ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2014 р.
Справа № 926/943/13

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді
Кузя В.Л.

суддів
Желіка М.Б.

Костів Т.С.

розглядається апеляційна скарга від
04.12.1 за № 562 Державного територіально -
галузевого об'єднання "Львівська
залізниця"

на рішення Господарського суду
Чернівецької області від 19.11.13

у справі № 926/943/13

за позовом Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Львівська залізниця" м.
Львів

до відповідача-1: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

до відповідача-2:Вижницької районної
державної адміністрації, м. Вижниця,
Чернівецька область

про визнання недійсними розпорядження
Вижницької РДА та договору
купівлі-продажу земельної ділянки

За участю представників:

від позивача: Войцехівська
Н.Я.-представник

від відповідача 1: ОСОБА_4- представник

від відповідача 2: не з'явився

Відповідно до протоколу розподілу
справ КП «Документообіг господарських
судів», справу № 926/943/13 розподілено до
розгляду судді - доповідачу Кузь В.Л.

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
20.12.13 у склад колегії для розгляду
апеляційної скарги у справі № 926/943/13
Господарського суду Чернівецької
області введено суддів - Желіка м.Б. та
Малех І.Б.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 23.12.13
апеляційну скаргу у даній справі
прийнято до провадження, справу
призначено до розгляду на 23.01.14.

Розпорядженням в.о. голови Львівського
апеляційного господарського суду від
23.01.14 у склад колегії для розгляду даної
апеляційної скарги у справі № 926/943/13
Господарського суду Чернівецької
області внесено зміни - замість судді
Малех І.Б. введено суддю Костів Т.С.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 23.01.14 розгляд
справи відкладено на 20.02.14.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 20.02.14 розгляд
справи відкладено на 06.03.14.

Рішенням Господарського суду
Чернівецької області від 19.11.13 у справі
№ 926/943/13 (суддя Паскарь А.Д.) в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу в якій
просить скасувати рішення місцевого
господарського суду та прийняти нове
рішення, яким позов задоволити.

При цьому скаржник посилається на те,
що земельна ділянка, яка продана
ПП.ОСОБА_2 на підставі розпорядження
Вижницької РДА № 457 від 06.12.06 та
договору купівлі - продажу земельної
ділянки від 20.12.06, знаходиться на
відстані 9,53-12,6 м від залізничної колії
(ліва сторона по ходу кілометра) , в той
час як ширина смуги відведення
залізниці в даному місці становить 40 м
від осі головної колії. А тому, на думку
скаржника, продана земельна ділянка
знаходиться у смузі відведення
залізниці і відноситься до земель
залізничного транспорту та перебуває в
користування ДТГО «Львівська
залізниця».

11 січня 2014 року до Львівського
апеляційного господарського суду від
представника відповідача 1 надійшов
відзив на апеляційну скаргу, в якому
він зазначає про законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суд та просить залишити
його без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

16 січня 2014 року на адресу Львівського
апеляційного господарського суду
надійшло заперечення на апеляційну
скаргу від відповідача 2, в якому він
також зазначає про законність рішення
господарського суд першої інстанції та
звертає увагу суду на пропуск
скаржником строків позовної давності.
Проте, до вказаного відзиву не додано
останньої сторінки, про що апеляційним
господарським судом складено акт від
16.01.14, а тому встановити точний зміст
прохальної частини заперечення не
видалося можливим. Також, варто
зазначити, що заява про застосування
строків позовної давності заявлялася
відповідачем 2 і в суді першої
інстанції (відзив на позовну заяву,
а.с.40).

23 січня 2014 року скаржником подано до
суду відзив на заперечення
відповідачів 1 та 2, в якому скаржник
спростовує доводи щодо пропуску
строків позовної давності.

27 лютого 2014 року відповідачем 2 подано
до суду додаткові пояснення по справі.

Відповідач 2 участі свого
уповноваженого представника у
судовому засіданні не забезпечив.

Присутні представники сторін у
судовому засіданні навели свої доводи
та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК
України у судовому засіданні 06.03.14
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови Львівського
апеляційного господарського суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК
України, у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.

