ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2014 р.
Справа № 5023/1993/12

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Лакіза В.В., суддя
Бородіна Л.І., суддя Шевель О.В.,

при секретарі Фільшиній Н.І.,

за участю представників:

від ініціюючого кредитора - Основін О.О.
- за довіреністю від 02.12.2013р. № 02/12/2013;

від кредитора Публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» - Геньбач Н.О. -
за довіреністю від 12.09.2013р. № 1467;

від боржника - не з'явився;

ліквідатор - Панасюк І.В. - на підставі
свідоцтва від 21.03.2013р. № 593,

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Публічного акціонерного
товариства "Укрсоцбанк", м. Київ, (вх.№431
Х/2) на ухвалу господарського суду
Харківської області від 28.01.2014року у
справі №5023/1993/12,

за заявою Приватного акціонерного
товариства "Український страховий
Капітал", м. Київ,

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Харківський
інститут підготовки кадрів", м. Харків,

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 28.01.2014р. року у
справі №5023/1993/12 (суддя Міньковський
С.В.) надано згоду на продаж майна
банкрута, що є предметом забезпечення,
а саме:

- нежитлові приміщення підв. 1-8, 1-го
пов. 1-74, 2-го пов. 1-33, аг. пл. 2694,4 кв.м. в
літ. "А-2" та

- нежитлові будівлі літ.: "А-1", "Ж-1",
"В-1", "И-1", "Е-1", "Д-1", "Б-1", "Г-1", заг.

пл. 327,1 кв.м., місцезнаходження: м.
Харків, вул. Плеханівська, 4-а.

Господарський суд першої інстанції
обґрунтовує винесену ухвалу
встановленим Законом України «Про
відновлення платоспроможності
боржника

або визнання його банкрутом», зокрема
ч.4 ст. 42 зазначеного Закону, порядком
реалізації майна банкрута, яке є
предметом забезпечення.

Також, господарський суд першої
інстанції вказує на повноваження суду
щодо надання згоди на продаж
заставного майна банкрута, оцінку
якого проводить ліквідатор у
відповідності до приписів ст.ст. 44, 49-76
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», а також
здійснює його продаж для задоволення
кредиторських вимог.

Публічне акціонерне товариство
"Укрсоцбанк" із вказаною ухвалою суду
першої інстанції не погодилося та
звернулося до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення місцевим
господарським судом при прийнятті
ухвали норм матеріального права,
неповне з'ясування обставин, які мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, просить скасувати ухвалу
господарського суду Харківської
області від 28.01.2014 року у
справі

№ 5023/1993/12 про задоволення
клопотання арбітражного
керуючого

Панасюка І.В. щодо надання згоди
судом на реалізацію майна банкрута
за початковою вартістю 5061106,00 гривень у
справі про банкрутство Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Харківський інститут підготовки
кадрів".

Скаржник, обґрунтовуючи
апеляційні вимоги, посилається на
статтю 9 Закону України «Про іпотеку»,
яка встановлює, що предмет, що
знаходиться у заставі чи у обтяженні
може бути відчужений тільки за згодою
обтяжувача.

Також, апелянт, посилаючись на
положення ст.9, ч.6 ст. 38 Закону України
«Про іпотеку», яка встановлює, що ціна
продажу предмету іпотеку
встановлюється за згодою між
іпотекодавцем і іпотекодержателем або
на рівні, не нижчому за звичайні на цей
час вид майна, вказує на порушення
ліквідатором порядку оцінки
нежитлових приміщень банкрута, що є
предметом забезпечення.

Зокрема, апелянт зазначає, що
врахування ліквідатором оцінки майна
банкрута, здійсненої суб'єктом
оціночної діяльності фізичною
особою-підприємцем Назировою В.П., яка
становить 5061106,00 грн., є неправомірним,
оскільки, з огляду на положення ч. 1 ст. 44
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», вибір
способу продажу активів здійснюється
ліквідатором з метою забезпечення його
відчуження за найвищою ціною.

Таким чином, на думку апелянта,
реалізація майна боржника повинна бути
проведена на підставі оцінки,
здійсненої суб'єктом оціночної
діяльності фізичною
особою-підприємцем Почеловим О.В., яка
становить 6736600,00 грн. та є вищою.

Арбітражний керуючий Панасюк І.В.
не погодився з вимогами апеляційної
скарги та надав відзив на апеляційну
скаргу (вх.№1778 від 26.02.2014р.), в якому
просить суд залишити апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» без задоволення, а ухвалу
господарського суду Харківської
області від 28.01.2014р. у справі №5023/1993/12 -
без змін.

