ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову в прийнятті позовної заяви

04.03.2014 №917/366/14

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши
матеріали

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_2, адреса для листування:
АДРЕСА_1, 36000

до Відкритого акціонерного товариства
"Квасевичська перо-пухова фабрика", вул.
Шосейна, 2, с. Квасевичі, Івацевичський
р-н, Брестська область, Республіка
Біларусь, 225264

про стягнення грошових коштів,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до господарського суду
Полтавської області з позовною заявою
до Відкритого акціонерного товариства
"Квасевичська перо-пухова фабрика" про
стягнення 169 228,00 грн. (еквівалент 24 тис.
550 дол. США) основного боргу та 16 679,55 грн.
(еквівалент 2 тис. 87 дол. США) пені.

Як вбачається із позовної заяви,
місцезнаходження відповідача - с.
Квасевичі, Івацевичський р-н, Брестська
область, Республіка Біларусь.

За змістом статей 4, 12-17, 123 ГПК для
іноземних суб'єктів господарської
діяльності передбачено національний
режим судового процесу для розгляду
справ, підвідомчих господарським
судам. Оскільки в ГПК відсутній
інститут договірної підсудності,
заінтересована сторона може
звернутись до місцевого
господарського суду лише у
відповідності з вимогами статей 13-16 ГПК
про територіальну та виключну
підсудність справ, що підлягають
розгляду у першій інстанції. Місцеві
господарські суди вправі вирішувати
спори і у тих випадках, коли
міжнародним договором передбачено
можливість укладення письмової
пророгаційної угоди між суб'єктом
зовнішньоекономічної діяльності
України та іноземним суб'єктом
господарської діяльності (угода про
договірну підсудність). Обираючи як
орган вирішення спорів місцевий
господарський суд України, сторони
пророгаційної угоди повинні
дотримуватись вимог міжнародного
договору та статті 16 ГПК щодо виключної
компетенції господарських судів
України.

Відповідно до статті 124 Господарського
процесуального кодексу України
підсудність справ за участю іноземних
суб'єктів господарювання визначається
цим Кодексом, законом або міжнародним
договором, згода на обов'язковість
якого надана Верховною Радою України.

Згідно частини першої статті 76 Закону
України "Про міжнародне приватне право"
суди можуть приймати до свого
провадження і розглядати будь-які
справи з іноземним елементом якщо,
зокрема:

- сторони передбачили своєю угодою
підсудність справи з іноземним
елементом судам України, крім випадків
виключної підсудності;

- якщо на території України відповідач
у справі має місце проживання або
місцезнаходження, або рухоме чи
нерухоме майно, на яке можна накласти
стягнення, або знаходиться філія або
представництво іноземної юридичної
особи - відповідача тощо.

Відповідно до частини першої статті 15
ГПК України справи у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні господарських договорів,
справи у спорах про визнання договорів
недійсними розглядаються
господарським судом за
місцезнаходженням сторони,
зобов'язаної за договором здійснити на
користь другої сторони певні дії, такі
як: передати майно, виконати роботу,
надати послуги, сплатити гроші тощо.

Позивачем не подано доказів в
підтвердження наявності обставин,
передбачених статтею 76 Закону України
"Про міжнародне приватне право" для
визначення підсудності справи
господарським судам України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
62 Господарського процесуального
кодексу України, суддя відмовляє в
прийняті позовної заяви, якщо заява не
підлягає розгляду в господарських
судах України.

Крім того суддя вважає за необхідне
зазначити, що у пункті 11.2 договору
поставки №13 від 05.03.2013 сторони
визначили, що в разі неможливості
мирного вирішення спору сторонами
останній передається на розгляд
Міжнародного комерційного суду при
Торгово-промисловій палаті України, а
отже в договорі міститься третейське
(арбітражне) застереження в розумінні
статті 12 Закону України "Про третейські
суди" та статті 7 Закону України "Про
міжнародний комерційний арбітраж".

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позовна заява
не підлягає розгляду в господарських
судах України, а відтак у прийнятті
останньої необхідно відмовити.

Згідно частини першої статті 7 Закону
України "Про судовий збір" сплачена
сума судового збору повертається за
ухвалою суду в разі, зокрема,
повернення заяви або скарги, а також
відмови у відкритті провадження у
справі.

Зі змісту вищезазначеної норми
вбачається, що сума сплаченого
судового збору підлягає поверненню у
разі відмови у прийнятті позовної
заяви.

Оскільки суд дійшов висновку про
відмову в прийнятті даної позовної
заяви, судовий збір у розмірі 3925,00 грн.
підлягає поверненню заявнику.

Керуючись статтями 1, 21, п. 1 ч. 1 статті 62,
статтями 86, 124 ГПК України, статтею 76
Закону України "Про міжнародне
приватне право", статтею 7 Закону
України "Про судовий збір", суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у прийнятті позовної заяви.

2. Повернути позовну заяву і додані до
неї документи заявнику.

3. Повернути з Державного бюджету
України Фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, адреса для листування:
АДРЕСА_1, 36000, ідент.код НОМЕР_1) судовий
збір у розмірі 3925,00 грн., сплачений
згідно квитанції №167 від 19.12.2013.

Суддя
Плотницька Н.Б.