КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2014 р. Справа№ 42/522

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Новікова М.М.

Мартюк А.І.

секретар: Шевченко
Я.А.

за участю представників:

позивача: Мельник Н.В.;

відповідача: не з'явились;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Центр

інфотехнологій"

на рішення Господарського суду
м. Києва

від 12.02.2008р.

у справі №42/522 (Паламар П.І.)

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Центр

інфотехнологій"

до Комунального
підприємства "Дирекція замовника з

управління житловим
господарством Дарницького

району міста Києва"

про стягнення боргу, ціна
позову 559 398,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство
"Енергогенеруюча компанія "Укр-Кан
Пауер" (далі - позивач) звернулося до
Господарського суду міста Києва
позовом про стягнення з Комунального
підприємства "Управління житлового
господарства" Дарницького району м.
Києва (далі - відповідач)
заборгованості за договором на
постачання теплової енергії у гарячій
воді від 01.10.2004р. в сумі 559 398,30 грн., яка
виникла внаслідок неналежного
виконання відповідачем своїх
зобов'язань з повної та своєчасної
оплати вартості поставленої теплової
енергії у жовтні 2007 року.

Відповідач проти позову заперечував,
посилаючись на його необґрунтованість
та непідтвердженість належними
доказами. Зокрема, відповідач
наголошував на тому, що за спожиту в
жовтні 2007 року теплову енергію дійсно
існує заборгованість, але у меншому
розмірі ніж вказує позивач.
Відповідачем визнано заборгованість у
сумі 66 855,57 грн., решта боргу в сумі 453 158,51
грн., на його думку, була сплачена ще до
звернення позивача до суду.

В процесі судового розгляду, на
підставі ст. 25 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарським судом міста Києва було
проведено заміну позивача - Закритого
акціонерного товариства
"Енергогенеруюча компанія "Укр-Кан
Пауер" його правонаступником - Закритим
акціонерним товариством
"Енергогенеруюча компанія
"ДАРтеплоцентраль" (далі - позивач).

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 12.02.2008р. у справі №42/522 позов
було задоволено частково, присуджено
до стягнення з відповідача на користь
позивача 66 855,57 грн. боргу, 668,55 грн.
витрат по оплаті державного мита, 14,10
грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу. У
позові в іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 12.02.2008р. у справі №42/522
та прийняти нове рішення.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
мотивовані тим, що місцевим
господарським судом було неповно
з'ясовано обставини, які мають значення
для справи, а також невірно застосовано
норми матеріального і процесуального
права. Зокрема, позивач в апеляційній
скарзі зазначав про те, що платіжні
доручення, на які послався місцевий
господарський суд у своєму рішенні,
фігурували як докази у іншій справі, а
саме №42/521, та в інших договірних
відносинах (договір №450204), у зв'язку з
чим ці платіжні доручення не можуть
бути належним доказом оплати вартості
спожитої теплової енергії у справі
№42/522. Окрім того, позивач вважає, що
надана Комунальним підприємством
„ГІОЦ" відомість розщеплених оплат за
жовтень 2007 року не може бути належним
доказом на підтвердження того, що
оплата відбулась саме за теплову
енергію, спожиту у жовтні 2007 року.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 24.03.2008р.
апеляційну скаргу було прийнято до
провадження та призначено до розгляду
в судовому засіданні на 16.04.2008р.

В судове засідання 16.04.2008р. з'явився
лише представник позивача. Представник
відповідача не з'явився, про поважність
причин нез'явлення суд не повідомив,
будь-яких заяв або клопотань з цього
приводу до суду не надходило.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 16.04.2008р., на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України,
розгляд справи було відкладено на
14.05.2008р.

В судовому засіданні 14.05.2008р.
представник позивача надав суду
письмові пояснення, а також клопотання
про зупинення провадження у справі
№42/522 до вирішення Окружним
адміністративним судом міста Києва
справи №8/131 за позовом Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку "Престиж" до Київської міської
державної адміністрації про визнання
протиправними та скасування
розпоряджень.

