ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

"03" лютого 2014 р.
Справа № 19/047-12

За скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія з
управління активами «Стиролінвест» що
діє в інтересах і за рахунок Закритого
не диверсифікованого венчурного
пайового інвестиційного фонду
«Хімічна фінансово-інвестиційна
група», м. Київ;

на дії та бездіяльність Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України, м.
Київ;

у справі № 19/047-12 за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Компанія з управління активам
«Стиролінвест» що діє в інтересах і за
рахунок Закритого не
диверсифікованого венчурного пайового
інвестиційного фонду «Хімічна
фінансово-інвестиційна група», м. Київ,

до Приватного підприємства
«Енергобуд-М», с. Тарасів;

третя особа Товариство з обмеженою
відповідальністю «Централ Бізнес
Груп», м. Київ;

про стягнення 13534820,95 грн.

за зустрічним позовом Приватного
підприємства «Енергобуд-М», с. Тарасів;

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія з
управління активами «Стиролінвест» що
діє в інтересах і за рахунок Закритого
не диверсифікованого венчурного
пайового інвестиційного фонду
«Хімічна фінансово-інвестиційна
група», м. Київ;

третя особа Товариство з обмеженою
відповідальністю «Централ Бізнес
Груп», м. Київ;

про визнання недійсним Договору про
переведення боргу від 13.01.2012 року;

Головуючий суддя Карпечкін Т.П.

Суддя Подоляк Ю.В.

Суддя Ярема В.А.

В засіданні приймали участь:

від скаржника (стягувача): Шевела Ж.І.
(довіреність № б/н від 17.01.2014 р.);

від органу ДВС: Шмуйло Л.А. (довіреність
№ 44-03/4.4/1814 від 26.12.2013 р.);

від боржника: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом Київської області
у складі колегії суддів: Карпечкін Т.П.
(головуючий), Подоляк Ю.В. та Ярема В.А.
було винесено рішення № 19/047-12 від 15.02.2013
року у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
з управління активами «Стиролінвест»,
що діє в інтересах і за рахунок
Закритого не диверсіфікованого
венчурного пайового інвестиційного
фонду «Хімічна фінансово-інвестиційна
група» до Приватного підприємства
«Енергобуд-М», за участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Централ Бізнес
Груп» про стягнення 13534820,95 грн. та за
зустрічним позовом Приватного
підприємства «Енергобуд-М» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія з
управління активами «Стиролінвест», що
діє в інтересах і за рахунок Закритого
не диверсіфікованого венчурного
пайового інвестиційного фонду
«Хімічна фінансово-інвестиційна
група» за участю третьої особи -
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Централ Бізнес
Групп» про визнання недійсним Договору
про переведення боргу від 13.01.2012 року.

На виконання рішення Господарського
суду Київської області від
15.02.2013 року був виданий наказ № 19/047-12
від 27.02.2013 року.

До Господарського суду Київської
області 26.11.2013 року звернулось
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Компанія з
управління активами «Стиролінвест», що
діє в інтересах і за рахунок Закритого
не диверсіфікованого венчурного
пайового інвестиційного фонду
«Хімічна фінансово-інвестиційна
група» (стягувача) зі скаргою на
бездіяльність Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України щодо виконання наказу
господарського суду від 27.02.2013 року у
справі № 19/047-12.

Стягувач в обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що державний
виконавець не вчиняє всіх передбачених
Законом України «Про виконавче
провадження» заходів по примусовому
виконанню судового рішення, а саме, не
наклав арешт на грошові кошти на
рахунках боржника, не провів опис
майна, не направив запити на виявлення
рухомого та нерухомого майна боржника,
належних йому земельних ділянок.

У зв'язку з чим, стягувач просиь визнати
незаконною бездіяльність державного
виконавця, яка полягає у ненакладенні
арешту на кошти боржника на рахунках в
банківських установах та у
непроведенні опису майна боржника.
Також, стягувач за наслідками розгляду
скарги просить зобов'язати державного
виконавця накласти арешт на кошти
боржника на рахунках в банківських
установах, провести опис майна
боржника, направити відповідні запити
до органів Державної реєстраційної
служби України, Комунального
підприємства Київської обласної ради
«Білоцерківське міжміське бюро
технічної інвентаризації», Управління
земельних ресурсів у Білоцерівському
районі з метою виявлення рухомого та
нерухомого майна боржника, належних
йому земельних ділянок.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Господарського
процесуального кодексу України, скарги
на дії державної виконавчої служби
щодо виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів можуть бути подані
стягувачем, боржником або прокурором
протягом десяти днів з дня вчинення
оскаржуваної дії, або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо,
або з дня, коли дія мала бути вчинена та
призначаються до розгляду у судовому
засіданні.

