м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 35/350 12.03.14
За позовом Публічного акціонерного
товариства "УкрСиббанк"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Тіволі"
третя особа Товариство з обмеженою
відповідальністю "Юкон мобіл"
про звернення стягнення на
за скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю "Тіволі" на дії
Відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Суддя Літвінова М.Є.
Представники сторін:
від позивача: Пащенко Т.С. - представник
від відповідача: Макаренко Ю.О. -
від третьої особа: не з'явились
від ВДВС: Рубель І.В. - представник за
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
"УкрСиббанк" до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Тіволі", третя особа
без самостійних вимог на предмет спору
- Товариство з обмеженою
відповідальністю "Юкон мобіл", про
звернення стягнення на житловий
будинок загальною площею 874,30 кв.м., що
знаходиться за адресою: м. Київ, вул.
Вишгородська, 63, та належить ТОВ
"Тіволі" на праві власності, що є
предметом іпотеки за договором іпотеки
від 07.07.2008, укладеного в якості
забезпечення зобов'язань ТОВ "Тіводі"
перед ПАТ "УкрСиббанк", що виникли на
від 03.08.2007, укладеного між АТ
"УкрСиббанк" та ТОВ "Тіволі", які станом
на 06.09.2011складають 1 797 090,23 дол. США, що є
еквівалентом 14 325 864,18 грн. та 1 079 291,41
грн.; ТОВ "Юкон побіл" перед ПАТ
"УкрСиббанк", що виникли на підставі
укладеного між АТ "УкрСиббанк" та ТОВ
"Юкон мобіл", які станом на 06.09.2011
складають 1 516 674,95 дол. США, що є
еквівалентом 12 090 477,70 грн. та 11 884,53
грн., встановивши спосіб реалізації
шляхом продажу на прилюдних торгах з
встановленням початкової ціни
предмету іпотеки згідно оцінки
суб'єкта оціночної діяльності.
Рішенням господарського суду міста
Києва №35/350 від 05.11.2012 позов задоволено
повністю.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 20.05.2013 рішення
господарського суду міста Києва від
05.11.2012 у справі №35/350 змінено в частині
встановлення початкової ціни продажу
предмета іпотеки.

09.01.2014 через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
Товариства з обмеженою
відповідальності "Тіволі" надійшла
скарга на дії Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України.

Ухвалою від 13.01.2014 розгляд скарги
призначено на 29.01.2014.

Ухвалою від 29.01.2014 розгляд справи
відкладено на 19.02.2014, в порядку ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України.

Ухвалою від 19.02.2014 розгляд скарги
відкладено на 12.03.2014.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, про дату та час
розгляду справи повідомлений належним
чином.

Скарга мотивована тим, що державний
виконавець не мав права відкривати
виконаве провадження, враховуючи, що в
наказі від 10.06.2013 містились помилки, не
вірно вказаний номер справи та дата
прийняття рішення, у зв'язку з чим
скаржник просить суд:

1.Визнати дії Відділу примусового
виконання рішень ДВС України з
відкриття 05.12.2013 виконавчого
провадження №41055402 з виконання наказу
від 10.06.2013 №35/350;

2.Визнати постанову про відкриття
виконавчого провадження №41055402
недійсною;

3.Зобовязати державного виконавця
відмовити у відкритті виконавчого
провадження з виконання наказу від
10.06.2013 №35/350.

29.01.2014 ДВС подала відзив на скаргу, в
якому заперечив проти доводів
скаржника та просив суд відмовити в її
задоволенні.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні докази, суд
вважає, що скарга на дії державного
виконавця не підлягає задоволенню, з
врахуванням наступного.

Згідно зі статтею 115 ГПК України
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом України
"Про виконавче провадження".

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначено Законом України "Про
виконавче провадження".

Згідно зі ст. ст. 19, 25 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний розглянути
заяву стягувача та прийняти до
виконання виконавчий документ
внаслідок чого винести постанову про
відкриття виконавчого провадження.

Згідно частини 1 статті 17 Закону
України "Про виконавче провадження"
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Стаття 11 Закону України "Про виконавче
провадження" встановлює, що державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 1, 2 ст. 25 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець у 3-денний строк з дня
надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Як свідчать матеріали справи, на
підставі заяви про примусове виконання
поданої стягувачем 03.12.2013, постановою
від 05.12.2013 відкрито виконавче
провадження ВП № 41055402 на виконання
наказу господарського суму міста Києва
від 10.06.2013 по справі № 35/350, та
встановлено боржнику строк для
добровільного виконання рішення суду в
семиденний строк з дня винесення
(отримання) постанови про відкриття
виконавчого провадження.

Зазначене виконавче провадження
відкрито на підставі виконавчого
документу (наказу суду), строк
пред'явлення якого не закінчився; наказ
суду відповідає вимогам, передбаченим
Законом України "Про виконавче
провадження" та пред'явлений до
виконання до Відділу примусового
виконання рішень ДВС України.

За таких обставин, дії державного
виконавця по винесенню постанови від
05.02.2013 про відкриття виконавчого
провадження відповідають вимогам ч.1
ст.25 Закону України "Про виконавче
провадження".

Крім того слід зазначити, що норми
статті 26 Закону України "Про виконавче
провадження" чітко визначає підстави
відмовити у відкритті виконавчого
провадження: пропуску встановленого
строку пред'явлення документів до
виконання; неподання виконавчого
документа, зазначеного у статті 17 цього
Закону, та неподання заяви про
відкриття виконавчого провадження у
випадках, передбачених цим Законом;
якщо рішення, на підставі якого видано
виконавчий документ, не набрало
законної (юридичної) сили, крім
випадків, коли воно у встановленому
законом порядку допущено до негайного
виконання; пред'явлення виконавчого
документа до органу державної
виконавчої служби не за місцем або не
за підвідомчістю виконання рішення;
якщо не закінчилася відстрочка
виконання рішення, надана судом, яким
постановлено рішення; невідповідності
виконавчого документа вимогам,
передбаченим статтею 18 цього Закону;
офіційного оприлюднення повідомлення
про визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури;
якщо виконавчий документ повернуто
стягувачу за його заявою, крім
виконавчих документів про стягнення
аліментів та інших періодичних
платежів; наявності інших передбачених
законом обставин, що виключають
здійснення виконавчого провадження.

Підстав, зазначених в статті 26 Закону
державним виконавцем не виявлено, тому
підстав для відмовити у відкритті
виконавчого провадження не було.

Таким чином, суд встановив, що
державний виконавець діяв в межах
наданих йому прав Законом України "Про
виконавче провадження", тому підстави
для задоволення скарги відсутні.

Пунктом 9.13 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України" від 17.10.2012 р. №9 визначено, що за
результатами розгляду скарги
виноситься ухвала, в якій
господарський суд або визнає доводи
заявника правомірними і залежно від їх
змісту визнає постанову державного
виконавця щодо здійснення заходів
виконавчого провадження недійсною, або
визнає дії чи бездіяльність органу
Державної виконавчої служби
незаконними, чи визнає недійсними
наслідки виконавчих дій, або зобов'язує
орган державної виконавчої служби
здійснити певні виконавчі дії, якщо він
ухиляється від їх виконання без
достатніх підстав, або визнає доводи
скаржника неправомірними і скаргу
відхиляє.

Враховуючи викладене та керуючись
Законом України "Про виконавче
провадження", статтями 33, 86, 121-2 ГПК
України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю "Тфіволі"на дії
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України,
відхилити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
винесення та може бути оскаржена в
порядку, передбаченому ст. 106
Господарського процесуального кодексу
України.

Суддя
М.Є. Літвінова