Представник відповідача в судове
засідання 14.05.2008р. не з'явився, про
поважність причин нез'явлення суд не
повідомив, будь-яких заяв або клопотань
з цього приводу до суду не надходило.

Колегія суддів вирішила задовольнити
клопотання позивача про зупинення
провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 14.05.2008р., на
підставі ст. 79 Господарського
процесуального кодексу України,
провадження у справі було зупинено до
розгляду Київським апеляційним
адміністративним судом пов'язаної
справи №8/131 за позовом Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку "Престиж" до Виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) про
визнання протиправними та скасування
розпоряджень.

20.04.2011р. через Відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від позивача
надійшли документи (витяг зі статуту
ЗАТ „ЕКОСТАНДАРТ") на підтвердження
зміни його найменування з Закритого
акціонерного товариства
"Енергогенеруюча компанія
„ДАРтеплоцентраль" на Закрите
акціонерне товариство „ЕКОСТАНДАРТ".

29.01.2014р. через Відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від відповідача
надійшов лист №45/163 від 24.01.2014р., в якому
він повідомив суд про те, що ухвалою
Шевченківського районного суду міста
Києва від 27.04.2011р. було залишено без
розгляду вищевказаний
адміністративний позов Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку "Престиж" відповідно до п.4 ст. 155
КАС України. Окрім того, відповідач
повідомляв суд про зміну назви та
організаційно-правової форми позивача
з Закритого акціонерного товариства
"Енергогенеруюча компанія
„ДАРтеплоцентраль" на Публічне
акціонерне товариство „Екостандарт".

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 10.02.2014р., на
підставі ст. 79 Господарського
процесуального кодексу України,
провадження у справі було поновлено,
судове засідання призначено на 27.02.2014р.,
сторін зобов'язано надати докази на
підтвердження зміни їх найменувану та
організаційно-правової форми позивача.

26.02.2014р. через Відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від відповідача
надійшла заява №45/189-ю від 26.02.2014р., в
якій він повідомляв суд про те, що з
01.10.2012р. на підставі рішення Київської
міської ради від 06.10.2011р. №201/6417 „Про
деякі питання діяльності комунальних
підприємств та установ, які належать до
комунальної власності територіальної
громади м. Києва та передаються до
сфери управління Дарницької районної в
місті Києві державної адміністрації"
було змінено найменування
Комунального підприємства
„Управління житлового господарства"
Дарницького району м. Києва на
Комунальне підприємство „Дирекція
замовника з управління житловим
господарством Дарницького району
міста Києва". На підтвердження зміни
найменування відповідачем було додано
до заяви копію довідки з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців. З
урахуванням наведеного, відповідач
просив суд змінити найменування
відповідача у справі з Комунального
підприємства „Управління житлового
господарства" Дарницького району м.
Києва на Комунальне підприємство
„Дирекція замовника з управління
житловим господарством Дарницького
району міста Києва". Окрім того,
відповідач просив суд залишити
апеляційну скаргу без задоволення,
розглянувши справу без участі
представника відповідача.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 27.02.2014р.
вищевказану заяву відповідача було
задоволено, замінено найменування
відповідача у справі №42/522 з
Комунального підприємства
„Управління житлового господарства"
Дарницького району м. Києва на
Комунальне підприємство „Дирекція
замовника з управління житловим
господарством Дарницького району
міста Києва".

27.02.2014р. через Відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від Товариства з
обмеженою відповідальністю „Центр
інфотехнологій" надійшла заява
№ЦИТ-02/56 від 27.02.2014р., в якій він
зазначав про заміну кредитора
(позивача) у зобов'язанні за договором
№450111 від 01.10.2004р., стягнення
заборгованості за яким є предметом
розгляду у даній справі. Товариство з
обмеженою відповідальністю „Центр
інфотехнологій" вважає, що в даному
випадку наявні підстави для
процесуального правонаступництва,
тобто заміни позивача у справі №42/522
Публічного акціонерного товариства
„ЕКОСТАНДАРТ" його правонаступником -
Товариством з обмеженою
відповідальністю „Центр
інфотехнологій".

