ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2014 р.Справа № 922/573/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання
Васильєва Л.О.

розглянувши справу

за позовом Публічне АТ
"Харківміськгаз", м. Харків до
Національний науковий центр "Інститут
експериментальної клінічної
ветеринарної медицини", м. Харків про
стягнення коштів в сумі 12959,09 грн. за
участю сторін:

позивача - Зубрич Д.О.

відповідач - не з*явився

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2014 року Публічне акціонерне
товариство "Харківміськгаз" ( надалі
-позивач) звернулось до господарського
суду Харківської області з позовною
заявою про стягнення з Національного
наукового центру "Інститут
експериментальної і клінічної
ветеринарної медицини" ( надалі -
відповідач) 12840,89 грн. основного боргу,
96,04 грн. пені, 22,16 грн. 3% річних та 1827 грн.
судового збору, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що відповідач в порушення
умов договору № 1913 від 05.03.2012 р. не
виконав свої зобов"язання щодо оплати
товару.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 20.02.2014 року
було прийнято вказану позовну заяву,
порушено провадження у справі та
призначено її розгляд на 03 березня 2014
року.

Відповідач в судове засідання не
з*явився, заперечень щодо відсутності
боргу не надав, хоча належним чином був
повідомлений про дату та час розгляду
справи.

Представник позивача у судовому
засіданні 03.03.2014 р. підтримував позовні
вимоги.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та
документами.

Розглянувши матеріали
справи, повно та всебічно дослідивши
обставини та докази на їх
підтвердження, вислухавши
уповноважених представників сторін,
судом встановлено наступне.

03 березня 2013 року між Публічним
акціонерним товариством
"Харківміськгаз", м. Харків, (позивач) та
Національним науковим центром
"Інститут експериментальної і
клінічної ветеринарної медицини", м.
Харків (відповідач) був укладений
договір № 1913, у відповідності до умов
якого, позивач зобов"язується передати
відповідачу природний газ, а
відповідач, в свою чергу, прийняти та
оплатити його на умовах даного
договору. Пунктом 4.6 договору
передбачено, що оплата вартості послуг
з постачання газу здійснюється
відповідачем авансовими платежами із
розрахунку договірного обсягу
постачання газу згідно з додатком №2. У
випадку недоплати вартості послуг з
постачання газу за розрахунковий
період відповідач проводить
остаточний розрахунок не пізніше 5
числа місяця, наступного за
розрахунковим.

Пунктом 10.1 договору, передбачений
строк його дії, а саме договір набирає
чинності з 24.01.2013 р. і укладається на
строк до 31.12.2013 р. Договір вважається
продовженим на аналогічний період,
якщо за місяць до закінчення терміну
дії договору жодною із сторін не буде
заявлено про припинення його дії або
перегляд його умов.

Також сторони уклали додаткову угоду
до договору № 2013/ТП-Б-1913 від 05.03.2013 року
на посоуги з постачання та
транспортування природного газу для
установ та організацій, що
фінансуються з бюджету, в якому виклали
договірні обсяги постачання
природного газу.

На виконання умов вказаного договору
позивачем у грудні 2013 р. були надані
відповідачу послуги з постачання газу
на загальну суму 12840,89 грн., що
підтверджується актом № 2013/ТП-Б-1913 від
31.12.2013 р., який підписаний обома
сторонами та скріплений печатками.

У вказаному акті №2013/ТП-Б-1913 від 31.12.2013
р. зазначений договір № 1913 від 31.12.2012 р.,
що свідчить про те, що послуги були
надані саме на виконання цього
договору.

Отже, відповідач послуги отримав, та
відповідно до п. 4.6 договору повинен був
розрахуватись не пізніше 5 числа
місяця, наступного за розрахунковим,
проте розрахунку не здійснив.

Внаслідок не виконання прийнятих на
себе зобов"язань щодо оплати послуг, у
відповідача виникла заборгованість у
сумі 12840,89 грн. (сума основного боргу), що
і стало підставою позивачу для
звернення до господарського суду з
відповідним позовом.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного кодексу
України, яка містить аналогічні
положення, зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
відлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Як вбачається з матеріалів справи, сума
заборгованості відповідачем не
сплачена. За таких обставин, враховуючи
доведеність факту порушення
відповідачем умов діючого
законодавства та договору, те, що
позовні вимоги обґрунтовані,
правомірні, доведені матеріалами
справи та не спростовані відповідачем,
суд задовольняє позовні вимоги в сумі
основної заборгованості у розмірі
12840,89 грн.

В розумінні ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції та трьох відсотків
річних за весь час прострочення.

Зважаючи на вищевикладене, позовна
вимога позивача в частині стягнення 3%
річних в сумі 22,16 грн. підтверджується
матеріалами справи та відповідає
діючому законодавству, у зв'язку з чим
підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.ст.193,198 ГК України, кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов"язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов"язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених законом або договором.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов"язань", пеня
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла
у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 3 статті 549
Цивільного кодексу України пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Пунктом 6.2.2 договору передбачено, що у
разі порушення відповідачем строків
оплати, передбачених розділом 4
договору, з відповідача стягується
пеня у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

Позовна вимога щодо стягнення з
відповідача пені у сумі 96,04 грн., яка
нарахована позивачем за прострочення
виконання грошового зобов"язання у
відповідності до умов, передбачених
вищевказаним договором, відповідає
вимогам діючого законодавства,
розрахунок пені перевірено судом, тому
підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, судовий збір у даній справі
покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст. 526, ч.1 ст.530, 610, 611, ч. 2 ст. 625 , ст. 629
ЦК України, ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, ст.ст.82-85
ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Стягнути з Національного наукового
центру "Інститут експериментальної і
клінічної ветеринарної медицини" (61023,
м. Харків, вул. Пушкінська, 83, р/р №
0526 в ГУДКСУ Харківської області,
МФО 851011, код 00497087) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Харківміськгаз" (61004, м. Харків, вул.
Жовтневої революції, 57/59, п/р № 8001
в філії ПАТ "КБ""Надра) Харківське РУ,
МФО 351834, код 03359552) 12840,89 грн. основного
боргу, 96,04 грн. пені, 22,16 грн. 3% річних та
1827 грн. судового збору.

Видати відповідний наказ після
набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 04.03.2014 р.

Суддя Л.С. Лаврова