати якої
розпочався з 01.08.2012 року по 30.12.2012 року.
Відтак, суд першої інстанції вважає, що
вимоги позивача в частині стягнення
заборгованості, що виникла за
договором №22 від 10.01.2012 року в сумі 66755,38
грн. є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Суд апеляційної інстанції не
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про те, що
заборгованість в сумі 66755,38 грн. є
поточною, оскільки гарантійним листом
Директора ДП "Замкова виправна колонія
управління Державної пенітенціарної
служби України у Хмельницькій області
(№58)" від 06.08.2012 року за №3839 сторони
змінили первісне зобов'язання за
договором №22 від 10.01.2012 року на інше
зобов'язання з новими строками
виконання, з огляду на наступне.

Як визначено нормами статті 599
Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється виконанням
проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 604
Цивільного кодексу України
зобов'язання також може припинитись за
домовленістю сторін про заміну
первісного зобов'язання новими
зобов'язаннями між тими ж сторонами
(новація).

За приписами статті 1053 Цивільного
кодексу України за домовленістю сторін
борг, що виник із договорів
купівлі-продажу, найму майна або з
іншої підстави, може бути замінений
позиковим зобов'язанням. Заміна боргу
позиковим зобов'язанням провадиться з
додержанням вимог про новацію і
здійснюється у формі, встановленій для
договору позики.

Частина 2 ст.1053 ЦК містить вимоги щодо
форми правочину про новацію боргу у
позикове зобов'язання. Заміна боргу
позиковим зобов'язанням має
проводитися з додержанням вимог про
новацію, встановлених чинним
законодавством. Новація припиняє
зобов'язання, пов'язані з первісним
зобов'язанням, якщо інше не встановлено
договором. Заміна боргу позиковим
зобов'язанням має здійснюватися у
формі, встановленій для договору
позики.

Отже, заміна боргу позиковим
зобов'язанням допускається виключно за
домовленістю сторін, коли воля сторін
спрямована саме на заміну одного
зобов'язання іншим. Разом з тим, докази,
які б свідчили про домовленість сторін
про заміну первісного зобов'язання за
договором №22 від 10.01.2012 року на
позикове зобов'язання з новими
строками виконання такого зобов'язання
боржником, в матеріалах справи
відсутні. При цьому, колегія суддів
зазначає, що у розумінні статей 604, 1053
Цивільного кодексу України
гарантійний лист від 06.08.2012 року за №3839
не є договором позики (новацією), за
яким були припинені зобов'язання з
оплати вартості товару за договором №22
від 10.01.2012 року.

Як вбачається із видаткових накладних
№РН-0000064 від 25.01.2012 року, №РН-0000426 від
30.03.2012 року, №РН-0000438 від 31.03.2012 року
зобов'язання відповідача по сплаті
66755,38 грн. виникло до порушення
провадження у справі про банкрутства, а
тому такі вимоги є конкурсними.

За таких обставин та враховуючи, що
позивач у встановлений тридцятиденний
строк з дня публікації оголошення, не
звернувся до господарського суду з
заявою про визнання грошових вимог до
боржника ДП "Підприємство замкової
виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України у Хмельницькій області (№58)" у
справі про банкрутство, у позові про
стягнення 66755,38 грн. основного боргу
належить відмовити.