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 27.02.2014р.
вищевказану заяву було задоволено,
здійснено заміну позивача у справі
№42/522 його правонаступником -
Товариством з обмеженою
відповідальністю „Центр
інфотехнологій".

В судовому засіданні 27.02.2014р.
представник позивача підтримав
апеляційну скаргу з викладених у ній
підстав, просив суд скаргу
задовольнити, рішення Господарського
суду міста Києва від 12.02.2008р. у справі
№42/522 скасувати та прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання 27.02.2014р. не з'явився, але, як
зазначалось вище, в заяві №45/189-ю від
26.02.2014р. просив суд відмовити в
задоволенні апеляційної скарги
позивача та розглянути справу без
участі повноважного представника
відповідача.

Оскільки явка представників сторін у
судові засідання не була визнана судом
обов'язковою, а також зважаючи на
наявні в матеріалах справи докази
належного повідомлення представників
сторін про місце, дату та час судового
розгляду, колегія суддів визнала за
можливе розглядати справу у
відсутності представника відповідача
за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 27.02.2014р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

01.10.2004р. між позивачем, як
енергопостачальною організацією, та
відповідачем, як покупцем, було
укладено договір на постачання
теплової енергії у вигляді гарячої
води (далі - Договір), згідно з яким
(розділ 1) енергопостачальна
організація зобов'язується виробляти,
систематично поставляти та передавати
у власність покупцю товар - теплову
енергію у вигляді гарячої води в період
з 01.10.2004р. по 30.09.2005р. 92 556,0 Гкал, з
максимальним тепловим навантаженням
30,492 Гкал/год, в т.ч.: на опалення 15,740
Гкал/год; на гаряче водопостачання 14,752
Гкал/год. Покупець зобов'язується
прийняти товар та своєчасно здійснити
оплату за нього на умовах даного
Договору. Передача товару у власність
покупцю здійснюється після виконання
ним всіх вимог цього Договору.

Порядок здійснення розрахунків за
теплову енергію погоджений сторонами в
розділі 6 Договору, згідно з п.п.6.3-6.5
якого всі розрахунки по цьому Договору
виконуються на підставі рахунків, які
покупець отримує від
енергопостачальної організації
виключно у грошовій формі за винятком
випадків, передбачених законодавством
України. Покупець щомісяця з 12 по 14
число отримує в енергопостачальній
організації оформлені бланки актів
звірки розрахунків за прийняту теплову
енергію на початок розрахункового
періоду, табуляграми та доручення на
сплату прийнятої теплової енергії за
поточний місяць з урахуванням
недоплати або переплати за попередній
місяць. Один примірник підписаного
акту покупець повертає в
енергопостачальну організацію не
пізніше 15 числа поточного місяця.
Покупець самостійно сплачує за
прийняту теплову енергію згідно
отриманого платіжного доручення не
пізніше 28 числа поточного місяця.
Загальна сума Договору складає 5 036 897,52
грн.

В п.10.1 Договору передбачено, що
останній укладений на термін з 01.10.2004р.
до 01.10.2005р. і вважається продовженим
кожен наступний рік, якщо жодна із
сторін даного Договору не заявить
іншій стороні протилежне не пізніше
ніж за місяць до закінчення строку дії
цього Договору. В частині розрахунків
дія Договору триває до повного їх
завершення.

На час звернення з позовом до суду та
розгляду справи місцевим
господарським судом Договір був
чинним, що не заперечувалось сторонами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
виконання умов Договору у жовтні 2007
року позивач виробив та поставив
відповідачу 4900,67516 Гкал теплової
енергії, загальна вартість якої склала
559 398,30 грн. Натомість відповідач не
оплатив вартість теплової енергії,
внаслідок чого за жовтень 2007 року
утворилась заборгованість у розмірі 559
398,30 грн.

Зважаючи на відмову відповідача в
добровільному порядку сплатити
заборгованість, позивач звернувся за
захистом своїх прав до Господарського
суду міста Києва, подавши позов про
стягнення з відповідача 559 398,30 грн.
боргу.

