КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2014 р. Справа№ 910/18341/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шевченка Е.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Синиці О.Ф.

при секретарі
Грабінській Г.В.

За участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Укртрансгаз»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 07.11.2013р.

у справі №910/18341/13 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3

до Публічного акціонерного товариства
«Укртрансгаз»

про стягнення 22 528,13 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Публічного акціонерного
товариства «Укртрансгаз» про
стягнення заборгованості в сумі 22 528,13
грн. та судового збору в сумі 1 720,50 грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 07.11.2013р. позовні вимоги
задоволені повністю, стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
«Укртрансгаз» на користь Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3 22 528,13 грн.
боргу, 1 720,50 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Публічне акціонерне товариство
«Укртрансгаз» подало апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 07.11.2013р. у справі №910/18341/13 та
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог Фізичній
особі - підприємця ОСОБА_3 в повному
обсязі.

Апеляційна скарга мотивована
відсутністю належного фінансування
відповідача у 2012-2013 роках та
відсутністю відповідних грошових
коштів, спрямованих на виконання
відповідачем грошових зобов'язань. На
думку скаржника, у зв'язку з
відсутністю належного фінансування
його підприємства, зобов'язання щодо
строків оплати вартості товару
змінилося, а тому, як він вказує, це
зобов'язання не є простроченим.

Позивач - Фізична особа - підприємець
ОСОБА_3, надав апеляційному суду
письмовий відзив на апеляційну скаргу,
за яким просить залишити рішення
Господарського суду міста Києва без
змін, а апеляційну скаргу ПАТ
«Укртрансгаз» без задоволення. Позивач
зазначає про те, що факт порушення
відповідачем зобов'язання на суму 22 528,13
грн. належним чином доведений,
документально підтверджений та
відповідачем не спростований.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 23.01.2014р.
колегія суддів у складі головуючий
суддя Шевченко Е.О., судді Зеленін В.О.,
Синиця О.Ф. прийняла до провадження
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Укртрансгаз»
та призначила розгляд справи на 17.03.2014р.

В судове засідання, призначене на
17.03.2014р. представник позивача не
з'явився, хоча про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином. У
відзиві на позов відповідач просив
апеляційний суд розглянути справу за
його відсутності.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
Київський апеляційний господарський
суд вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Правовідносини між Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_3, як продавцем, та
Публічним акціонерним товариством
«Укртрансгаз», як покупцем, виникли на
підставі Договору купівлі-продажу №05-12
від 08.12.2009р. та Договору купівлі-продажу
№05-01 від 27.04.2011р., за умовами яких
продавець зобов'язується передавати, а
покупець приймати та оплачувати товар
на умовах цих договорів.

Пунктом 1.2. договорів визначено, що
найменування товару, його асортимент,
кількість, ціна погоджуються сторонами
в специфікаціях, що є невід'ємними
частинами даних договорів.

Згідно з ст. 2 договорів передача товару
здійснюється на умовах EXP - склад
продавця (за умови інтерпретації
термінів відповідно до Міжнародних
правил по тлумаченню термінів
«Інкотермс - 2000»). Товар пакується в
тару відповідно до стандартів,
технічних умов, яка повинна
забезпечити його збереження під час
транспортування та зберігання.
Продавець зобов'язаний поставити товар
в термін 5 банківських днів з моменту
отримання заявки від покупця. Заявка
можу бути передана будь-якими засобами
зв'язку, в тому числі і засобами
факсимільного зв'язку.

На виконання умов договорів позивачем
було передано, а відповідачем прийнято
товар по наступним видатковим
накладним: №3000862 від 18.11.2010р. на суму 704,60
грн., №3000889 від 29.11.2010р. на суму 4 083,40 грн.,
№3000890 від 29.11.2010р. на суму 1 349,50 грн.,
№3000891 від 29.11.2010р. на суму 2 485,90 грн.,
№3000892 від 29.11.2010р. на суму 1 014,80 грн.,
№3000893 від 29.11.2010р. на суму 2 014,20 грн.,
№3000901 від 30.11.2010р. на суму 4 932,00 грн.,
№3000913 від 03.12.2010р. на суму 824,70 грн., №3000921
від 07.12.2010р. на суму 1 784,70 грн., №3000960 від
16.12.2010р. на суму 3 318,40 грн., №3000991 від
24.12.2010р. на суму 7 840,00 грн., №3000992 від
24.12.2010р. на суму 2 205,42 грн. №3001001 від
28.12.2010р. на суму 231,75 грн., №30119 від
28.04.2011р. на суму 3 495,00 грн., №30120 від
28.04.2011р. на суму 2 112,00 грн., №30121 від
28.04.2011р. на суму 2 115,00 грн., №30123 від
31.05.2011р. на суму 2 323,00 грн., №30134 від
23.06.2011р. на суму 2 226,40 грн., №30135 від
23.06.2011р. на суму 936,00 грн., №30098 від
19.07.2011р. на суму 1 120,10 грн., №30099 від
19.07.2011р. на суму 3 321,20 грн., №30100 від
19.07.2011р. на суму 5 103,9 грн., №30131 від
31.08.2011р. на суму 331,00 грн., №30088 від
26.09.2011р. на суму 973,50 грн., №30124 від
27.10.2011р. на суму 1 143,00 грн. Всього на
загальну суму 57 989,47 грн.