Відповідно до чинного законодавства
рішення суду є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а за їх
відсутності - на підставі закону, що
регулює подібні відносини, або
виходячи із загальних засад і змісту
законодавства України.

Оскаржуване рішення вказаним вимогам
відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.12.06
головою Вижницької районної державної
адміністрації прийнято розпорядження
№ 457 "Про затвердження проекту
відведення та продажу земельної
ділянки несільськогосподарського
призначення" (а.с.9), яким затверджено
проект відведення земельної ділянки
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 у
власність шляхом викупу площею 0,1832 га,
на якій знаходиться викуплений нею
склад для його обслуговування із
земель запасу Іспаської сільської ради
(колишній господарський двір ВАТ
"Вижницький міжрайагропостачсервіс")
за межами населеного пункту по вул.
Головній, 46, та вирішено продати ФОП
ОСОБА_2 зазначену земельну ділянку за
23691 грн.

На підставі даного розпорядження між
Вижницькою райдержадміністрацією та
ФОП ОСОБА_2 був укладений договір
купівлі-продажу земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
від 20.12.06, зареєстрований у Вижницькому
районному відділі земельних ресурсів
21.12.06 за №15 (а.с.10-11).

Позивач звернувся до суду з позовом
про визнання недійсними розпорядження
Вижницької РДА №457 від 06.12.06 та договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
20.12.06.

Кожен суб'єкт господарювання та
споживач має право на захист своїх прав
і законних інтересів. Право та законні
інтереси зазначених суб'єктів
захищаються шляхом визнання повністю
або частково недійсними актів органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемляють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів. (п. 2 ч. 2
ст.20 Господарського кодексу України).

Колегія суддів погоджується із
висновками суду першої інстанції щодо
відсутності підстав для задоволення
позовних вимог, оскільки вважає такі
висновки суду здійсненими при повному
з'ясуванні обставин справи та у
відповідності до наявних в матеріалах
справи доказів з огляду на таке:

Відповідно до статті 68 Земельного
кодексу України до земель залізничного
транспорту належать землі смуг
відведення залізниць під залізничним
полотном та його облаштуванням,
станціями з усіма будівлями і
спорудами енергетичного,
локомотивного, вагонногоколійного,
вантажного і пасажирського
господарства, сигналізації та зв'язку,
водопостачання, каналізації; під
захисними та укріплювальними
насадженнями, службовими,
культурно-побутовими будівлями та
іншими спорудами, необхідними для
забезпечення роботи залізничного
транспорту.

Статтею 65 Земельного кодексу України
передбачено, що землями промисловості,
транспорту, зв'язку, енергетики,
оборони та іншого призначення
визнаються земельні ділянки, надані в
установленому порядку підприємствам,
установам та організаціям .

Частиною 2 статті 4 Закону України "Про
залізничний транспорт" від 04.07.96
визначення територіальних меж
залізниць здійснюється за рішенням
Кабінету Міністрів України за поданням
центрального органу виконавчої влади в
галузі транспорту.

Відповідно до ч.1 ст.125 Земельного
кодексу України право постійного
користування земельною ділянкою
виникає після одержання її
користувачем документа, що посвідчує
право постійного користування
земельною ділянкою та його державної
реєстрації, а ч.1 ст.126 цього ж кодексу
передбачає, що право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державним актом за
формою, встановленою Кабінетом
Міністрів України.

У позивача відсутній державний акт на
право постійного користування
земельною ділянкою, що не
заперечується і самим позивачем.
Натомість, наданий позивачем в якості
доказу план смуги відведення лінії
Завалля -Вижниця Львівської залізниці
від км. 4+894 до км. 39+472" 1965 року (а.с.12-13) не
може бути визнаний судом належним
доказом передачі спірної земельної
ділянки у користування позивачу.

