ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2014 р.
Справа № 914/122/14

За позовом: Львівського комунального
підприємства «Шляхово-ремонтне
підприємство Галицького району»,
м.Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрінвестбуд»,
м.Львів

про: стягнення 10 883,60 грн. боргу та
судових витрат.

Суддя Коссак С.М.

при секретарі Кміть М.Б.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 - представник за
довіреністю №31 від 30.01.2014р.;

Від відповідача: не з'явився.

На розгляд господарського суду
Львівської області подано позов
Львівського комунального підприємства
«Шляхово-ремонтне підприємство
Галицького району» до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Укрінвестбуд» про стягнення 10 883,60 грн.
боргу та судових витрат.

Ухвалою суду від 16.01.2014р. порушено
провадження у справі та призначено
судовий розгляд справи на 03.02.2014р. З
підстав викладених в ухвалі суду від
03.02.2014р. розгляд справи відкладено на
24.02.2014р., а 24.02.2014р. на 13.03.2014р.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримує
повністю з підстав зазначених в
позовній заяв. Просить позов
задоволити та стягнути з відповідача 10
883, 60грн. боргу, 1 827,00 грн. витрати по
сплаті судового збору та 1 000,00 грн.
витрат на правову допомогу адвоката.
Подав клопотання про долучення до
матеріалів справи вимоги № 76 від
24.02.2014р. про оплату боргу в сумі від 10
883,60 грн. та докази її надіслання.

Відповідач в черговий раз у
судове засідання явку повноважного
представника не забезпечив, причин
неявки та невиконання вимог ухвал суду
не повідомив, хоча належним чином був
повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами.

Відповідач не скористався своїм
правом подання відзиву на позовну
заяву та надання доказів в порядку
статті 33 Господарського
процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що норми статті 38
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов'язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а пункт 4
частини 3 статті 129 Конституції України
визначає одним з принципів судочинства
- свободу в наданні сторонами суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості, суд вважає, що
господарським судом створені належні
умови для надання сторонами доказів в
обґрунтування своєї правової позиції.

У зв'язку з тим, що відповідач не
використав наданого законом права на
участь у судовому засіданні, подання
відзиву на позов та доказів, а
матеріали справи в достатній мірі
характеризують взаємовідносини сторін
і неявка відповідача не перешкоджає
вирішенню спору, суд вважає за можливе
розглянути справу в порядку статті 75
Господарського процесуального кодексу
України - за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ст. 69 ГПК України
суд обмежений строками розгляду
справи.

У судовому засіданні 13.03.2014р.
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та їх
оригінали в судовому засіданні,
заслухавши пояснення представника
позивача, повно, всебічно і об'єктивно
з'ясувавши обставини в їх сукупності,
дослідивши наявні в матеріалах докази
судом встановлено таке.

14.07.2011р. між позивачем (виконавець за
договором) та відповідачем (замовник за
договором) було укладено договір № 14/07
(надалі за текстом - Договір). Згідно
підпункт 1.1. Договору замовник
доручає, а виконавець приймає на себе
послуги з механізованого санітарного
прибирання території вул. Коновальця у
м. Львові.

Між виконавцем (позивачем) та
відповідачем (замовником) на виконання
вимог Договору було підписано та
скріплено печатками без жодних
застережень Акти за послуги з
механізованого санітарного прибирання
спецмашиною, а саме: Акт №30/08-11 за
серпень 2011р., Акт № 5/10-11 за вересень
2011р., Акт №5/10-11 за жовтень 2011р. та акт №
6/11-11 за листопад 2011р.

Згідно актів загальна вартість послуг
становить 17 883,60 грн.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач здійснив часткову оплату за
надані послуги згідно Договору та
підписаних актів, а саме 01.11.2011р.
оплачено 5 000,00 грн. та 19.11.2012р. 2 000,00 грн.,
що підтверджується банківськими
виписками.

Відповідач покладені на нього
зобов'язання щодо оплати наданих
послуг за Договором в повній мірі не
виконав, у зв'язку з чим у нього на
момент розгляду справи в суді виникла
заборгованість перед позивачем у
розмірі 10 883,60 грн.

24.02.2014р. позивачем надіслано
відповідачу вимогу № 76 від 24.02.2014р. про
оплату боргу в сумі від 10 883,60 грн. та
докази її надіслання.

Доказів повного погашення
заборгованості станом на день розгляду
справи сторонами до суду не надано.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Відповідно до статті 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини 1 статті 15
Цивільного кодексу України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Відповідно до статті 179 Господарського
кодексу України майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і
негосподарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Відповідно до статті 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

В силу положень статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу інших актів цивільного
законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Між сторонами у справі виникли
зобов'язання на підставі договору в
силу пункту 1 частини 2 статті 11
Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу,
яка споживається в процесі вчинення
певної дії або здійснення певної
діяльності, а замовник зобов'язується
оплатити виконавцеві зазначену
послугу, якщо інше не встановлено
договором.

Відповідно до. ч. 1 ст. 903 Цивільного
кодексу України якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 3.3. Договору оплата
наданих послуг здійснюється
замовником після отримання рахунків,
складених на підставі актів виконаних
робіт, підписаних сторонами.

Матеріалами справи підтверджено
факт виконання позивачем своїх
зобов'язань за Договором, що зокрема,
вбачається з Актів за послуги з
механізованого санітарного прибирання
території, які підписані сторонами та
скріплені печатками без жодних
застережень. Доказом прийняття наданих
послуг відповідачем відповідно до
Договору є згадані вище Акти, а також їх
часткова оплата в сумі 7 000,00 грн.