Ухвалою Господарського суду Київської
області від 28.11.2013 року скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія з
управління активами «Стиролінвест», що
діє в інтересах і за рахунок Закритого
не диверсіфікованого венчурного
пайового інвестиційного фонду
«Хімічна фінансово-інвестиційна
група» прийнято до розгляду,
призначено судове засідання на 09.12.2013
року та зобов'язано відділ примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України надати до суду письмові
пояснення з приводу скарги, оригінали
для огляду та копії для залучення до
матеріалів справи матеріалів
виконавчого провадження.

В судове засідання 09.12.2013 року
представники боржника та третьої особи
не з'явились, у зв'язку з чим розгляд
скарги відкладено на 23.12.2013 року.

23.12.2013 року від Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
неможливістю забезпечити явку
уповноваженого представника Державної
виконавчої служби.

В судове засідання 23.12.2013 року
представник Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України та третьої особа не
з'явилися, представник скаржника та
боржника проти заявленого клопотання
не заперечували. У зв'язку з чим,
розгляд скарги відкладався на 20.01.2014
року.

В зв'язку з перебуванням судді
Карпечкіна Т.П у відпустці розгляд
скарги 20.01.2014 року не відбувся та
ухвалою від 21.01.2014 року розгляд скарги
було перенесено на 03.02.2014 рорку.

В судовому засіданні 03.02.2014 року
представник скаржника підтримав
вимоги, викладені в скарзі.

Представник державної виконавчої
служби проти задоволення скарги
заперечив, надав витребувані судом
письмові пояснення з приводу скарги, а
також оригінали для огляду та копії для
залучення до матеріалів справи
матеріалів виконавчого провадження.
Також, державною виконавчою службою
було надано суду додаткові докази з
приводу викладених у скарзі обставин.

Представники боржника та третьої особи
в засідання суду 03.02.2014 року не
з'явились, про причини неявки
господарський суд не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 121-2 Господарського
процесуального кодексу України, скарги
на дії органів Державної виконавчої
служби розглядаються господарським
судом, про час і місце якого
повідомляються ухвалою стягувач,
боржник чи прокурор та орган виконання
судових рішень. Неявка боржника,
стягувача чи представника органу
державної виконавчої служби в судове
засідання не є перешкодою для розгляду
скарги.

Таким чином, суд вважає за можливе
розглянути скаргу за відсутності
представника боржника.

Розглянувши скаргу та надані докази,
заслухавши пояснення учасників
судового процесу, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з положеннями ст.124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій її території.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню, у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, регламентуються Законом
України «Про виконавче провадження».
Вказаний нормативний акт є спеціальним
по відношенню до інших нормативних
актів при вирішенні питання щодо
оцінки дій державної виконавчої
служби.

Зазначеним Законом регламентовано
порядок та особливості проведення
кожної стадії (дії) виконавчого
провадження і відповідних дій
державних виконавців.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону
України «Про виконавче провадження»,
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України «Про державну виконавчу
службу».

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
закону, за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 17 Закону України
«Про виконавче провадження»,
підлягають виконанню державною
виконавчою службою такі виконавчі
документи, зокрема, судові накази.

Згідно ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

В постанові державний виконавець
встановлює строк для добровільного
виконання рішення, який не може
перевищувати семи днів, а рішень про
примусове виселення - п'ятнадцяти днів,
та попереджає боржника про примусове
виконання рішення після закінчення
встановленого строку зі стягненням з
нього виконавчого збору і витрат,
пов'язаних з провадженням виконавчих
дій, передбачених цим Законом.

Копії постанови про відкриття
виконавчого провадження надсилаються
не пізніше наступного робочого дня
стягувачу та боржникові
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення (ст. 31 вказаного Закону).

Наказ Господарського суду Київської
області № 19/047-12 від 27.02.2013 року, виданий
на виконання рішення суду від 15.02.2013
року у справі № 19/047-12, був був
пред'явлений стягувачем до виконання
03.04.2013 року і 09.04.2013 року відділом
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження з примусового
виконання наказу Господарського суду
Київської області № 19/047-12 від 27.02.2013
року та надано боржнику семиденний
строк з моменту винесення (отримання)
постанови для добровільного виконання
рішення суду. Боржник рішення суду у
добровільному порядку не виконав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 27 Закону
України «Про виконавче провадження», у
разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний провести
виконавчі дії з виконання рішення
протягом шести місяців з дня винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження.

