ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2014 р.
Справа № 914/4418/13

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого-судді
Гнатюк Г. М.

суддів:
Кравчук Н. М.

Мирутенка О. Л.

Розглянувши апеляційну скаргу
Державного підприємства
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
"Укрзалізничпостач", м.Київ №ЦХП-20/7978
від 23.12.2013 року

на рішення господарського суду
Львівської області від 18.12.2013 року

у справі № 914/4418/13

за позовом Державного підприємства
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
"Укрзалізничпостач", м. Київ

до відповідача ТзОВ "Корпорація КРТ", с.
Зубра, Пустомитівського району,
Львівської області

про визнання договору недійсним,

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Костур Р.В. -
представник

14.01.2014р. на адресу суду поступила
апеляційна скарга Державного
підприємства матеріально-технічного
забезпечення залізничного транспорту
України "Укрзалізничпостач" на рішення
господарського суду Львівської
області від 18.12.2013 року у даній справі,
яка автоматизованою системою
документообігу суду розподілена до
розгляду судді-доповідачу Гнатюк Г.М.

Розпорядженням в.о. голови Львівського
апеляційного господарського суду від
16.01.2014 року у склад колегії для розгляду
справи №914/4418/13 введено суддів Кравчук
Н.М. та Мирутенка О.Л.

Ухвалою суду від 16.01.2014р. зазначена вище
апеляційна скарга прийнята до
провадження та призначена до розгляду
на 11.02.2014р.

Ухвалою суду від 11.02.2014р. розгляд справи
відкладався до 25.02.2014р., а ухвалою суду
від 25.02.2014р. розгляд справи відкладався
до 17.03.2014р.

В судове засідання 17.03.2014р. з'явився
представник відповідача, якому
роз'яснено його права та обов'язки,
передбачені ст.22 ГПК України.

Представник позивача жодного разу не
забезпечив явки свого представника,
хоча належним чином був повідомлений
про час та місце слухання справи.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не поступало, заяв про
відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Львівської області від 18.12.2013р. у справі
№914/4418/13 (суддя Король М.Р.) у
задоволенні позову Державного
підприємства матеріально-технічного
забезпечення залізничного транспорту
України "Укрзалізничпостач" про
визнання недійсним договору поставки
№ЦХП-05-00212-01 від 08.12.2011р. відмовлено
повністю.

Рішення місцевого господарського суду
мотивоване тим, що позивачем не
доведено факту порушень умов
недійсності правочину визначених ст.203
ЦК України, а тому відсутні підстави
для задоволення вимог позивача.

Не погоджуючись з таким рішенням,
Державне підприємство
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
"Укрзалізничпостач" подало апеляційну
скаргу, в якій рішення суду першої
інстанції вважає незаконним, прийнятим
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, просить його
скасувати, і прийняти нове рішення,
яким позовні вимоги задоволити
повністю.

Зокрема, на думку скаржника судом
безпідставно не взято до уваги, що
договір поставки №ЦХП-05-00212-01 від
08.12.2011р. підписаний зі сторони ТзОВ
"Корпорація КРТ" керівником
підприємства із застосуванням
факсимільного підпису, що сторонами не
узгоджувалося, а отже, є порушенням
приписів ст.207 ЦК України.

У письмовому відзиві на апеляційну
скаргу від 11.02.2014р. (вх.№01-04/801/14 від
11.02.2014р.) та в судових засіданнях
представник ТзОВ "Корпорація КРТ"
спростовував доводи скаржника та
зазначив про законність та
обґрунтованість рішення місцевого
суду, у зв'язку з чим просив апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а
оскаржуване рішення залишити без змін.

На вимогу суду, представником ТзОВ
"Корпорація КРТ" надано оригінал
спірного договору поставки №ЦХП-05-00212-01
від 08.12.2011р., який був оглянений судом в
судовому засіданні 17.03.2014р.

Розглянувши подану апеляційну скаргу
та матеріали справи, заслухавши
пояснення представника відповідача,
Львівський апеляційний господарський
суд прийшов до висновку про
відсутність підстав для скасування
рішення суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Позивач - Державне підприємство
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
"Укрзалізничпостач" звернулося до
господарського суду Львівської
області з позовом про визнання
недійсним договору поставки
№ЦХП-05-00212-01 від 08.12.2011р., укладений з
ТзОВ "Корпорація КРТ".

В обґрунтування своїх вимог, позивач
посилається на те, що договір поставки
№ЦХП-05-00212-01 від 08.12.2011р. підписаний зі
сторони ТзОВ "Корпорація КРТ"
керівником підприємства із
застосуванням факсимільного підпису,
що сторонами не узгоджувалося.