Обґрунтовуючи свою позицію у справі,
арбітражний керуючий зазначає, що
відповідно до статті 42 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
продаж майна банкрута, що є предметом
забезпечення, здійснюється в порядку,
передбаченому цим Законом, виключно за
згодою кредитора, вимоги якого воно
забезпечує, або суду.

Арбітражний керуючий, посилаючись на
звернення до Публічного акціонерного
товариства „Укрсоцбанк" листом від
29.10.2013р. про погодження продажу майна
боржника, яке є предметом забезпечення,
за ціною визначеною суб'єктом
оціночної діяльності фізичною особою
підприємцем Назировою В.П. в

розмірі 5061106,00 грн., надання йому
примірнику даної оцінки, зазначає про
незгоду апелянта з результатами
зазначеної оцінки.

На думку арбітражного керуючого, за
відсутності згоди заставного
кредитора, господарський суд за заявою
ліквідатора лише надає згоду на продаж
майна

банкрута, що знаходиться у заставі
(іпотеці), оцінку ж майна, яке є
предметом

забезпечення, здійснює ліквідатор
відповідно до приписів Закону України
«Про відновлення платоспроможності
або визнання його банкрутом».

Також, арбітражний керуючий заперечує
проти звіту суб'єкта оціночної
діяльності фізичної особи-підприємця
Почелова О.В., оскільки дана оцінка була
проведена на підставі договору про
проведення незалежної оцінки б/н від
09.09.2013р. з Публічним акціонерним
товариством „Укрсоцбанк" та за
відсутності ліквідатора, тим самим не
може бути доказом оціночної вартості
майна банкрута.

Таким чином, арбітражний керуючий
вважає вимоги апелянта щодо
скасування ухвали суду першої
інстанції такими, що не відповідають
фактам, встановленим судом першої
інстанції та суперечать вимогам
законодавства, а тому задоволенню не
підлягають.

Приватне акціонерне товариство
«Український страховий капітал»
запереченням на апеляційну скаргу (вх.
№ 1782 від 27.02.2014р.) просить апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» у справі №
5023/1993/12 залишити без задоволення,
ухвалу господарського суду
Харківської області від 28.01.2014р. у
справі № 5023/1993/12 - без змін.

Кредитор, посилаючись на положень ч.6
ст. 19, ч.9 ст. 45 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
зазначає, що реалізація майна банкрута
повинна відбувається в межах
ліквідаційної процедури.

Також, на думку кредитора, суд лише
надає згоду на продаж майна банкрута,
що є предметом застави, оцінку якого
здійснює ліквідатор.

Обґрунтовуючи свою позицію у справі,
кредитор також зазначає, що результат
оцінки майна банкрута, яка є предметом
забезпечення, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності фізичною
особою-підприємцем Почеловим О.В., є
недопустимим доказом у справі,
оскільки здійснена без участі
ліквідатора.

В судове засідання Харківського
апеляційного господарського суду
з'явився представник апелянта, який
підтримав вимоги апеляційної скарги,
просив скасувати ухвалу
господарського суду Харківської
області від 28.01.2014р. у справі № 5023/1993/12.

Представник кредитора Приватного
акціонерного товариства «Український
страховий капітал», арбітражний
керуючий в судовому засіданні
заперечили проти вимог апеляційної
скарги, просили ухвалу господарського
суду Харківської області від 28.01.2014р.
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Представник боржника в судове
засідання не з'явився, про час та місце
проведення судового засідання
належним чином повідомлений, про що
свідчать відправлені належним чином
оформлені та засвідчені копії ухвали
про прийняття апеляційної скарги до
провадження від 17.02.2014р. у справі №
5023/1993/12, а також повідомленням про
вручення поштового відправлення за
вих. № 002192/2.

Розглянувши матеріали справи, а
також викладені в апеляційній скарзі
доводи апелянта, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлених обставин справи та
відповідність їх наданим доказам,
повторно розглянувши справу в порядку
ст. 101 Господарського процесуального
кодексу України, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду встановила
наступне.

Постановою господарського суду
Харківської області від 21.01.2014р. у
справі № 5023/1993/12 Товариство з обмеженою
відповідальністю «Харківський
інститут підготовки кадрів» визнано
банкрутом та відкрито ліквідаційну
процедуру.

21.01.2014р. до господарського суду
Харківської області надійшло
клопотання ліквідатора Панасюка І.В.
про надання згоди на проведення
процедури

продажу заставного майна, а саме:
нежитлових приміщень підв. 1-8, 1-го пов.
1-74, 2-го пов. 1-33, заг. пл. 2694,4 кв.м. в літ.
"А-2" та нежитлової будівлі літ.: "А-1", "Ж-

1", "В-1", "И-1", "Е-1", "Д-1", "Б-1", "Г-1", заг. пл. 327,1
кв.м., місцезнаходження: м. Харків, вул.
Плеханівська, 4-а.

