ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року Справа № 910/6055/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого, Дунаєвської
Н.Г., Самусенко С.С. (доповідач),

розглянувши касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ліра-2000"на постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 22 січня 2014
рокуу справі№ 910/6055/13господарського
судуміста Києва за
позовомОСОБА_4до1.Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ліра-2000", 2.
Головного управління юстиції у місті
Києвіпровизнання недійсними рішень
загальних зборів та змін до статуту та
зобов'язання внести записи до Єдиного
державного реєструза участю
представників: від позивача: від
відповідача-1: ОСОБА_1, ОСОБА_2, Тимошенко
К.О. ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до господарського
суду із позовом до ТОВ "Ліра-2000" та
Головного управління юстиції у місті
Києві про визнання недійсними
оформлених протоколами рішень
загальних зборів учасників ТОВ
"Ліра-2000" від 26.06.2009, від 06.08.2009, від 07.09.2009,
від 26.10.2009, від 24.09.2012, від 05.11.2012,
визнання недійсними змін до статуту
ТОВ "Ліра-2000" з дати їх прийняття;
зобов'язання ТОВ "Ліра-2000" внести до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
записи щодо скасування державної
реєстрації змін до статуту ТОВ
"Ліра-2000".

Рішенням господарського суду міста
Києва від 25.09.2013 (судді: Чинчин О.В.-
головуючий, Любченко М.О., Спичак О.М.) у
справі №910/6055/13 в задоволенні позову
відмовлено у зв'язку з недоведеністю.
Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, місцевий господарський суд
встановив, що пунктом 8.8 статуту ТОВ
"Ліра-2000" передбачено можливість
повідомлення учасників товариства про
проведення загальних зборів особисто.
Місцевий господарський суд дійшов
висновку, що позивача у встановленому
законодавством та статутом
відповідача порядку повідомлено про
проведення 26.06.2009, 06.08.2009 та 07.09.2009
загальних зборів учасників ТОВ
"Ліра-2000".

Також судом першої інстанції враховано
листи директора ТОВ "Ліра-2000" ОСОБА_10,
якими учасники товариства
повідомлялись про проведення
загальних зборів учасників товариства
26.06.2009, 06.08.2009, 07.09.2009.

З огляду на те, що ОСОБА_4 була обізнана
про проведення загальних зборів
відповідача 26.06.2009, 06.08.2009, 07.09.2009 та при
цьому не виконувала прийнятих на
вказаних зборах рішень, що, зокрема,
підтверджується актами про неявку
учасника ОСОБА_4 на підписання статуту
ТОВ "Ліра-2000" в новій редакції, місцевий
господарський суд, врахувавши норми
ст.ст. 11, 64 Закону України "Про
господарські товариства", ст.117
Цивільного кодексу України, дійшов
висновку, що рішення зборів учасників
ТОВ "Ліра-2000" про виключення ОСОБА_4 зі
складу учасників товариства, прийняте
26.10.2009 без порушення законодавства.

Також місцевий господарський суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_4 про визнання недійсними
оформлених протоколами б/н рішень
загальних зборів учасників ТОВ
"Ліра-2000" від 24.09.2012, від 05.11.2012 та
визнання недійсними змін до статуту
товариства, затверджених рішенням
загальних зборів учасників ТОВ
"Ліра-2000" від 24.09.2012, державну реєстрацію
яких проведено 25.09.2012 з дати їх
прийняття, не підлягають задоволенню
як похідні позовні вимоги.

При цьому, місцевий господарський суд
звернув увагу на наявність судового
рішення від 23.05.2012 у справі №8/96
господарського суду міста Києва за
позовом ОСОБА_4 до ТОВ "Ліра-2000" про
визначення розміру належної частки
вартості майна ТОВ "Ліра-2000";
зобов'язання передати позивачу
нежитлові приміщення розташовані у
АДРЕСА_1 у розмірі частки вартості
майна ТОВ "Ліра-2000". Даним рішенням
стягнуто з ТОВ "Ліра-2000" на користь
ОСОБА_4 вартість частки в статутному
капіталі ТОВ "Ліра-2000" у розмірі - 4522139
грн. 25 коп., 520895грн. 97 грн. інфляційних
втрат, 210 372 грн. 40 грн. - 3% річних.