Частиною 1 статті 11 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як вбачається з наданих суду
матеріалів виконавчого провадження, в
заяві про відкриття виконавчого
провадження стягувач просив провести
опис майна боржника, накласти арешт на
майно та кошти боржника. В заяві,
поданій до виконавчої служби 24.04.2013
року стягувач повідомив про наявне у
боржника майно та в заяві, поданій
22.05.2013 року стягувач повторно просив
провести опис майна боржника, накласти
арешт на майно та кошти боржника, та
направити відповідні запити до органів
ДПА України з метою виявлення рахунків
боржника у банківських установах, до
органів МВС України з метою виявлення
рухомих транспортних засобів, до
органів Державної реєстраційної
служби України, до Комунального
підприємства Київської обласної ради
«Білоцерківське міжміське бюро
технічної інвентаризації» з метою
виявлення нерухомого майна боржника,
до Управління земельних ресурсів у
Білоцерківському районі Київської
області з метою виявлення земельних
ділянок.

У зв'язку з чим, державним виконавцем з
метою примусового виконання рішення та
за заявою стягувача були винесені
постанова від 28.05.2013 року про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження, якою накладено
арешт на рухоме майно боржника -
транспортні засоби, що є предметом
застави, та постанова від 28.05.2013 року
про розшук майна боржника, якою на
підставі ст. 40 Закону України «Про
виконавче провадження» оголошено
розшук транспортних засобів, на які
накладено арешт.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 57 Закону України «Про
виконавче провадження», арешт майна
боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Ухвалою Господарського суду Київської
області від 24.07.2013 року про розгляд
попередньо поданої стягувачем скарги
на дії та бездіяльність державного
виконавця було зобов'язано державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України здійснити наступні дії:

- накласти арешт на кошти Приватного
підприємства «Енергобуд-М», що
зберігаються на рахунках в банківських
установах;

- направити відповідні запити до
органів Міністерства внутрішніх
справи України з метою виявлення
транспортних засобів, що належать
Приватному підприємству «Енергобуд-М»;

- направити відповідні запити до
органів Державної реєстраційної
служби України з метою виявлення
нерухомого майна та земельних ділянок,
що належить Приватному підприємству
«Енергобуд-М».

Як вбачається з викладених у скарзі
обставин, в постанові про арешт коштів
боржника (дату якої скаржник не
зазначив та не додав постанову до
матеріалів скарги), яку винесено на
виконання вимог ухвали суду від 24.07.2013
року у справі № 19/047-12, не було
зазначено повне найменування
банківської установи, якій була
направлена копія, що на думку
скаржника сприяє боржнику у
використанні коштів і унеможливлює
виконання судового рішення.

Крім того, скаржник стверджує, що
державним виконавцем не направлено
відповідні запити до органів Державної
реєстраційної служби України,
Комунального підприємства Київської
обласної ради «Білоцерківське
міжміське бюро технічної
інвентаризації» Управління земельних
ресурсів у Білоцерівському районі з
метою виявлення рухомого та нерухомого
майна боржника, належних йому
земельних ділянок.

Недотримання державним виконавцем
вимог Закону України «Про виконавче
провадження» та не вчинення
передбачених законодавством дій
призвело до невиконання рішення суду у
справі та неотримання стягувачем
присуджених грошових коштів.

Дослідивши викладені у відзиві
обставини та пояснення, матеріали
виконавчого провадження, судом
встановлено, що державним виконавцем з
метою виявлення рахунків боржника
здійснювався пошук інформації у
довіднику банківських установ,
винесено постанову про арешт коштів
боржника від 09.08.2013 року.

Як вбачається з листа Публічного
акціонерного товариств «ОТП Банк» від
16.08.2013 року № 12-70-12-4-13/10063, на який
посилається скаржник, постанова про
арешт коштів боржника від 09.08.2013 року
спершу не була прийнята до виконання
цією банківською установою у зв'язку з
допущеною помилкою (неповним
найменуванням банківської установи),
однак скаржник не вжив всіх необхідних
та залежних від нього заходів по
своєчасному виявленню та усуненню
помилки.

Крім того, постанова державного
виконавця про арешт коштів боржника
від 09.08.2013 року рештою банківських
установ була прийнята до виконання.

Також, в матеріалах виконавчого
провадження містяться докази того, що
державним виконавцем відповідно до ст.
59 Закону України «Про банки та
банківську діяльність», ст. 5, 50 Закону
України «Про виконавче провадження» у
грудні 2013 року виставлялись платіжні
вимоги ПАТ «ОТП Банк», ПАТ «ВТБ БАНК»,
АТ «Райффайзен Банк Аваль», які
прийняті до виконання.

