м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/19385/13 24.02.14Колегія суддів у
складі головуючого судді Мудрого С.М.,
суддів Головіної К.І., Сівакової В.В.,
розглянувши справу

за позовом Національного банку
України в особі Головного управління
Національного банку України по м. Києву
і Київській області

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Лоджистік Сервіс"

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача

публічне акціонерне
товариство "Банк Столиця"

про стягнення 26 884 066,11 грн.

Представники сторін:

від позивача: Таболін О.С. -
представник за довіреністю № 4052 від
27.12.2011 року;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: Гуленко Ю.М. -
представник за довіреністю № 21-08/103 від
04.02.2014 року.

встановиЛА:

На розгляд господарського суду м. Києва
передані позовні вимоги Національного
банку України в особі Головного
управління Національного банку
України по м. Києву і Київській області
до товариства з обмеженою
відповідальністю "Лоджистік Сервіс"
про стягнення 26 884 066,11 грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 10.02.2009 року між ним
та товариством з обмеженою
відповідальністю комерційний банк
«Столиця» укладено кредитний договір
№09/09, відповідно до якого Національний
банк України в особі Головного
управління Національного банку
України по м. Києву і Київській області
надав відповідачу кредит в розмірі 29 500
000,00 грн. на строк з 10.02.2009 року по 04.05.2011
року.

На забезпечення виконання зобов'язань
банку за кредитним договором 10.02.2009
року укладено договір застави майнових
прав № 09/09/ЗМП-2 між позивачем та банком,
відповідно до умов якого у заставу
Національному банку України передано
майнові права (права вимоги) за
договором про надання кредиту від
23.02.2007 року № 06/07-К, відповідно до якого
банком надано товариству з обмеженою
відповідальністю «Лоджистік Сервіс»
кредит у розмірі 20 338 000,00 грн. з
кінцевим терміном повернення не
пізніше 01.06.2011року та оплатою процентів
за користування кредитом за ставкою 20 %
річних.

На виконання зобов'язань за кредитним
договором між банком та товариством з
обмеженою відповідальністю «Лоджистік
Сервіс» укладено договір іпотеки від
23.02.2007 року № 06/07-К-17 та договір застави
основних засобів від 27.12.2007 року №
06/07-К-22.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 03.04.2012 року у справі № 64/181 (залишено
без змін судами апеляційної та
касаційної інстанцій, у допуску справи
№ 64/181 до провадження Верховного суду
України відмовлено) встановлено, що
право вимоги за кредитним договором
перейшло до Національного банку
України

Оскільки, кредитні кошти за кредитним
договором не повернуто боржником ні
банку ні Національному банку України,
тому останній звернувся до суду з
вимогою про стягнення з відповідача
заборгованості за договором про
надання кредиту від 23.02.2007 року №06/07-К
на загальну суму 26 884 066,11 грн. у тому
числі, заборгованість за кредитом у
розмірі 20 338 000,00 грн., заборгованість
за нарахованими процентами в сумі 6 117
037,80 грн., пеню за несплачені проценти в
сумі 429 028,31 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 09.10.2013 року порушено провадження у
справі, розгляд справи призначено на
28.10.2013 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 28.10.2013 року залучено до участі у
справі у якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача публічне
акціонерне товариство "Банк Столиця",
зобов'язано позивача надати докази по
справі, відкладено на 11.11.2013 року.

У судовому засіданні 11.11.2013 року
оголошено перерву до 25.11.2013 року для
надання додаткових доказів по справі.

У судовому засіданні 25.11.2013 року
оголошено перерву до 02.12.2013 року.

У судовому засіданні 02.12.2013 року
оголошено перерву до 16.12.2013 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 16.12.2013 року строк розгляду справи
продовжено на п'ятнадцять днів.

У судовому засіданні 16.12.2013 року
оголошено перерву до 23.12.2013 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 23.12.2013 року призначено колегіальний
розгляд справи.