Суд зазначив, що звернення ОСОБА_4 до
господарського суду міста Києва з
позовними вимогами про виплату частки
майна ТОВ "Ліра-2000" свідчить про те, що
позивач фактично погодилася з
виключенням зі складу учасників ТОВ
"Ліра-2000" та реалізувала в такий спосіб
свої корпоративні права.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 22.01.2014 (судді:
Власов Ю.Л. - головуючий, Самсін Р.І.,
Шаптала Є.Ю.) рішення місцевого
господарського суду скасовано,
прийнято нове рішення, позов
задоволено. Скасовуючи рішення
місцевого господарського суду та
задовольняючи позовні вимоги,
господарський суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що позивача
не було повідомлено про проведення
спірних загальних зборів від 26.06.2009,
06.08.2009, 07.09.2009 та 26.10.2009, чим порушено
права позивача, як учасника ТОВ
"Ліра-2000". Позивача неправомірно
виключено з числа учасників, оскільки
вказані спірні загальні збори
проведено з порушенням норм ст.11, 16, 61, 64
Закону України "Про господарські
товариства".

Крім того, апеляційний господарський
суд не погодився з тим, що позивач
здійснив захист своїх корпоративних
прав шляхом звернення до суду з
вимогами до ТОВ "Ліра-2000" про виплату
частки у справі №8/96, оскільки чинним
законодавством України вказані
способи захисту позивачем своїх прав
не визначені як альтернативні, отже
позивач не позбавлений права захищати
свої корпоративні права різними
способами з числа передбачених
законодавством.

Також апеляційний суд відмовив у
задоволенні заяви ТОВ "Ліра-2000" про
застосування строків позовної
давності, оскільки відповідно до ст.100
Цивільного кодексу України право
участі у товаристві є особистим
немайновим правом, а згідно з ст.268
Цивільного кодексу України на вимоги,
що випливають із порушення особистих
немайнових прав позовна давність не
поширюється.

Не погоджуючись із постановою
апеляційної інстанції ТОВ "Ліра-2000"
звернулося до Вищого господарського
суду України із касаційною скаргою, в
якій, посилаючись на порушення та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
просить її скасувати, а рішення
господарського суду залишити без змін.
Скаржник зазначає, що в порушення ст.ст.
43, 84 ГПК України апеляційний
господарський суд не надав правової
оцінки наявним у справі доказам, які
підтверджують факт повідомлення
ОСОБА_4 про проведення загальних
зборів. Вказує, що апеляційний
господарський суд посилається на
Порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, який не був чинним
на момент виникнення спірних
правовідносин. Також на думку
скаржника суд апеляційної інстанції не
звернув увагу на наявність судового
рішення у справі № 8/96, яким ТОВ
"Ліра-2000" зобов'язано виплатити на
користь ОСОБА_4 вартість частини майна,
пропорційну її частці у статутному
капіталі. Крім того, ТОВ "Ліра-2000"
вважає, що апеляційною інстанцією
неправильно застосовано положення
ст.ст. 100, 268 ЦК України.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 17.02.2014 у справі №910/6055/13
касаційну скаргу прийнято до
провадження. Розпорядженням секретаря
першої судової палати від 03.03.2014 у
справі №910/6055/13 у зв'язку з перебуванням
судді Плюшка І.А. у відпустці
сформовано колегію суддів у наступному
складі: головуючий суддя - Самусенко
С.С. (доповідач), судді Мележик Н.І.,
Кочерова Н.О.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 04.03.2014 розгляд касаційної
скарги відкладено. Розпорядженням
секретаря першої судової палати від
07.03.2014 у зв'язку з перебуванням судді
Кочерової Н.О. у відпустці, виходом з
відпустки судді Плюшка І.А. та
завантаженістю судді Мележик Н.І.
сформовано колегію суддів у наступному
складі: головуючий суддя - Плюшко І.А.,
судді: Дунаєвська Н.Г., Самусенко С.С.

Відповідно до вимог статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України переглядаючи у касаційному
порядку судові рішення, касаційна
інстанція на підставі встановлених
фактичних обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права.