Натомість, в матеріалах справи
міститься державний акт І-ЧВ №000227 від
08.06.95 на право постійного користування
земельною ділянкою, виданий
Вижницькому державному міжрайонному
підприємству по матеріально -
технічному і сервісному забезпеченню.
На момент подання позову та розгляду
справи в суді зазначений акт є чинним,
що підтверджується листом відділу
держземагенства у Вижницькому районі
Чернівецької області. №382/02.13-14 від
25.02.14. Даним держаним актом було
засвідчено право зазначено
підприємства на землекористування
земельними ділянками загальною площею
5,3 га в с.Іспас для розміщення
адмінбудинку, нафтобази, залізничного
тупика та очисних споруд. На частині
земельної ділянки знаходиться
цегляний склад, що належав даному
землекористувачу.

Доказів оспорення позивачем та
скасування судом чи особою, яка надала
земельну ділянку зазначеного
державного акту, позивачем суду не
надано.

При цьому, суд приймає до уваги, що
видачі держановго земельного акту
передувало погодження меж із сусідніми
земелекористувачами, в тому числі і з
позивачем. Протилежного позивач не
подав. Разом з цим, зважаючи, що
Вижницьке державне міжрайонне
підприємство по матеріально -
технічному і сервісному забезпеченню
припинило свою діяльність (лист
Іспаської сільської ради від 01.06.07 №350
(а.с.49), суд не взмозі отримати
відповідних документів землеустрою
від даної особи.

Згідно пункту "а" статті 17 ЗК України до
повноважень місцевих державних
адміністрацій у галузі земельних
відносин належить розпорядження
землями державної власності в межах,
визначених цим Кодексом.

Частиною першою статті 6 Закону України
"Про місцеві державні адміністрації"
визначено, що на виконання Конституції
України, законів України, актів
Президента України, Кабінету Міністрів
України, міністерств та інших
центральних органів виконавчої влади,
власних і делегованих повноважень
голова місцевої державної
адміністрації в межах своїх
повноважень видає розпорядження.

Відповідно до пункту 12 розділу 10
Перехідних положень Земельного
кодексу України до розмежування земель
державної і комунальної власності
повноваження щодо розпорядження
землями в межах населених пунктів, крім
земель, переданих у приватну власність,
та земель, на яких розташовані
державні, в тому числі казенні,
підприємства, господарські товариства,
у статутних фондах яких державі
належать частки (акції, паї), здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради, а за межами населених пунктів -
відповідні органи виконавчої влади.

Частиною 1 статті 43 Закону України "Про
місцеві державні адміністрації"
визначено, що акти місцевих державних
адміністрацій, що суперечать
Конституції України, законам України,
рішенням Конституційного Суду України,
актам Президента України та Кабінету
Міністрів України або інтересам
територіальних громад чи окремих
громадян, можуть бути оскаржені до
органу виконавчої влади вищого рівня
або до суду.

Статтею 21 ЦК України передбачено, що
суд визнає незаконним та скасовує
правовий акт індивідуальної дії,
виданий органом державної влади,
органом влади Автономної Республіки
Крим або органом місцевого
самоврядування, якщо він суперечить
актам цивільного законодавства і
порушує цивільні права або інтереси.

З вказаної норми вбачається, що
правовий акт може бути визнаний
недійсним (незаконним, протиправним),
тобто таким, що не відповідає закону
(іншому правовому акту), якщо він
виданий органом або посадовою особою з
перевищенням наданих йому законом
повноважень або в межах компетенції,
але з порушенням діючого
законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено Львівським апеляційним
господарським судом, земельна ділянка,
щодо якої прийнято оскаржуване
розпорядження знаходиться поза межами
населеного пункту, а тому при прийнятті
розпорядження Вижницька РДА, діяла в
межах наданих їй повноважень та у
відповідності до діючого на той час
законодавства, у зв'язку з чим підстави
для визнання його недійсним відсутні.

При цьому, як встановлено адреса
спірної земельної ділянки площею 1832
кв.м, яка визначена як вул. Головна, 4 «б»
не означає її знаходження в межах села
Іспас, що не заперечується і
представником скаржника.

Крім того, слід зазначити, що
відповідно до положень ст. 65 Земельного
кодексу України землями транспорту
визнаються земельні ділянки, надані в
установленому порядку підприємствам,
установам та організаціям для
здійснення відповідної діяльності.