Розпорядженням В.о. Голови
господарського суду м. Києва Бойка Р.В.
від 24.12.2013 року розгляд справи № 910/19385/13
доручено здійснювати колегіально у
складі: головуючий суддя Мудрий С.М.,
судді Головіна К.І., Сівакова В.В.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 24.12.2013 року колегією судді у складі:
головуючий суддя Мудрий С.М., судді
Головіна К.І., Сівакова В.В. прийнято
справу до свого провадження та
призначено розгляд справи на 27.01.2014
року.

В судовому засіданні 27.01.2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав, просив суд задовольнити
позов.

Представники відповідача заперечували
проти позову та просили відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи позовні
вимоги підтримав, просив суд
задовольнити позов.

В судовому засіданні судом оголошено
перерву до 18.02.2014 року.

В судовому засіданні 18.02.2014 року судом
оголошено перерву до 24.02.2014 року.

21.02.2014 року до загального відділу
діловодства господарського суду міста
Києва відповідач подав клопотання про
відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 24.02.2014 року
представники позивача та третьої особи
заперечували проти клопотання
відповідача про відкладення розгляду
справи.

Суд відмовив у задоволені клопотання
відповідача про відкладення розгляду
справи, у зв'язку із необґрунтованістю.

Окрім того, представник позивача в
повному обсязі підтримав заяву про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на майно товариства з обмеженою
відповідальністю «Лоджистік Сервіс» у
межах позовних вимог на суму 26 884 066,11
грн.

Вказана заява позивача про
забезпечення позову не підлягає
задоволенню, оскільки позивачем не
надано доказів, що невжиття таких
заходів може утруднити виконання
рішення суду або зробити його
неможливим.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав, просив суд задовольнити
позов.

Представник третьої особи позовні
вимоги підтримав, просив суд
задовольнити позов.

Заслухавши пояснення представників
позивача та третьої особи, дослідивши
наявні в матеріалах справи докази,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні дані, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, колегія суддів
вважає, що позовні вимоги позивача
підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України
передбачає, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України
передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

23.02.2007 року між товариством з обмеженою
відповідальністю комерційний банк
«Столиця», правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство «Банк
Столиця» (кредитодавець) та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Лоджистік Сервіс"
(позичальник) укладено договір № 06/07-К
на кредитну лінію (відновлювальну),
згідно з п. 1.1 якого позивач
зобов'язується надати відповідачу у
тимчасове користування на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання, грошові кошти
у рамках відновлювальної кредитної
лінії з максимальною сумою
заборгованості за нею 13 000 000,000 грн., а
відповідач зобов'язується повернути
кредит не пізніше 01 березня 2010 року та
сплачувати проценти за користування
ним за ставкою 20% річних на визначених
договором умовах.

До пункту 1.1 договору сторонами
неодноразово вносилися зміни.
Останньою додатковою угодою №9 від
08.06.2010 року сторони виклали пункт 1.1
договору у наступній редакції:
кредитодавець зобов'язується надати
позичальнику у тимчасове користування
на умовах забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання, грошові кошти
(кредит) у розмірі 20 338 000,000 грн., а
позичальник зобов'язується повернути
кредит не пізніше 01 червня 2011 року та
сплачувати проценти за користування
ним за ставкою 20% річних та виконати всі
інші зобов'язання на умовах, в порядку
та строки, визначені цим договором.

Згідно з п. 1.1 кредитного договору, в
редакції додаткової угоди №9 від 08.06.2010
року кінцевий термін повернення
кредиту визначено 01 червня 2011 року.

На виконання умов договору позивач
видав відповідачу кредит на загальну
суму 20 338 000,00 грн.

Відповідно до статті 1054 Цивільного
кодексу України, за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором
застосовуються положення про позику,
якщо інше не встановлено цим
параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

У відповідності до положень ст. 1049 ЦК
України, позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

В якості забезпечення виконань
зобов'язань за договором № 06/07-К на
кредитну лінію (відновлювальну) від
23.02.2007 року між товариством з обмеженою
відповідальністю комерційний банк
«Столиця» та товариством з обмеженою
відповідальністю "Лоджистік Сервіс"
укладено договір іпотеки №06/07-К-1Z
(нерухомого майна) від 23.02.2007 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу Руденком В.О. та зареєстровано в
реєстрі за №471 та договір застави
основних засобів №06/07-К-2Z від 27.12.2007
року.

