ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2014 р.
Справа № 914/4166/13

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді
Галушко Н.А.

суддів
Гриців В.М.

Орищин Г.В.

розглянув апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Олми", с.Нижча
Дубечня Київська область б/н від
31.01.2014р.(вх..№01-05/606/14 від 06.02.2014р.)

на рішення Господарського суду
Львівської області від 13.01.2014р.

у справі №914/4166/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Олми", с.Нижча
Дубечня Київська область

до відповідача Публічного
акціонерного товариства "ФОЛЬКСБАНК",
м. Львів

за участю третьої особи-1, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача - ОСОБА_3,
м.Київ

за участю третьої особи-2, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача - ОСОБА_4,
м.Дніпропетровськ

за участю третьої особи-3, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача - Приватного
підприємства "Ліга Сервіс", м.Київ

про визнання недійсним кредитного
договору №КР28343 від 21.12.2007р. з моменту
його укладення.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Очич Т.М. - представник
за довіреністю б/н від 19.12.2013р.;

від третьої особи-1: не з'явився;

від третьої особи-2: не з'явився;

від третьої особи-3: не з'явився

Права та обов'язки представнику
відповідача відповідно до ст..ст.20, 22
ГПК України роз'яснено.

Клопотань про здійснення фіксації
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, в порядку ст. 81-1 ГПК України
учасниками судового процесу не
заявлено.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 13.01.2014р. у справі
№ 914/4166/13 (суддя Сухович Ю.О.) у
задоволенні позовних вимог відмовлено
повністю.

ТОВ "Олми" подано апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду скасувати,
прийняти нове рішення, яким задоволити
позовні вимоги, посилаючись на те, що
судом при прийнятті рішення порушено
норми матеріального та процесуального
права, з неповним з"ясуванням обставин,
що мають значення для справи та
невідповідністю висновків суду
викладених у рішенні, обставинам
справи. Зокрема. скаржник посилається
на те, що в ході розгляду справи судом
не досліджено відповідність положень
п.п.5.2.6. 5.2.7. 5.2.9, 5.2.10, 5.2.14, 5.2.15 кредитного
договору нормам чинного законодавства,
посилаючись на те, що ці положення
договору є неістотними. Однак, на думку
скаржника, ці пункти визначають права
та обов»язки позивача.

Наводить скаржник і інші підстави для
скасування рішення суду.

ПАТ «ВіЕс Банк» у відзиві на апеляційну
скаргу рішення суду просить залишити
без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Розглянувши матеріали справи,
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представника відповідача в
судовому засіданні, суд апеляційної
інстанції встановив наступне:

згідно п.1.1. статуту ПАТ "ВіЕс Банк" (нова
редакція), Публічне акціонерне
товариство "ВіЕс Банк" є
правонаступником усіх прав та
обов'язків Публічного акціонерного
товариства "ФОЛЬКСБАНК",
перейменованого згідно з рішенням
позачергових Загальних зборів
акціонерів (протокол №48 від 11.10.2013р.).

ПАТ "ФОЛЬКСБАНК" є правонаступником
усіх прав та обов"язків ВАТ
"ФОЛЬКСБАНК", перейменованого згідно з
рішенням позачергових Загальних
зборів (протокол № 39 від 03.08.2009р.) у
зв"язку із приведенням діяльності ВАТ
"ФОЛЬКСБАНК" у відповідність до вимог
Закону України "Про акціонерні
товариства".

ВАТ "ФОЛЬКСБАНК" є правонаступником
усіх прав та обов"язків ВАТ
"Електрон-Банк", перейменованого згідно
з рішенням Загальних зборів акціонерів
(протокол № 36 від 03.04.2008р.).

ВАТ "Електрон-Банк" є правонаступником
усіх прав та обов"язків АК
"Електрон-Банк", перейменованого згідно
з рішенням позачергових Загальних
зборів акціонерів (протокол № 21 від
21.09.2001р.)

АК "Електрон-Банк" є правонаступником
усіх прав та обов"язків АК
"Електронбанк", перетвореного згідно з
рішенням Загальних зборів акціонерів
(протокол № 8 від 04.09.1993р.), який
створений згідно рішення установчих
зборів акціонерів (протокол № 1 від
31.08.1991р.) та зареєстрований
Національним банком України зха № 25
від 10.10.1991р.).