Як вбачається з матеріалів справи, між
Державним підприємством
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
"Укрзалізничпостач" та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Корпорація КРТ" укладений договір
поставки №ЦХП-05-00212-01 від 08.12.2011 року.,
відповідно до умов якого, ТОВ
"Корпорація КРТ" (Постачальник)
зобов'язується поставити та передати у
власність, а Покупець (ДП
"Укрзалізничпостач") прийняти та
оплатити продукцію, найменування,
марка й кількість якої вказується в
специфікації, яка є невід'ємною
частиною договору на умовах, що
викладені в цьому договорі.

Зазначений договір зі сторони ТзОВ
"Корпорація КРТ" підписаний директором
Козинець С.А. та засвідчений печаткою
підприємства.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 207 ЦК України,
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку. Правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами). Правочин, який вчиняє
юридична особа, підписується особами,
уповноваженими на це її установчими
документами, довіреністю, законом або
іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою. Використання при вчиненні
правочинів факсимільного відтворення
підпису за допомогою засобів
механічного або іншого копіювання,
електронного підпису або іншого
аналога власноручного підпису
допускається у випадках, встановлених
законом, іншими актами цивільного
законодавства, або за письмовою згодою
сторін, у якій мають міститися зразки
відповідного аналога їхніх
власноручних підписів.

При цьому, зазначена норма, хоча і
визначає певні вимоги до письмової
форми правочину, але не встановлює
наслідки її недотримання у вигляді
недійсності угоди, що узгоджується з
приписами ст. 215 ЦК України, відповідно
до якої підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу, тобто,
за виключенням частини четвертої щодо
дотримання форми правочину.

У відповідності до ч.2 ст. 642 ЦК України,
якщо особа, яка одержала пропозицію
укласти договір, у межах строку для
відповіді вчинила дію відповідно до
вказаних у пропозиції умов договору
(відвантажила товари, надала послуги,
виконала роботи, сплатила відповідну
суму грошей тощо), яка засвідчує її
бажання укласти договір, ця дія є
прийняттям пропозиції, якщо інше не
вказане в пропозиції укласти договір
або не встановлено законом.

Долученими до матеріалів справи
копіями накладних на відвантаження
товарів та актів прийому-передачі, а
також доказами часткової проплати
отриманого позивачем товару,
підтверджується факт виконання
сторонами умов договору поставки
№ЦХП-05-00212-01 від 08.12.2011 року.

Статтею 204 ЦК України визначено
презумпцію правомірності правочину, а
саме, правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Крім того, скаржником жодним доказом
(висновком спеціаліста-експерта та ін.)
не доведено, що договір зі сторони
відповідача підписано керівником за
допомогою факсимільного підпису.
Оглянувши оригінал договору в судовому
засіданні, колегія суддів дійшла
висновку про те, що підпис вчинено
кульковою ручкою, а не факсимільним
відтиском.

Зважаючи на викладене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що відсутні підстави для
задоволення позову, оскільки позивачем
належними та допустимими доказами не
доведено факту, на який він
посилається, як у позовній заяві так і в
апеляційній скарзі, у зв'язку з чим,
місцевий господарський суд правомірно
відмовив в позові щодо визнання
недійсним договору поставки
№ЦХП-05-00212-01 від 08.12.2011 року.

Доводи скаржника, викладені в
апеляційній скарзі спростовуються
матеріалами справи та викладеним вище
аналізом обставин справи і чинного
законодавства, а тому колегією суддів
відхилені через їх безпідставність.

З огляду на викладене, колегія
Львівського апеляційного
господарського суду вважає, що рішення
місцевого господарського суду
прийняте у відповідності до норм
матеріального та процесуального права,
а тому відсутні підстави для його
скасування.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на обидві
сторони, якщо господарським судом
відхилено частину пропозицій кожної із
сторін; у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав,
- на сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Якщо спір
виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.
Судовий збір, від сплати якого позивач
у встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.
Стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони і в тому
разі, коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору. Суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Зважаючи на те, що
апеляційна скарга Державного
підприємства матеріально-технічного
забезпечення залізничного транспорту
України "Укрзалізничпостач" залишена
без задоволення, витрати по сплаті
судового збору, в порядку ст.49 ГПК
України, слід віднести на скаржника.

Керуючись ст.ст. 101,103,105 ГПК України
Львівський апеляційний господарський
суд

Постановив:

1. Рішення господарського суду
Львівської області від 18.12.2013 року у
справі №914/4418/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу Державного
підприємства матеріально-технічного
забезпечення залізничного транспорту
України "Укрзалізничпостач" залишити
без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи повернути в
господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя
Гнатюк Г.М.

Суддя
Кравчук Н.М.

Суддя
Мирутенко О.Л.

Повний текст постанови

виготовлено 19.03.2014р.