10.02.2009 року між Національним банком
України (кредитор) та товариством з
обмеженою відповідальністю
комерційний банк «Столиця»
(позичальник) укладено кредитний
договір №09/09, відповідно до умов якого
кредитор надає позичальнику кредит на
суму 30 000 000,00 грн. на строк з 10.02.2009 року
по 05.02.2010 року за ставкою 16,5% річних.

Національний банк України свої
зобов'язання по кредитному договору
№09/09 від 10.02.2009 року виконав, проте ПАТ
КБ «Столиця» 04.05.2011 року свої
зобов'язання перед НБУ за кредитним
договором не виконало.

З довідки позивача та виписок з
рахунків вбачається, що заборгованість
ПАТ «Банк Столиця» за кредитним
договором №09/09 від 10.02.2009 року
становить 33 673 208,81 грн. (28 930 900,00 грн. -
заборгованість за тілом кредиту, 4 730
054,85 грн. заборгованість за
прострочення оплати відсотків, 12 253,96
грн. - пеня за прострочення оплати
відсотків).

Відповідно до п.1.2 кредитного договору
№09/09 від 10.02.2009 року, забезпеченням
виконання зобов'язань за цим договором
є майнові права за договором №06/07-К про
надання кредиту від 23 лютого 2007 р.,
боржником за яким є товариство з
обмеженою відповідальністю "Лоджистік
Сервіс" у сумі 20 338 000,00 грн. на строк з 23
лютого 2007 року до 01 березня 2010 року.

10.02.2009 року між Національним банком
України (заставодержатель) та
товариством з обмеженою
відповідальністю комерційний банк
«Столиця» (заставодавець) укладено
договір застави майнових прав
№09/09/ЗМП-2.

Відповідно до пункту 1.1 договору,
предметом застави за цим договором є
майнові права за договором № 06/07-К про
надання кредиту від 23.02.2007 року, з
додатковими угодами та договорами про
внесення змін до нього, укладеним між
заставодавцем і боржником, відповідно
до якого боржник повинен повернути
заставодавцю кредит у розмірі 20 338 000,00
грн. з кінцевим терміном повернення 01
березня 2010 року, та сплачувати проценти
за користування ним за ставкою 20%
річних.

Зобов'язання, які випливають з договору
№ 06/07-К, забезпечуються договором
іпотеки №06/07-К-IZ від 23.09.2007 року та
договором застави основних засобів
№06/07-К-2Z від 27.12.2007 року (п.1.1).

Згідно п. 4.1 договору заставодавець
уступає заставодержателю
(Національному банку України) право
вимоги до боржника (ТОВ "Лоджистік
Сервіс"), що випливає з договору № 06/07-К
про надання кредиту від 23.02.2007 року на
суму 20 338 000, 00 грн., за процентами та
іншими видами платежів, що підлягають
сплаті на підставі цього кредитного
договору.

Відповідно до п. 1.4 договору № 09/09/ЗМП-2,
в редакції додаткової угоди №1 від
08.07.2010 року, надана застава забезпечує
виконання заставодавцем вимог
заставодержателя за кредитом
рефінансування, наданим згідно із
кредитним договором № 09/09 від 10.02.2009
року, та будь-якими додатковими
договорами до нього, укладеними між
сторонами, за умовами якого
заставодавець зобов'язаний повернути
заставодержателю кредит
рефінансування з кінцевим терміном
повернення 04.05.2011 року і сплачувати
проценти за користування ним у розмірі
10,5% річних та пеню, а також відповідно
до умов кредитного договору повернути
кредит у повному обсязі, сплатити
проценти за користування ним і пеню в
разі їх витребування
заставодержателем.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що у
частині уступки права вимоги цей
договір укладено з відкладальною
умовою відповідно до статті 212
Цивільного кодексу України. Право
вимоги переходять до заставодержателя
наступного дня після настання строку
виконання зобов'язань за кредитним
договором, якщо вони не будуть виконані
повністю або частково або після
настання випадку, передбаченого
підпунктом 3.1.4 цього договору.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 03.04.2012 року у справі № 64/181 (залишено
без змін постановою Київського
апеляційного господарського суду від
12.07.2012 року та постановою Вищого
господарського суду від 09.10.2012 року)
встановлено, що у зобов'язанні, що
витікає з договору № 06/07-К про надання
кредиту від 23.02.2007 року за умовами
договору про заставу майнових прав №
09/09-3МП-2 від 10.02.2009 з 04.05.2011 року
відбулася заміна кредитора у
зобов'язанні і разом з цим новому
кредитору були передані всі права, що
витікають з кредитного договору,
зокрема право на стягнення основного
боргу за кредитом, процентів за
користування кредитом та пені.