як вбачається із матеріалів справи,
21.12.2007р. між Відкритим акціонерним
товариством "Електрон Банк" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Олми" (позичальник)
укладено кредитний договір № КР 28343,
згідно умов якого банк зобов'язувався
відкрити позичальнику кредитну лінію в
сумі 1 000 000,00 грн. строком на 5 років на
поновлювальній основі з метою
здійснення заходів, що обумовлені
договорами (або іншими документами),
копії яких надаються позичальником
банку на момент отримання відповідної
частини кредиту за цією лінією на
здійснення вищевказаних заходів або
здійснення іншої господарської
діяльності. Надання коштів по
кредитній лінії здійснюється банком
окремими частинами (надалі - траншами)
на вимогу позичальника, в межах
вищевказаної суми кредитної лінії
(надалі - ліміту), з обов'язковим
оформленням всіх необхідних
документів. При цьому надання кредиту
на поповнення обігових коштів
здійснюється банком траншами зі
строком користування не більше 1
(одного) року. Сума, цільове
призначення, термін користування
кредитом та розмір плати за кредит по
кожному траншу визначаються додатками
до цього договору, які укладаються за
окремим погодженням між сторонами і
стають невід'ємною частиною з моменту
їх укладення. У всьому, що не
передбачено вказаними додатками,
сторони керуються умовами цього
договору.

Згідно із п.1.3. кредитного договору
надання траншів (частин) за цією
кредитною лінією здійснюється із
встановленням плати у розмірі 16,0%
річних. У випадку виникнення
простроченої заборгованості за
кредитом або частиною кредиту та/або
процентами, процентна ставка за
користування кредитом збільшується на
2 (два) проценти річних та буде
становити 18% процентів річних. Після
погашення простроченої заборгованості
процентна ставка встановлюється на
попередньому рівні.

За умовами п.2.1 кредитного договору
виконання зобов'язань позичальника за
цим договором забезпечується іпотекою
нежитлового приміщення, що належить
майновому поручителю ПП "Ліга сервіс"
та знаходяться за адресою: м.Київ, вул.
Метробудівська, буд.11 на умовах
договору іпотеки.

Згідно із п.3.2 кредитного договору
надання окремого траншу в межах
встановленого ліміту здійснюється
банком не пізніше дня, наступного за
днем підписання відповідного додатку
про надання траншу.

Відповідно до п.3.3 договору грошові
кошти перераховуються банком з
кредитного рахунку на банківський
(поточний) рахунок позичальника (або
інший рахунок, вказаний позичальником
у заяві про перерахування коштів) після
підписання з банком договору щодо
забезпечення виконання зобов'язань
позичальника за кредитним договором,
додатку до кредитного договору на
видачу окремого траншу та на підставі
письмової заяви позичальника про
перерахування грошових коштів не
пізніше дня наступного за днем
отримання банком заяви.

За умовами п.5.2.6. договору позичальник
зобов'язувався щоквартально, до 25 числа
місяця, наступного за звітним
кварталом, та до 20 лютого року,
наступного за звітним, надавати банку
бухгалтерський баланс, форму 2,
розшифровку дебіторської та
кредиторської заборгованості, довідки
з обслуговуючих банків про обсяги
надходжень на поточні рахунки та стан
заборгованості за отриманими
кредитами, зміни і доповнення до угод
поставки, реалізації проектів, що
кредитуються, та інші матеріали для
видачі, перевірки забезпечення кредиту
і контролю за його використанням і
поверненням.

Згідно із п.5.2.7 кредитного договору
позичальник зобов'язувався у випадку
додаткового відкриття чи закриття в
іншій банківській установі (впродовж
дії цього договору) поточного чи іншого
рахунку (в національній чи іноземній
валюті), негайно інформувати про це
банк у письмовому вигляді, з наданням
всіх реквізитів рахунку.

За умовами п.5.2.9. договору позичальник
зобов'язувався до повного виконання
своїх обов'язків за цим договором без
узгодження з банком не здійснювати дій,
пов'язаних з розділенням, приєднанням,
поділом, перетворенням, злиттям,
виділенням чи утворенням нових
юридичних осіб за участю позичальника.

Згідно із п.5.2.10 кредитного договору
позичальник зобов'язувався письмово
повідомити банк про зміну
місцезнаходження, номерів телефонів,
про зміни у складі органів управління
позичальника, в т.ч. у складі його
учасників, у триденний строк з моменту
проведення таких змін. В п'ятиденний
строк надати банку зміни до установчих
документів, в тому числі, що
регламентують повноваження органів
управління позичальника.

Відповідно до п.5.2.15. договору у випадку
невиконання вимог вказаних в п.5.2.14
даного договору продовж п'яти робочих
днів з моменту отримання письмової
вимоги банку - вважається, що строк
користування кредитом вказаний в п.1.2.
даного договору та/або в додатках до
даного договору сплив.