Згідно з п. 4.1. Договору купівлі-продажу
№05-12 від 08.12.2009р. покупець проводить
передоплату товару згідно з
виставленим продавцем рахунком шляхом
перерахування грошових котів на
поточний рахунок продавця в розмірі 100%
вартості товару.

Згідно з п. 4.1. Договору купівлі-продажу
№05-01 від 27.04.2011р. покупець проводить
оплату товару згідно з виставленим
продавцем рахунком по факту отримання
продукції шляхом перерахування
грошових коштів на поточний рахунок
продавця.

Таким чином, Договором купівлі-продажу
№05-12 від 08.12.2009р. передбачений строк
оплати покупцем продавцю за товар - це
100% передплата товару. Договором
купівлі-продажу №05-01 від 27.04.2011р. строк
оплати за товар не встановлений.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 530
Цивільного кодексу України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договором або
актів цивільного законодавства.

Матеріали справи підтверджують
направлення позивачем відповідачеві
претензії від 17.05.2013р. про оплату коштів
за поставлений товар згідно укладених
договорів.

Відповідач, в свою чергу, неналежним
чином виконав своє зобов'язання щодо
оплати вартості товару, у зв'язку з чим
у нього перед позивачем рахується
заборгованість у розмірі 22 528,13 грн.

Дана заборгованість підтверджується
також двостороннім актом звірки
взаєморозрахунків від 04.01.2013р., який
згідно ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» є зведеним
обліковим документом, що відображає
загальну суму заборгованості та фіксує
стан розрахунків між сторонами.

У відповідності до ст. 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
до виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

За змістом ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 1 ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін, яка,
зокрема, проявляється в тому, що, і
встановлено нормою ч. 1 ст. 33 ГПК
України. Розподіл тягаря доказування
визначається предметом спору. За
загальним правилом обов'язок (тягар)
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. При цьому доказування
полягає не лише в поданні особами
доказів, а й у доведенні їх
переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Частина 2 ст. 34 ГПК України містить
відомий процесуальному праву принцип
допустимості доказів (засобів
доказування). Допустимість доказів
означає, що у випадках, передбачених
нормами матеріального права, певні
обставини повинні підтверджуватися
певними засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

Факт порушення відповідачем умов
Договору поставки щодо оплати коштів
за поставлений товар доведений та
підтверджений матеріалами справи.
Разом з тим, відповідачем на противагу
не доведено зворотнього.

Апеляційним судом при цьому не
приймаються твердження відповідача
про те, що його (відповідача)
зобов'язання щодо строків оплати
вартості товару змінилося, у зв'язку з
відсутністю належного фінансування
його підприємства, так як особа не може
бути звільнена від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання через відсутність в цієї
особи необхідних коштів.

Аналогічна позиція викладена і в
постанові Пленуму Вищого
господарського суду України №14 від
17.12.2013р. «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань», в п. 1.10. якої
зазначено, що за загальним правилом,
закріпленим у частині першій статті 625
ЦК України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання
через відсутність у нього необхідних
коштів, оскільки згадане правило
обумовлено замінністю грошей як їх
юридичною властивістю. Тому у випадках
порушення грошового зобов'язання суди
не повинні приймати доводи боржника з
посилання на неможливість виконання
грошового зобов'язання через
відсутність необхідних коштів (стаття
607 ЦК України) або на відсутність вини
(статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК
України).

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що рішення Господарського суду
міста Києва від 07.11.2013 р. у даній справі
є таким, що відповідає нормам
матеріального і процесуального права,
фактичним обставинам та матеріалам
справи, у зв'язку з чим підстави для
його скасування та задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103,
ст. 105 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Укртрансгаз»
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 07.11.2013р. у справі №910/18341/13
залишити без змін.

3. Справу №910/18341/13 повернути до
Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня її
прийняття.

Головуючий суддя
Е.О. Шевченко

Судді
В.О. Зеленін

О.Ф. Синиця