Непогодження з ухвалою
господарського суду Харківської
області від 28.01.2014р. у справі № 5023/1993/12,
якою надано згоду на продаж
зазначеного майна банкрута, що є
предметом забезпечення, і стало
підставою оскарження даної ухвали в
апеляційному порядку.

Відповідно до частини 4 пункту 1-1
Розділу Х «Прикінцеві та перехідні
положення» Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
у редакції Закону України від 22.12.2011 №
4212-VІ, положення цього Закону, що
регулюють ліквідаційну процедуру,
застосовуються господарськими судами
під час розгляду справ про банкрутство,
провадження у яких порушено до
набрання чинності цим Законом, якщо на
момент набрання ним чинності
господарським судом не було прийнято
постанову про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури.

Частина 2 статі 2 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
вказує, що цей закон має пріоритет
перед іншими законодавчими актами
України у регулюванні відносин,
пов'язаних з банкрутством суб'єктів
підприємницької діяльності, за
винятком випадків, передбачених цим
Законом.

Відповідно до ч.1 п. 33
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 28.03.2013
№ 01-06/606/2013 «Про Закон України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(у редакції Закону України від 22.12.2011 №
4212-VІ» з числа положень Закону, в яких
ідеться про продаж майна у провадженні
справи про банкрутство, господарським
судам слід виходити насамперед з тих
приписів, які визначають відповідну
судову процедуру і вміщені в розділі III
"Ліквідаційна процедура" (оцінка майна
банкрута; продаж майна банкрута;
передання активів боржника, які
залишаються не проданими на час
закінчення ліквідаційної процедури
тощо) та в статтях, що визначають
процедуру санації (продаж майна
боржника як цілісного майнового
комплексу; відчуження майна боржника
шляхом заміщення активів; продаж
частини майна боржника тощо). Що ж до
норм розділу IV Закону "Продаж майна у
провадженні у справі про банкрутство",
то вони застосовуються господарськими
судами, якщо відповідне питання не
врегульовано зазначеними приписами.

Відповідно до абз. 6 ч.1 ст. 38 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» з дня
прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури продаж майна банкрута
допускається в порядку, передбаченому
цим Законом.

Частина 9 статті 45 Закону України „Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
встановлює, що погашення вимог
забезпечених кредиторів за рахунок
майна банкрута, що є предметом
забезпечення, здійснюється в
позачерговому порядку.

Приписи частини 4 статті 42 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» встановлюють,
що майно банкрута, що є предметом
забезпечення, не включається до складу
ліквідаційної маси і використовується
виключно для задоволення вимог
кредитора за зобов'язаннями, які воно
забезпечує. Продаж майна банкрута, що є
предметом забезпечення, здійснюється в
порядку, передбаченому цим Законом,
виключно за згодою кредитора, вимоги
якого воно забезпечує, або суду.

Таким чином, господарський суд першої
інстанції правомірно застосував

саме положення Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
щодо врегулювання спірних
правовідносин, норми

якого не передбачають відчуження
предмету, що знаходиться у обтяженні,
лише за згодою обтяжувача.

Відповідно до частини 1 статті 41
Закону України „Про відновлення

платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" ліквідатор -
фізична особа, яка відповідно до
судового рішення господарського суду
організовує здійснення ліквідаційної
процедури боржника, визнаного
банкрутом, та забезпечує задоволення
вимог кредиторів у встановленому цим
Законом порядку.

Частина 3 ст. 98 Закону України „Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
передбачає зобов'язання арбітражного
керуючого добросовісно, розсудливо, з
метою, з якою ці права та обов'язки
надано (покладено), обґрунтовано, тобто
з урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії), на підставі, у межах та
спосіб, що передбачені Конституцією та
законодавством України про
банкрутство.

Також, частина 1 статті 107 Закону
України „Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" встановлює
відповідальність арбітражного
керуючого за його дії.

Частина 1 статті 43 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
передбачає, що майно, яке підлягає
реалізації у ліквідаційній процедурі,
оцінюється ліквідатором. Початковою
вартістю цілісного майнового
комплексу є сукупність визнаних у
встановленому цим Законом порядку
вимог кредиторів.

Відповідно до ч.2 ст. 43 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
під час продажу майна банкрута на
аукціоні вартість майна, що
визначається ліквідатором, є
початковою вартістю.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів зазначає, що визначена нормами
діючого законодавства правове
становище ліквідатора у справах про
банкрутство, надає пріоритет прийнятим
ним рішенням, які відповідають нормам
закону, щодо питань, які виникають в
ліквідаційній процедурі, зокрема,
визначення початкової ціни заставного
майна банкрута при його реалізації.