Тобто, право вимоги за кредитним
договором № 06/07-К від 23.02.2007 року на
підставі статтею 512, 514 ЦК України
перейшло від публічного акціонерного
товариства «Банк Столиця» до
Національного банку України, тобто
відбулася заміна кредитора у
зобов'язанні.

Також, вищезазначеним рішенням
господарського суду м. Києва
встановлено, що заборгованість
відповідача за кредитним договором
станом на 18.07.2011 року по кредиту
становить 20 338 000,00 грн., за
простроченими відсотками 5 102 923,83 грн.
та поточні нарахування відсотків
становлять 495 912,88 грн., а також,
заборгованість по сплаті процентів
складає 5 598 836,71 грн.

Згідно з ч.2 статті 35 ГПК України факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Відповідно до положень ст. 514 ЦК
України, до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Згідно з п.4.5 договору №09/09/ЗМП-2 від
10.02.2009 року, боржник зобов'язується
здійснювати сплату заборгованості за
кредитним договором заставодержателю
(НБУ) в разі переходу права вимоги до
заставодержателя (НБУ).

Пунктом 3.1 договору № 06/07-К від 23.02.2007
року встановлено, що проценти є платою
за користування кредитом і сплачуються
за весь час користування кредитом до
дня його фактичного повернення, у тому
числі і після закінчення строку, на
який було надано кредит.

Згідно з п.3.2 договору № 06/07-К від 23.02.2007
року за користування кредитом
кредитодавець щомісячно нараховує
проценти, а позичальник не пізніше 5
числа наступного за місяцем, за який
нараховані проценти, а також на день
закінчення строку дії договору сплачує
проценти кредитодавцю на рахунок
№1000.

У випадку несплати нарахованих
процентів у встановлений строк
наступного робочого дня вони
вважаються простроченими і
відображаються кредитодавцем на
рахунку прострочених процентів.

За користування кредитом після
закінчення строку, на який було надано
кредит ( з урахуванням додаткових угод
до договору), проценти нараховуються і
сплачуються позичальником за ставкою 30
% річних. (п.3.3 договору).

За наявності простроченої
заборгованості за процентами
позичальник у першу чергу здійснює її
погашення. (п.3.4 договору).

Нарахування та сплата процентів за
користування кредитом із дня
фактичного надання кредиту до дня, який
передує дню повного погашення
кредитної заборгованості,
застосовуючи при цьому метод "факт/
факт". (п.3.5 договору).

До пункту 3.2 договору сторонами
неодноразово вносилися зміни.
Останньою додатковою угодою №9 від
08.06.2010 року сторони виклали пункт 3.2
договору у наступній редакції:
кредитодавець щомісячно нараховує
проценти за користування кредитом в
період з 1 по 30 (31) число поточного
місяця, а позичальник щомісячно
сплачує проценти не пізніше останнього
банківського дня місяця наступного за
місяцем, за який нараховані проценти, а
також в день закінчення строку дії
договору на рахунки №1000.

Проценти за користування кредитними
коштами, що нараховані та несплачені
позичальником, а саме:

Сума несплачених процентівПеріод, за
який нараховані проценти1.12 035,07
гривеньза квітень 2009 року2.345 467,40
гривеньза травень 2009 року3.334 323,29
гривеньза червень 2009 року4.345 467,40
гривеньза липень 2009 року5.345 467,40
гривеньза серпень 2009 року6.334 323,29
гривеньза вересень 2009 рокуВсього1 717
083,85 гривень повинні бути сплачені у
термін не пізніше 1 червня 2011 року.