Щодо вимоги позивача про стягнення
суми боргу в розмірі 103384,18 грн., який
виник внаслідок невиконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань за договором №230/28л-12 від
29.02.2012 року суд зазначив, що борг в сумі
103384,18 грн. на підставі видаткових
накладних на лісопродукцію № РН-0001049
від 17.07.2012 року, № РН-0001051 від 17.07.2012 року,
№ РН-0001090 від 24.07.2012 року та видаткових
накладних на витрати по залізниці №
РН-0001092 від 17.07.2012 року, № РН-0001093 від
24.07.2012 року є таким, що виник після
порушення провадження у справі про
банкрутство (ухвала від 22.06.2012 року), а
тому є поточною заборгованістю, вимоги
про стягнення якої підлягають
задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивачем нараховані та заявлені до
стягнення пеня за період з 26.01.2012 року
по 22.03.2012 року із суми 66755,38 грн. в
розмірі 774,30 грн., за період з 23.03.2012 року
по 01.04.2012 року із суми 66755,38 грн. в
розмірі 120,15 грн. згідно договору №22 від
10.01.2012 року та відповідно до договору №
230/286л-12 від 29.02.2012 року за період з 02.04.2012
року по 17.08.2012 року із суми 103384,18 грн. в
розмірі 5706,30 грн.; інфляційні
нарахування на суму 170139,56 грн. за січень
- липень 2012 року в розмірі 1190,95 грн. та 3%
річних на суму 170139,56 грн. за період з
26.01.2012 року по 17.08.2012 року в розмірі 2866,73
грн..

Щодо вимоги позивача про стягнення
пені в розмірі 6600,75 грн., слід зазначити,
що відповідно до частини 4 статті 12
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", встановлено,
що протягом дії мораторію на
задоволення вимог кредиторів не
нараховується неустойка (штраф, пеня),
не застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань.

Договором №22 від 10.01.2012 року не
передбачено стягнення пені за
невиконання грошових зобов'язань, тому,
відповідно до статті 231 ГК України,
статті 547 ЦК України, з врахуванням
того, що розрахунок пені здійснено за
період дії мораторію, в задоволенні
вимог в частині стягнення пені в сумі
894,45 грн. слід відмовити. Крім того, у
задоволенні позовних вимог про
стягнення пені згідно Договору
№230/286л-12 від 29.02.2012 року за період з
02.04.2012 року по 17.08.2012 року із суми 103384,18
грн. в розмірі 5706,30 грн. слід відмовити,
оскільки за вказаний позивачем період,
згідно умов Договору купівлі-продажу
необробленої деревини №230/286л-12 від
29.02.2012 року, відсутнє прострочення
виконання грошового зобов'язання.

Аналогічної правової позиції
дотримується також і Верховний суд
України, зокрема, у постанові №3-27гс13
від 01.10.2013 року, у постанові №3-71гс12 від
12.02.2013 року, у постанові №3-67гс12 від
18.12.2012 року та інших.

Позивачем на суму заборгованості в
розмірі 170139,56 грн. за період січень -
липень 2012 року нараховано інфляційні
втрати в розмірі 1190,95 грн.. Суд
апеляційної інстанції не погоджується
з задоволенням місцевим господарським
судом позовних вимог в частині
стягнення інфляційних втрат з огляду
на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК
України, штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Статтею 625 ЦК України визначено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3% річних не є санкціями, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання.

Таким чином, інфляційні нарахування на
суму боргу та 3% річних входять до
складу грошового зобов'язання, у
зв'язку з чим дія мораторію відповідно
на них не розповсюджується.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) -
це показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купуються населенням для
невиробничого споживання, який
визначається виключно Держкомстатом і
його найменший період визначення
становить місяць, а тому прострочка
платежу за менший період не тягне за
собою нарахування інфляційних втрат, а
розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що мала місце на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений Держкомстатом, за
період прострочки. Розрахунки Індексу
інфляції за квартал, період з початку
року і т. п. проводяться „ланцюговим"
методом, тобто шляхом множення
місячних (квартальних і т. д.) індексів
(наказ Держкомстату від 27.07.2007 року №265
„Про затвердження Методики розрахунку
базового індексу споживчих цін").
Аналогічна позиція щодо правової
природи інфляційних витрат викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 10.08.2011 року №16/1812-10.