Як передбачено нормою ст. 66 Закону
України «Про виконавче провадження», у
разі відсутності у боржника - юридичної
особи коштів у обсязі, достатньому для
покриття заборгованості, стягнення
звертається на інше майно, належне
такому боржникові або закріплене за
ним, у тому числі на майно, що
обліковується на окремому балансі
філії, представництва та іншого
відокремленого підрозділу боржника -
юридичної особи (крім майна, вилученого
з обороту або обмежуваного в обороті)
незалежно від того, хто фактично
використовує це майно.

В судовому засіданні 03.02.2014 року в
доповнення до відзиву на скаргу,
відділом примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
було надано суду доказ винесення 20.01.2014
року постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження за наслідками
отримання відповідей на запити по
розшуку майна боржника.

Як вбачається з матеріалів виконавчого
провадження, державним виконавцем
розглянуті всі заяви, які надходили від
учасників виконавчого провадження,
перевірено викладену в них інформацію
та вжито всіх залежних від ДВС заходів,
направлено передбачені законодавством
запити для виявлення коштів, рухомого
та нерухомого майна боржника.

У відповідності до п. 3.12. Інструкції з
організації виконання рішень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року,
організацію розшуку боржника -
юридичної особи та майна боржника чи
інформації про місце отримання
боржником доходів державний
виконавець здійснює шляхом
направлення запитів до органів
державної податкової служби, Державної
реєстраційної служби України, банків,
Державної автомобільної інспекції
Міністерства внутрішніх справ України,
Державної казначейської служби
України, Державного агентства
земельних ресурсів, бюро технічної
інвентаризації, нотаріату, органів
статистики тощо або перевірки
інформації за даними електронних баз
даних та реєстрів, що містять
інформацію про майно чи доходи
боржника, а також за даними інших
джерел інформації як офіційних, так і
неофіційних (засобів масової
інформації).

Також, суд враховує, що з 01.01.2013 року
відповідно до законів України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» та «Про
внесення змін до Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень» та інших
законодавчих актів України, в Україні
запроваджено нову систему органів
реєстрації речових прав, згідно з якою
всі відомості щодо державної
реєстрації прав на нерухоме майно та
земельні ділянки містяться у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно.

Отже, повноваження та технічна
можливість, які раніше дозволяли бюро
технічної інвентаризації та органам
Держкомзему надавати відповідну
інформацію про реєстрацію права
власності на нерухоме майно та
земельні ділянки, з 01.10.2013 року належать
відповідному органу Державної
реєстраційної служби України.

Як вбачається з матеріалів виконавчого
провадження, державним виконавцем
надсилались всі визначені
законодавством про виконавче
провадження запити та отримано
відповіді, про що свідчать матеріали
виконавчого провадження та факт
винесення 20.01.2014 року постанови про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження за
наслідками отримання відповідей на
запити по розшуку майна боржника.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права у
точній відповідності із законом.

Частина 2 статті 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України.

Відповідно до п. 9.13. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.10.2012р. № 9 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України (зі
змінами та доповненнями), за
результатами розгляду скарги
виноситься ухвала, в якій
господарський суд або визнає доводи
заявника правомірними і залежно від їх
змісту визнає постанову державного
виконавця щодо здійснення заходів
виконавчого провадження недійсною, або
визнає дії чи бездіяльність органу
Державної виконавчої служби
незаконними, чи визнає недійсними
наслідки виконавчих дій, або зобов'язує
орган державної виконавчої служби
здійснити певні виконавчі дії, якщо він
ухиляється від їх виконання без
достатніх підстав, або визнає доводи
скаржника неправомірними і скаргу
відхиляє.

Приписами статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Таким чином, враховуючи, що відділом
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
надано докази вчинення передбачених
законом дій по виявленню майна та
коштів боржника та інших визначених
законодавством дій по примусовому
виконання судового рішення, судом не
встановлено підстав для задоволенн
скарги.

Враховуючи вищевказане та керуючись
ст.ст. 86, 121-2 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія з
управління активами «Стиролінвест», що
діє в інтересах і за рахунок Закритого
не диверсіфікованого венчурного
пайового інвестиційного фонду
«Хімічна фінансово-інвестиційна
група» на бездіяльність Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
залишити без задоволення.

Дана ухвала Господарського суду
Київської області набирає чинності з
дати прийняття та може бути оскаржена в
апеляційному порядку.

Головуючий суддя
Т.П. Карпечкін

Суддя
Ю.В. Подоляк

Суддя
В.А. Ярема