Як вбачається з протоколу №70/1
засідання кредитного комітету
публічного акціонерного товариства
«Банк Столиця» нарахування процентів
по кредитному договору №06/07-К від 23.02.2007
року (ТОВ "Лоджистік Сервіс")
призупинено з 01.03.2011 року внаслідок
віднесення кредиту до категорії
«безнадійний».

Пунктом 9.2 договору № 06/07-К від 23.02.2007
року передбачено, що договір набуває
чинності з моменту його укладання та
діє до повного виконання сторонами
прийнятих на себе зобов'язань.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України
передбачає, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Таким чином, враховуючи вищезазначене,
станом на 16.09.2013 року факт наявності
заборгованість за кредитом в розмірі 20
338 000,00 грн. та прострочені проценти в
розмірі 6 117 037,80 грн., позичальника
перед банком належним чином доведений,
документально підтверджений та
позичальником не спростований.

Твердження відповідача про те, що право
позивача на пред'явленні вимог до
відповідача виникло на підставі
договору застави майнових прав
№09/09/ЗМП-2 від 10.02.2009 року, а тому
відповідно до договору застави
отримання вимог, що випливає із
заставленого права є зверненням
стягнення на предмет застави, не
приймається судом до уваги.

Відповідно до п.3.1.3 договору застави
майнових прав №09/09/ЗМП-2 від 10.02.2009 року,
заставодержатель має право у разі
прострочення виконання зобов'язань за
кредитним договором та відсутності
коштів на кореспондентському рахунку
заставодавця задовольнити грошові
вимоги, за якими настав строк
погашення, шляхом реалізації
заставлених майнових прав (шляхом
отримання права вимоги на заставлені
майнові права) згідно із статтею 73
Закону України «Про Національний банк
України» та умовами цього договору
та/або в інший установлений
законодавством України спосіб.

Згідно з ч.1, 2 статті 73 Закону України
«Про Національний банк України»
Національний банк має переважне і
безумовне право задовольняти будь-яку
основану на здійсненому
рефінансуванні банку вимогу, оформлену
у встановленому законом порядку, за
якою настав строк погашення.

Переважне і безумовне право
здійснюється у разі, якщо це
передбачено угодою, реалізується
Національним банком шляхом списання у
безспірному порядку заборгованості з
банківських рахунків і продажу інших
активів, що перебувають у заставі як
забезпечення вимог Національного
банку, та задоволення вимог за рахунок
чистого доходу від їх продажу.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що у
частині уступки права вимоги цей
договір укладено з відкладальною
умовою відповідно до статті 212
Цивільного кодексу України. Право
вимоги переходять до заставодержателя
наступного дня після настання строку
виконання зобов'язань за кредитним
договором, якщо вони не будуть виконані
повністю або частково або після
настання випадку, передбаченого
підпунктом 3.1.4 цього договору.

Тобто, договір застави майнових прав
містить в собі пункти правочину
уступки права вимоги, в тому числі
умову переходу права вимоги відносно
боржника до заставодержателя за умови
невиконання позичальником основного
зобов'язання за кредитним договором.

А тому, позивач не набув права переводу
на себе заставлених майнових прав
згідно договору застави майнових прав
№09/09/ЗМП-2 від 10.02.2009 року, згідно статті
23 Закону України "Про заставу", статті 73
Закону України "Про Національний банк
України", а до нього перейшли права
кредитора у зобов'язаннях, що
випливають з кредитного договору №06/07
від 23.02.2007 року згідно з п.4.2 договору
застави майнових прав №09/09/ЗМП-2 від
10.02.2009 року та статтями 512, 514 ЦК України
щодо стягнення грошових коштів з
боржника за кредитним договором, що
встановлено рішенням господарського
суду м. Києва від 03.04.2012 року у справі №
64/181.