Враховуючи те, що простроченням
платежу в розмірі 103384,18 грн. є періоди,
що становлять від 1 до 24 днів,
нарахування інфляційних витрат за
період, менший за базовий місяць, не є
підставою для обрахування сум
інфляційних втрат. Крім того, не
підлягають задоволенню позовні вимоги
в частині стягнення інфляційних втрат
на суму 66755,38 грн. в зв'язку з погашенням
суми основного боргу в процесі
банкрутства відповідача. З огляду на
зазначене, у стягненні 1190,95 грн.
інфляційних належить відмовити.

Як вбачається із поданого розрахунку
долученого до позовної заяви,
позивачем нараховані 3% річних в сумі за
період з 26.01.2012 року по 17.08.2012 року в сумі
2866,73 грн..

Колегією суддів взято до уваги, що
додатковою угодою №1 до договору
230/286Л-12 від 02.04.2012 року сторони виклали
п.7.1. (розрахунки) в новій редакції та
передбачили, що платіж здійснюється
шляхом банківського переказу коштів на
розрахунковий рахунок продавця за
кожну партію товару протягом 10
банківських днів з моменту поставки
товару покупцю.

Судом, із врахуванням даного положення
договору та часткового задоволення
основного боргу, здійснено перерахунок
3% річних, відповідно до якого
задоволенню підлягає стягнення 3%
річних в розмірі 157,71 грн. за період з
28.07.2012 року по 17.08.2012 року із суми 68108,49
грн. та за період з 04.08.2012 року по 17.08.2012
року із суми 35275,69 грн.. В стягненні 2709,02
грн. 3% річних належить відмовити.

Згідно статті 33 ГПК України визначено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 ГПК України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до положень статті 99
Господарського процесуального кодексу
України в апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 2 статті 103
Господарського процесуального кодексу
України апеляційна інстанція за
результатами розгляду апеляційної
скарги має право скасувати рішення
повністю або частково і прийняти нове
рішення.

Враховуючи вищевикладені обставини
справи та зважаючи на наявні в
матеріалах справи докази, колегія
суддів прийшла до висновку, що cудом
першої інстанції при постановлені
оскаржуваного рішення було невірно
застосовано норми матеріального права.

Щодо вимоги апелянта припинити
провадження у справі на підставі п.1-1 ч.1
ст.80 Господарського процесуального
кодексу України суд апеляційної
інстанції вважає за необхідне
зазначити, що оскільки сума
заборгованості за договором №230/286л-12
від 29.02.2012 року в розмірі 103384,18 грн. є
поточною та підлягає стягненню з
відповідача, то у суду відсутні
підстави для припинення провадження в
зв'язку з відсутністю предмету спору.

Відповідно до статті 49 ГПК України
витрати за розгляд апеляційної скарги
покладаються на позивача по справі
пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105 ГПК
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства "Підприємство Замкової
виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України у Хмельницькій області (№58)"
задоволити частково.

Рішення господарського суду
Хмельницької області від 27.11.2013 року у
справі № 924/27/13-г скасувати в частині
стягнення з Державного підприємства
„Підприємство замкової виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України у
Хмельницькій області (№58)" 66755,38 грн.
заборгованості, 2701,19 грн. 3% річних та
1190,95 грн. нарахувань інфляції, 1412,95 грн.
судового збору.

В цій частині прийняти нове рішення. В
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення 66755,38 грн. заборгованості,
2701,19 грн. 3% річних та 1190,95 грн.
інфляційних втрат, 1412,95 грн. судового
збору відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Державного підприємства
"Березнівське лісове господарство"
(Рівненськоа область м.Березне,
вул.Київська, 1, ) на
користь Державного підприємства
„Підприємство замкової виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України у
Хмельницькій області (№58)" (Хмельницька
область, м.Ізяслав, вул.Гагаріна, буд.2,
) 772,56 грн. (сімсот
сімдесят дві гривні 56 коп.) судового
збору за розгляд апеляційної скарги.

Доручити господарському суду
Хмельницької області видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу № 924/27/13-г повернути
господарському суду Хмельницької
області.

Головуючий суддя
Мамченко Ю.А.

Суддя
Тимошенко О.М.

Суддя
Дужич С.П.