З дотриманням передбачених
законодавством меж перегляду справи в
касаційній інстанції, заслухавши
суддю-доповідача, представників
позивача та відповідача-1, обговоривши
доводи касаційної скарги та
перевіривши правильність застосування
норм матеріального та процесуального
права господарськими судами
попередніх інстанцій, колегія суддів
Вищого господарського суду України
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що згідно п.5.2
статуту ТОВ "Ліра-2000" в редакції від
10.04.2006 позивач ОСОБА_4 була учасником
товариства з часткою в статутному
капіталі вартістю 4 515 928,25 грн., що
становить 24,283475526 % статутного капіталу
товариства.

Також встановлено, що 26.06.2009, 06.08.2009,
07.09.2009, відбулися загальні збори
учасників ТОВ "Ліра-2000". На зазначених
зборах згідно протоколів приймалися
рішення, зокрема, про збільшення
статутного капіталу товариства за
рахунок додаткових вкладів учасників
товариства пропорційно їх часткам у
статутному капіталі, затверджено зміни
до статуту товариства шляхом
викладення статуту у новій редакції.

26.10.2009 відбулися загальні збори
учасників ТОВ "Ліра-2000", на яких
прийнято рішення, зокрема, про
виключення ОСОБА_4 зі складу учасників
товариства, виплату ОСОБА_4 вартості
частини майна товариства пропорційно
її частці відповідно до вимог статуту
товариства та законодавства України,
здійснення оплати частки ОСОБА_4 у
розмірі 4515928,25 грн. за рахунок
додаткових вкладів учасників
товариства, затвердження
перерозподілу часток учасників
товариства, збільшення статутного
капіталу товариства за рахунок
додаткових вкладів учасників
товариства пропорційно їх часткам у
статутному капіталі, затверджено зміни
до статуту товариства шляхом
викладення статуту товариства у новій
редакції.

24.09.2012 відбулися загальні збори ТОВ
"Ліра-2000", на яких прийнято рішення,
зокрема, про збільшення статутного
капіталу товариства за рахунок
додаткового вкладу учасника ОСОБА_13

05.11.2012 відбулися загальні збори
учасників ТОВ "Ліра-2000", на яких
прийнято рішення, зокрема, про
відкликання ОСОБА_10 з посади директора
товариства з 05.11.2012; обрання ОСОБА_14 на
посаду директора товариства з 06.11.2012;
затвердження змін до статуту
товариства шляхом викладення статуту у
новій редакції.

ОСОБА_4 вказала, що вона як учасник не
брала участі у вказаних загальних
зборах учасників ТОВ "Ліра-2000", оскільки
не була повідомлена про їх проведення,
внаслідок чого неправомірно
позбавлена права на участь в
управлінні товариством. ОСОБА_4 вважає,
що внаслідок незаконного
перерозподілу статутного капіталу ТОВ
"Ліра-2000" її незаконно позбавлено права
власності на корпоративні права, а нові
редакції статуту (зміни до статуту)
затверджено неповноважним складом
учасників товариства.

За ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Доводи про незаконне виключення
позивача зі складу учасників відхилено
місцевим господарським судом з огляду
на встановлені обставини, зокрема, на
обставини систематичного та
неналежного виконання учасником своїх
обов`язків та згідно ст.64 Закону
України "Про господарські товариства".

Як встановлено господарськими судами,
за п.8.8 статуту ТОВ "Ліра-2000"
повідомлення про проведення загальних
зборів учасників товариства можуть
вручатися особисто. Із встановлених
судами обставин вбачається, що позивач
не довів неповідомлення його про
проведення оспорюваних загальних
зборів та порушення ст. 61 Закону
України "Про господарські товариства".

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 1 ГПК України визначено право
звернення до господарського суду
підприємств, установ, організацій,
інших юридичних осіб (у тому числі
іноземних), громадян, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
за захистом своїх порушених або
оспорюваних прав і охоронюваних
законом інтересів.

Спосіб захисту порушеного права має
відповідати положенням ст.16 ЦК України
та у сфері господарських правовідносин
положенням ст.20 Господарського кодексу
України.

У разі порушення цивільного права чи
інтересу у потерпілої особи виникає
право на застосування конкретного
способу захисту, який залежить від виду
порушення та від наявності чи
відсутності між сторонами
зобов'язальних правовідносин. Тобто,
потерпіла особа не звертається з усіма
передбаченими вимогами до суду, а
обирає саме той спосіб захисту, який
відповідає характеру порушення його
права чи інтересу.