Положеннями ч. 4 ст. 42 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» встановлено,
що продаж майна банкрута, що є
предметом забезпечення, здійснюється в
порядку, передбаченому цим Законом,
виключно за згодою кредитора, вимоги
якого воно забезпечує, або суду.

Тобто, норма даної статті покладає на
суд повноваження щодо надання згоди на
реалізацію майна боржника, що є
предметом забезпечення за ціною,
визначеної відповідно до приписів
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».

Матеріали справи містять копію листа
від 21.10.2013р. № 21/10-01, яким арбітражний
керуючий Панасюк І.В. звертався до
кредитора Публічного акціонерного
товариства „Укрсоцбанк" про надання
йому згоди на проведення процедури
продажу заставного майна за початковою
вартістю 5061106,00 грн. (а.с. 34-36)

Оскільки кредитор, Публічне акціонерне
товариство «Укрсоцбанк», заперечив
проти продажу заставного майна
банкрута за початковою ціною, що
становить 5061106,00 грн., колегія суддів
дійшла висновку, що ліквідатор, на
виконання приписів ч. 4 ст. 42 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», правомірно
звернувся до господарського суду
Харківської області про надання йому
згоди на реалізацію майна, що є
предметом забезпечення, для погашення
кредиторських вимог.

Щодо посилання апелянта на результати
проведення оцінки майна фізичною
особою - підприємцем Почеловим О.В.,
яка, на думку апелянта, повинна бути

врахована при реалізації
заставного майна банкрута, на думку
колегії суддів, є

необґрунтованим, виходячи з
наступного.

Як свідчать матеріали справи, оцінка
майна, на яку посилається арбітражний
керуючий, проведена суб'єктом
оціночної діяльності, який має
сертифікат суб'єкта оціночної
діяльності, на підставі укладеного з
арбітражним керуючим договору.

Відповідно до листа від 21.10.2013р. № 21/10-01
до кредитора Публічного акціонерного
товариства „Укрсоцбанк" арбітражний
керуючий Панасюк І.В. надав апелянту
звіт від 11.09.2013р. про оцінку майна,
здійсненої суб'єктом оціночної
діяльності фізичною
особою-підприємцем Назировою. (а.с. 34-36)

Частина 1 статті 13 Закону України «Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні» рецензування звіту про оцінку
майна (акта оцінки майна) здійснюється
на вимогу особи, яка використовує
оцінку майна та її результати для
прийняття рішень, у тому числі на
вимогу замовників (платників) оцінки
майна органів державної влади та
органів місцевого самоврядування,
судів та інших осіб, які мають
заінтересованість у неупередженому
критичному розгляді оцінки майна, а
також за власною ініціативою суб'єкта
оціночної діяльності.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України
«Про оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні» якщо письмовим запитом про
необхідність проведення рецензування
звіту про оцінку майна (акта оцінки
майна) встановлюється вимога щодо
надання висновку про вартість майна,
така вимога задовольняється шляхом
проведення оцінки майна. У цьому
випадку рецензент здійснює або
забезпечує здійснення оцінки майна в
порядку, встановленому
нормативно-правовими актами з оцінки
майна.

Стаття 106 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
встановлює порядок здійснення
контролю за діяльністю арбітражних
керуючих.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачають, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Матеріали справи не містять жодних
доказів оспорювання апелянтом дій
ліквідатора щодо проведення оцінки
майна банкрута, а також скарг на дії
арбітражного керуючого щодо порушення
порядку організації здійснення
ліквідаційної процедури до суб'єкта,
який здійснює контроль за діяльністю
арбітражних керуючих або в судовому
порядку, які б свідчили про незаконні
дії ліквідатора, та дають підставу суду
відмовити в наданні згоди на
реалізацію майна банкрута, що є
предметом забезпечення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
при прийнятті ухвали місцевий
господарський суд забезпечив
дотримання вимог чинного
законодавства щодо всебічного, повного
та об'єктивного дослідження усіх
фактичних обставин справи та дав
належну правову оцінку наявним у
матеріалах справи доказам, через що
ухвала господарського суду
Харківської області від 28.01.2014 року у
справі № 5023/1993/12 підлягає залишенню без
змін, а апеляційна скарга - без
задоволення.

Враховуючи, що апеляційний
господарський суд дійшов висновку про
відмову у задоволенні апеляційної
скарги, то витрати заявника
апеляційної скарги по сплаті судового
збору за подання апеляційної скарги не
підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 49, 91, 99, 101, 102, пунктом 1 статті
103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду
Харківської області від 28.01.2014 року у
справі № 5023/1993/12 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови складено 04
березня 2014 року.

Головуючий суддя
В.В. Лакіза

Суддя
Л.І. Бородіна

Суддя
О.В. Шевель