Таким чином, відповідач
підтвердив факт належного виконання
умов Договору, а тому у відповідача
виник обов'язок оплати.

Згідно з роз'ясненням Мінфіну, яке
він надав у листі від 27.11.2006 р.
№31-34000-20-23/25136, рахунок-фактура не є
первинним документом бухгалтерського
обліку в розумінні ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» , бо має лише
інформативний характер і не фіксує
будь-яку господарську операцію,
розпорядження або дозвіл на проведення
госпоперації. До того ж форма
рахунка-фактури не належить до типових
форм, затверджених Держкомстатом, а
його застосування не передбачене
нормативно-правовими актами.

Крім цього, слід зазначити, що
позивач (кредитор) може здійснити своє
право вимоги будь-яким шляхом, в тому
числі шляхом пред'явлення вимоги,
оформленої у визначеній законом
процесуальній формі - позовної заяви (з
врахуванням правової позиції,
зазначеної у постанові Верховного Суду
України від 28.11.2011 року у справі №43/308-10).

Відповідач проти вимог позивача
не заперечив, будь-яких пояснень по
суті предмету спору суду не надав,
доказів проведення повної оплати
вартості наданих послуг не представив.
Виходячи з наведеного, суд приходить до
висновку про задоволення позовних
вимог в частині стягнення
заборгованості в сумі 10 883,60 грн.
оскільки такі обґрунтовані та
підтверджені матеріалами справи.

Згідно з ст.612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання. Статтею 611 Цивільного
кодексу України передбачені наслідки
порушення зобов'язання.

За змістом статей 44 і 48 Господарського
процесуального кодексу України оплата
послуги адвоката, є складовою судових
витрат і її розмір визначається в
порядку, встановленому Законом України
«Про адвокатуру та адвокатську
діяльність».

Витрати, пов'язані з оплатою послуг
адвокатів розподіляються між
сторонами на загальних підставах,
визначених ч. 5 статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до якої, такі витрати при
задоволені позову покладаються на
відповідача.

Відповідно до п.3 статті 4 Закону
України «Про адвокатуру та
адвокатську діяльність» визначено,
адвокат може здійснювати адвокатську
діяльність індивідуально або в
організаційно-правових формах
адвокатського бюро чи адвокатського
об'єднання (організаційні форми
адвокатської діяльності). Статтею 26
Закону визначено, що адвокатська
діяльність здійснюється на підставі
договору про надання правової
допомоги. Порядок обчислення гонорару
(фіксований розмір, погодинна оплата),
підстави для зміни розміру гонорару,
порядок його сплати, умови повернення
тощо визначаються в договорі про
надання правової допомоги(ст. 30 Закону).

З матеріалів справи вбачається, що з
метою отримання правової допомоги щодо
вирішення даного спору, між позивачем
та адвокатом ОСОБА_1 (свідоцтво про
право на зайняття адвокатською
діяльністю НОМЕР_1) було укладено
договір №05/12/2013 про надання правової
допомоги від 05.12.2013р. На виконання умов
цього Договору адвокат надав
позивачеві послуги, а саме
консультаційні та юридичні послуги
(правову допомогу) щодо захисту прав та
інтересів позивача в судових органах
всіх інстанцій у справі за позовом
позивача до відповідача про стягнення
боргу за Договором №14/07 від 17.07.2011р.

Виконання наданих послуг адвокатом
підтверджуються Актом приймання
виконання робіт від 12.02.2014 р. згідно
договору №05/12/2013 про надання правової
допомоги від 05.12.2013р. Позивач належним
чином оплатив надані послуги адвоката,
в підтвердження цього представник
позивача подав платіжне доручення №51
від 30.01.2014р. про оплату позивачем послуг
адвоката в розмірі 1 000,00 грн. згідно
договору №05/12/2013 від 05.12.2013р.

При вирішенні питання про розмір суми,
яка підлягає відшкодуванню стороні за
послуги адвоката, має бути врахована як
ціна позову, яку вказав позивач у
позовній заяві, так і критерії
об'єктивного визначення розміру суми
послуг адвокати.

Предметом позовних вимог є стягнення в
сумі 10 883,60 грн.

З врахуванням предмету позовних вимог
та співрозмірність їх із розміром
адвокатських витрат, задоволенням
позовних вимог, суд приходить до
висновку про стягнення з відповідача
800,00 грн. витрат на послуги адвоката.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Згідно зі статтею 34
Господарського процесуального кодексу
України, обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Виходячи зі змісту наведеного вище, суд
дійшов висновку про задоволення
позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 179, 193 Господарського кодексу
України, ст.ст. 11, 15, 526, 610-612, 626, 629, 901, 903
Цивільного кодексу України, та ст.ст. 1,
22, 33, 34, 38, 44, 48, 49, 75, 82, 83, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрінвестбуд» (79070,
місто Львів, вулиця Рахівська, 4;
ідентифікаційний код юридичної особи
32640146) на користь Комунального
підприємства Львівське комунальне
підприємство «Шляхово-ремонтне
підприємство Галицького району» (79019,
місто Львів, вулиця Льва, 4;
ідентифікаційний код юридичної особи
03349022) 10 883,60 грн. - основного боргу, 1 827,00
грн. витрат по оплаті судового збору та
800,00 грн. витрат на послуги адвоката.

3. Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК
України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені статтями
91-93 Господарського процесуального
кодексу України.

Повний текст рішення складено
14.03.2014 року.

Суддя
Коссак С.М.