За п.19 постанови Пленуму ВСУ №13 від
24.10.2008 "Про практику розгляду судами
корпоративних спорів" суди мають
враховувати, що для визнання недійсним
рішення загальних зборів товариства
необхідно встановити факт порушення
цим рішенням прав та законних
інтересів учасника (акціонера)
товариства. Якщо за результатами
розгляду справи факт такого порушення
не встановлено, господарський суд не
має підстав для задоволення позову.

Апеляційний господарський суд
помилково не врахував наявність
рішення господарського суду міста
Києва у справі № 8/96, яким стягнуто з ТОВ
"Ліра-2000" на користь ОСОБА_4 вартість
частки в статутному капіталі ТОВ
"Ліра-2000".

Суд першої інстанції встановив, що
звернення ОСОБА_4 до господарського
суду міста Києва із позовними вимогами
про виплату частки майна ТОВ "Ліра-2000"
свідчить про те, що позивач фактично
погодилася з її виключенням зі складу
учасників ТОВ "Ліра-2000" у встановленому
порядку та обрала відповідний спосіб
захисту порушеного права, реалізувала
в такий спосіб свої корпоративні права.

За ст.124 Конституції України судові
рішення ухвалюються судами іменем
України і є обов'язковими до виконання
на всій території України. Права
позивача захищено рішенням
господарського суду міста Києва від
23.05.2012 у справі №8/96.

Крім того, касаційна інстанція вважає
помилковою позицію апеляційного
господарського суду стосовно того, що
право учасника на звернення до суду із
позовом про визнання недійсними рішень
загальних зборів з підстав порушення
його права на участь в управлінні
справами товариства відноситься до
особистих немайнових прав, на які не
поширюється позовна давність. При
цьому "право участі у товаристві", яке є
особистим немайновим правом (ст.100 ЦК
України), не є поняттям, тотожним
поняттю "право участі в управлінні
справами товариства", яке має для
учасника товариства економічний зміст
(ч.2 ст.269 ЦК України). Таким чином,
висновки апеляційного господарського
суду неправильні щодо норм ст.ст.100, 268
ЦК України. Оскільки місцевий
господарський суд відмовив у
задоволенні позову за недоведеністю,
позовну давність правильно не
застосовано за відсутності порушеного
права особи за змістом ст.261 Цивільного
кодексу України.

Крім того, знайшли підтвердження
доводи скаржника щодо помилковості
застосування апеляційним
господарським судом положень Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженого Наказом
Міністерства юстиції України №296/5 від
22.02.2012, який ще не діяв на момент
виникнення спірних правовідносин.

Апеляційний господарський суд не надав
належної правової оцінки доводам
відповідача-1, підійшов поверхнево до
розгляду даної справи і виключно на
підставі доводів позивача дійшов
помилкового висновку про скасування
законного та обґрунтованого рішення
місцевого господарського суду, чим
порушив норми ст.ст.42, 43 ГПК України. За
ст.1117 ГПК України касаційна інстанція
не має права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази. Позивачем не доведено у даній
справі, що станом на час звернення до
суду його права чи інтереси стосовно
участі в управлінні товариством
порушено. Доводи скаржника знайшли
своє підтвердження під час касаційного
провадження на підставі встановлених
судами попередніх інстанцій обставин,
тому постанова у даній справі в силу
ст.11110 ГПК України підлягає скасуванню
як прийнята з порушенням норм
матеріального і процесуального права.
Рішення господарського суду першої
інстанції про відмову у позові є
законним та справедливим з огляду на
встановлені обставини справи, тому
підлягає залишенню в силі. За п.6 ч.1
ст.1119 ГПК України касаційна інстанція
за результатами розгляду касаційної
скарги має право залишити в силі одне
із раніше прийнятих рішень або
постанов.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ТОВ "Ліра-2000"
задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 22.01.2014 у справі
№910/6055/13 скасувати.

Рішення господарського суду міста
Києва від 25.09.2013 у справі №910/6055/13
залишити без змін.

Головуючий суддя
І. Плюшко

Судді:
Н. Дунаєвська

С. Самусенко