Враховуючи, що позивачем не надано
належного доказу, який би свідчив про
право користування спірною земельною
ділянкою, а також те, що вказана
ділянка не відноситься до земель
залізничного транспорту в розумінні
статті 65 ЗК України після надання її в
користування Вижницькому державному
міжрайонному підприємству по
матеріально - технічному сервісному
забезпеченню у 1995 році на підставі
рішення Вижницької районної ради №80
віл 24.05.95. Як зазначено в листі від 01.06.07
№350 Іспаської сільської ради територія
даного підприємства була чітко
виділена на місцевості та огороджена
(а.с.42).

Таким чином, з 1995 року спірна земельна
ділянка не перебувала в користуванні
позивача. Натомість, на ній знаходиться
нерухоме майно - склад частина якого -
77/100 в подальшому була набута
відповідачем - 1 за договором купівлі -
продажу від 12.11.03. Загальна площа
будівлі складу складає 1363,5 кв.м. Право
власності відповідача - 1 на
передбачену ним частину даного
приміщення зареєстроване у
встановленому порядку (а.с.48).

Відповідно до п. 2 роз'яснення Президії
Вищого арбітражного суду України „Про
деякі питання практики вирішення
спорів, пов'язаних з визнанням
недійсними актів державних чи інших
органів" від 26.01.2000р. №02-5/35 обов'язковою
умовою визнання акта недійсним є
порушення у зв'язку з прийняттям
відповідного акта прав та охоронюваних
законом інтересів підприємства чи
організації - позивача у справі. Якщо за
результатами розгляду справи факту
такого порушення не встановлено, у
господарського суду немає правових
підстав для задоволення позову.

Зважаючи на відсутність у скаржника
права користування спірною земельною
ділянкою, у зв'язку з чим відсутнє
порушення відповідачем 2 прав та
законних інтересів позивача, колегія
суддів апеляційної інстанції
погоджується з висновком місцевого
господарського суду, щодо відмови у
позові стосовно визнання
розпорядження Вижницької РДА №457
недійсним.

Щодо позовних вимог, які стосуються
визнання недійсним договору купівлі -
продажу земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
від 20.12.06, то судова колегія зазначає
наступне:

Статтею 203 ЦК України визначено
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.
Згідно з ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Як встановлено судом
першої інстанції та підтверджено
матеріалами справи, при укладенні
договору купівлі-продажу земельної
ділянки несільськогосподарського
призначення від 20.12.06 сторони діяли в
межах своїх повноважень та дотрималися
усіх вимог, необхідних для чинності
цього договору.

Крім того, як зазначено вище, суд не
знайшов підстав для визнання недійсним
розпорядження Вижницької РДА, на
підставі якого був укладений
оскаржуваний договір купівлі - продажу.

Враховуючи наведене, судова колегія
дійшла висновку про відсутність
підстав для визнання договору купівлі
- продажу від 20.12.06 недійсним.

Що стосується заяви відповідача 2 про
застосування строків позовної
давності, суд апеляційної інстанції
зазначає, що п.2.2. постанови Пленуму ВГС
України «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів» №10
від 29.05.10 (із змінами і доповненнями)
передбачено наступне:

За змістом частини першої статті 261 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

Зважаючи на відсутність порушеного
права позивача, судова колегія
зазначає, що місцевим господарським
судом правомірно відмовлено у позові
за його безпідставністю не
застосувавши при цьому наслідків
спливу строків позовної давності.

Розподіл судових витрат здійснити
відповідно до вимог ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, -

Львівський апеляційний господарський
суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного
територіально - галузевого об'єднання
"Львівська залізниця" залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду
Чернівецької області від 19.11.13 у справі
№ 926/943/13 залишити без змін.

3. Судовий збір за перегляд
судового рішення в апеляційному
порядку покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 11.03.14

Головуючий суддя
Кузь В.Л.

Суддя
Желік М.Б.

Суддя
Костів
Т.С.