Місцевий господарський суд позовні
вимоги задовольнив частково, визнавши
їх нормативно та документально
обґрунтованими лише щодо стягнення з
відповідача 66 855,57 грн. заборгованості.
В задоволенні позовних вимог про
стягнення з відповідача 492 542,73 грн. було
відмовлено у зв'язку з тим, що вказана
сума боргу була оплачена відповідачем
ще до звернення позивача з позовом до
суду.

Апеляційний суд погоджується з
висновками суду першої інстанції,
вважає їх такими, що відповідають
фактичним обставинам справи, з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договір є підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України один суб'єкт господарського
зобов'язання повинен вчинити певну дію
на користь іншого суб'єкта, а інший
суб'єкт має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

За договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується (ч.1
ст. 275 Господарського кодексу України).

В ст. 714 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу одна
сторона (постачальник) зобов'язується
надавати другій стороні (споживачеві,
абонентові) енергетичні та інші
ресурси, передбачені договором, а
споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Зазначене також кореспондується зі ст.
526 Цивільного кодексу України, де
встановлено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 276 Господарського кодексу
України розрахунки за договорами
енергопостачання здійснюються на
підставі цін (тарифів), встановлених
відповідно до вимог закону. Оплата
енергії, що відпускається,
здійснюється, як правило, у формі
попередньої оплати. За погодженням
сторін можуть застосовуватися планові
платежі з наступним перерахунком або
оплата, що провадиться за фактично
відпущену енергію.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу
України).

В процесі судового розгляду було
встановлено, що на виконання умов
спірного Договору у жовтні 2007 року
позивач поставив відповідачу 4900,67516
Гкал теплової енергії загальною
вартістю 559 398,30 грн., про що свідчить
наявна в матеріалах справи особова
картка (табуляграма) споживання
теплової енергії за жовтень 2007 року
(том справи - 1, аркуші справи - 16-17).

Відповідач здійснив лише часткову
оплату поставленої теплової енергії,
перерахувавши позивачу 492 542,73 грн., про
що свідчать наявні в матеріалах справи
наступні документи:

- зведена відомість розщеплення сплат
за жовтень 2007 року, складена
Комунальним підприємством "Головний
інформаційно-обчислювальний центр",
про перерахування 453 158,51 грн. в оплату
вартості нарахованої за жовтень 2007
року теплової енергії (том справи - 1,
аркуш справи - 32);

- відомість про підсумки сплати
відповідачем коштів за договорами за
жовтень 2007 року, складена Комунальним
підприємством "Головний
інформаційно-обчислювальний центр", з
якої вбачається, що 453 158,51 грн. було
зараховано на рахунок позивача (ЗАТ
„Укр-Кан Пауер") (том справи - 1, аркуш
справи - 50);

- платіжні доручення №1489 від 25.10.2007р.,
№1384 від 04.10.2007р., №1481 від 24.10.2007р., згідно
з якими у жовтні 2007 року відповідачем
було перераховано 37 000,00 грн. за теплову
енергію (том справи - 1, аркуші справи -
30-31);

- довідка Управління праці і
соціального захисту населення
Дарницької районної у м. Києві
державної адміністрації від 10.10.2007р.,
згідно з якою відповідачу було надано
компенсацію з місцевого бюджету по
спірному Договору у вигляді субсидії в
розмірі 2 384,22 грн. (том справи - 1, аркуш
справи - 29).

Тобто, залишок неоплаченої
відповідачем вартості теплової
енергії, поставленої позивачем у
жовтні 2007 року, становить 66 855,53 грн.

Доказів на підтвердження протилежного
ані місцевому господарському суду, ані
суду апеляційної інстанції не надано.

Посилання позивача в апеляційній
скарзі на те, що вищевказані платіжні
доручення №1489 від 25.10.2007р., №1384 від
04.10.2007р. та №1481 від 24.10.2007р. не можуть
бути належним доказом оплати вартості
спожитої теплової енергії у справі
№42/522, оскільки вони фігурували як
докази у іншій справі, а саме №42/521, та в
інших договірних відносинах (договір
№450204), є безпідставними, виходячи з
наступного.