У зв'язку з неналежним виконанням
грошових зобов'язань за кредитним
договором позивач нарахував
відповідачу пеню за несплачені
проценти в розмірі 429 028,31 грн.
нараховану за період з 21.03.2013 року по
16.09.2013 року.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1-2 статті 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України
передбачає, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
передбачає, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6.1.1 договору № 06/07-К від
23.02.2007 року, у випадку порушення строків
сплати процентів позичальник сплачує
кредитодавцю пеню у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України від суми простроченої
заборгованості за кожний день
прострочки.

Згідно з п.29 листа Вищого
господарського суду України від 07.04.2008
р. № 01-8/211 «Про деякі питання практики
застосування норм Цивільного та
Господарського кодексів України» у
випадку заміни кредитора у
зобов'язанні до нового кредитора
переходять усі права первісного
кредитора у зобов'язанні, якщо інше не
встановлено договором або законом. До
нового кредитора в тому числі
переходить в повному обсязі і право на
неустойку як субсидіарне право

Дії відповідача є порушенням вимог
договору, тому є підстави для
застосування відповідальності за
умовами договору, Цивільного кодексу
України та Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань.

З огляду на вищенаведене, суд
погоджується з розрахунком пені за
несплачені проценти в розмірі 429 028,31
грн. нараховану за період з 21.03.2013 року
по 16.09.2013 року, наданим позивачем і
вважає його обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України,
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи. Розмір
судового збору, порядок його сплати,
повернення і звільнення від сплати
встановлюються законом.

Відповідно до статті 4 Закону України
"Про судовий збір" від 08.06.2011 року № 3674-VI,
судовий збір справляється у
відповідному розмірі від мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі,
встановленої законом на 1 січня
календарного року, в якому відповідна
заява або скарга подається до суду, - у
відсотковому співвідношенні до ціни
позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про
судовий збір", за подання до
господарського суду позовної заяви
майнового характеру ставка судового
збору встановлюється в розмірі 2
відсотків ціни позову, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 60 розмірів мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі.

Згідно статті 8 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2013 рік" від
06.12.2012, № 5515-VI, з 1 січня 2013 року
мінімальна заробітна плата у місячному
розмірі становить 1 147,00 грн.

Згідно п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про
судовий збір", від сплати судового
збору звільняється Національний банк
України - у справах, пов'язаних з
питаннями, що стосуються повноважень
цих органів.

Оскільки, ціна позову становить 26 884
066,11 грн., тому судовий збір повинен
становити 68 820,00 грн.

Згідно ч. 3 ст. 49 ГПК України, судовий
збір, від сплати якого позивач у
встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 5 статті 49 ГПК України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1
ст. 33, ч.1 ст.33, ст.ст. 34, 44, ч. 3, 5 ст. 49, ст.ст.
82 - 85 Господарського процесуального
кодексу України, , колегія суддів

ВИРІШИЛА:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Лоджистік Сервіс"
(01033, м. Київ, вул. Володимирська, будинок
99, ідентифікаційний код 31306720) на
користь Національного банку України в
особі Головного Управління
Національного банку України по м. Києву
і Київській області (04070, м. Київ,
Контрактова площа, 2Б, ідентифікаційний
код 00032106) заборгованості за кредитом в
розмірі 20 338 000 (двадцять мільйонів
триста тридцять вісім тисяч) грн. 00 коп.,
заборгованість за нарахованими
процентами в розмірі 6 117 037 (шість
мільйонів сто сімнадцять тисяч
тридцять сім) грн. 80 коп., пеню за
несплачені проценти в розмір 429 028
(чотириста двадцять дев'ять тисяч
двадцять вісім) грн. 31 коп.

3. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Лоджистік Сервіс"
(01033, м. Київ, вул. Володимирська, 99,
ідентифікаційний код 31306720) в доход
Державного бюджету України (р/р
3001, Одержувач: Головне управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві, Банк одержувача:
Головне управління Державної
казначейської служби України у м.
Києві, МФО 820019, ідентифікаційний код
37993783, код платежу: 22030001) судовий збір за
подання позовної заяви в розмірі 68 820
(шістдесят вісім тисяч вісімсот
двадцять) грн. 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної
сили видати накази.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК
України, рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання рішення: 04.03.2014 року.

Головуючий суддя
С.М. Мудрий

Судді
К.І.
Головіна

В.В.
Сівакова