Дійсно, на платіжні доручення №1489 від
25.10.2007р., №1384 від 04.10.2007р. та №1481 від
24.10.2007р. міститься посилання в судовому
рішенні по іншій господарській справі,
а саме №42/521. Однак поза увагою позивача
залишилось те, що вказаними платіжними
дорученнями здійснювалось
перерахування коштів не лише за
договорами укладеними з відповідачем,
а й з іншими ЖЕК. Так, в платіжному
дорученні №1481 від 24.10.2007р. в графі
„призначення платежу" чітко вказано,
що перераховуються грошові кошти за
теплову енергію та власні потреби
згідно договорів по ЖЕК 202, 203, 206 по 10 000,00
грн., в т.ч. ПДВ 5 000,00 грн. Загальна сума
вказаного платіжного доручення
становить 30 000,00 грн. (по 10 000,00 грн. за
кожен ЖЕК). Про те, що відповідач є ЖЕК-206
(Комунальним підприємством
„Управління житлового господарства"
Дарницького району м. Києва ЖЕК-206)
вказано безпосередньо в Договорі на
постачання теплової енергії у вигляді
гарячої води від 01.10.2004р., в Акті 10/207-45011,
підписаному позивачем та в особовій
картці відповідача за жовтень 2007р.,
сформованій позивачем (том справи - 1,
аркуші справи - 12-17).

З урахуванням викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду про те,
що платіжні доручення №1489 від 25.10.2007р.,
№1384 від 04.10.2007р. та №1481 від 24.10.2007р. є
належними доказами у даній справі.

Належних та допустимих доказів на
підтвердження здійснення повної і
своєчасної оплати вартості
поставленої теплової енергії та
відсутності заборгованості за жовтень
2007 року ані місцевому господарському
суду, ані суду апеляційної інстанції
надано не було.

Таким чином, заборгованість
відповідача перед позивачем за спірний
період на час звернення з позовом до
суду становила лише 66 855,53 грн. і в
частині вимог про стягнення вказаної
суми з відповідача позов є
обґрунтованим та таким, що підлягає
задоволенню.

Натомість в частині вимог про
стягнення з відповідача 492 542,73 грн.
позов задоволенню не підлягає,
оскільки названа заборгованість була
погашена відповідачем ще до звернення
позивача з позовом до суду.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України,
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон
встановлює рівні можливості сторін і
гарантує їм право на захист своїх
інтересів. Принцип рівності учасників
судового процесу перед законом і судом
є важливим засобом захисту їх прав і
законних інтересів, що унеможливлює
ущемлення будь-чиїх процесуальних
прав. Це дає змогу сторонам вчиняти
передбачені законодавством
процесуальні дії, реалізовувати надані
їм законом права і виконувати
покладені на них обов'язки. Особи, які
беруть участь у справі, вправі вільно
розпоряджатися своїми матеріальними і
процесуальними правами, в тому числі
подавати докази на підтвердження
обставин, на які вони посилаються.

Позивачем не надано належних та
допустимих доказів на спростування
висновків місцевого господарського
суду.

Доводи апеляційної скарги позивача не
знайшли свого підтвердження під час
розгляду даної справи.

У відповідності до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

За результатами перегляду справи
колегія суддів дійшла висновку про те,
що місцевим господарським судом було
надано належну оцінку поданим доказам,
у повному обсязі з'ясовано обставини,
які мають значення для справи, а також
вірно застосовано норми матеріального
і процесуального права, у зв'язку з чим
підстави для зміни чи скасування
рішення відсутні і апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Зважаючи на відмову в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, судові витрати за подання
скарги покладаються на позивача
(апелянта).

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 25, 32-34, 43, 49, 75, 77, 99,
102-105 Господарського процесуального
кодексу України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Центр
інфотехнологій" залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду міста Києва від 12.02.2008р. у справі
№42/522 - без змін.

2. Матеріали справи №42/522 повернути до
Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановленому законом порядку та
строки.

Головуючий суддя
Л.П. Зубець

Судді
М.М. Новіков

А.І. Мартюк