Надалі, 21.12.2007р. між сторонами було
укладено додаток №1 до кредитного
договору №КР 28343 від 21.12.2007р. (а.с.18-24),
предметом якого є взаємовідносини та
зобов'язання сторін, що виникають з
встановленням банком позичальнику
графіку зменшення ліміту кредитної
лінії, відкритої згідно кредитного
договору №КР 28343 від 21.12.2007р.

В ході розгляду справи в суді першої
інстанції встановлено, що між
сторонами було укладено додатки до
кредитного договору №КР 28343 від
21.12.2007р., а саме: додаток №1 від 21.12.2007р.;
додаток №4 від 15.02.2008р.; додаток №5 від
25.02.2008р.; додаток №6 від 03.03.2008р.; додаток
№7 від 21.03.2008р.; додаток №8 від 14.04.2008р.;
додаток №9 від 25.04.2008р.; додаток №10 від
04.06.2008р.; додаток; 11 від 18.06.2008р.; додаток
№13 від 08.08.2008р.; додаток №14 від 17.08.2008р.;
додаток №15 від 26.12.2008р.; додаток №16 від
20.01.2009р.

Як вбачається із матеріалів справи, у
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором № КР 28343 від
21.12.2007р., між Відкритим акціонерним
товариством "Електрон Банк" та ПП "Ліга
сервіс" 21.12.2007р. було укладено іпотечний
договір (а.с.80-83)

Крім того, у забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
№КР28343 від 21.12.2007р. в редакції
додаткової угоди №1 від 16.02.2009р., між
Відкритим акціонерним товариством
"Фольксбанк" (кредитор), та ОСОБА_3
(поручитель), 16.02.2009р. було укладено
договір поруки №РО96467 (а.с.32-34).

Також, у забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
№КР28343 від 21.12.2007р. в редакції
додаткової угоди №1 від 16.02.2009р., між
Відкритим акціонерним товариством
"Фольксбанк" (кредитор), та ОСОБА_4
(поручитель), 16.02.2009р. укладено договір
поруки №РО96466 (договір поруки) (а.с.29-31).

Відповідно до п.1.2 договорів поруки
№РО96467 та №РО96466 від 16.02.2009р. поручителі
зобов'язувалися перед кредитором
відповідати за порушення зобов'язань
боржника, які випливають з кредитного
договору, укладеного між кредитором та
боржником.

16.02.2009р. між Відкритим акціонерним
товариством "ФОЛЬКСБАНК" (назву якого
змінено на Публічне акціонерне
товариство "ФОЛЬКСБАНК" з метою
приведення своєї діяльності у
відповідність до Закону України "Про
акціонерні товариства"), в особі
начальника Київського регіонального
відділення ВАТ "Фольксбанк" (м.Київ)
Загороднього Сергія Анатолійовича, що
діє на підставі довіреності від
08.09.2008р., посвідченої приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 за р/н 2750, з
однієї сторони та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Олми"
(позичальник) було укладено додаткову
угоду №1 до кредитного договору №КР 28343
від 21.12.2007р.

Зазначеною додатковою угодою сторони
домовились внести зміни до розділів 1, 2,
3, 4, 5, 6, 7, 8 кредитного договору №КР 28343
від 21.12.2007р. у зв'язку із досягненням
сторонами згоди щодо зміни форми
кредитування позичальника з
відновлювальної кредитної лінії в
невідновлювальну кредитну лінію.

Кредитний договір №КР28343 від 21.12.2007р. в
редакції додаткової угоди №1 від
16.02.2009р. та усі додатки до кредитного
договору №КР 28343 від 21.12.2007р. підписані
від імені ТОВ "Олми" (позивача)
директором ОСОБА_3 та скріплені
печаткою ТОВ "Олми".

Як вбачається із апеляційної скарги,
скаржник вважає, що кредитний договір
№КР28343 від 21.12.2007р. в редакції
додаткової угоди №1 від 16.02.2009р. та всі
додатки до зазначених угод не
відповідають чинному законодавству
України та просить визнати недійсним
кредитний договір №КР28343 від 21.12.2007р. з
моменту його укладення, мотивуючи тим,
що:

- п.5.2.6. кредитного договору №КР28343 від
21.12.2007р. в редакції додаткової угоди №1
від 16.02.2009р. передбачено обов'язок ТОВ
"Олми" (позивача) повідомляти
відповідача про всі судові справи за
участю позивача.

На думку позивача, положення п.5.2.6.
кредитного договору суперечать
процесуальному законодавству,
оскільки законодавством України не
передбачено обов'язку суб'єкта
підприємницької діяльності
повідомляти своїх контрагентів про
наявні судові спори в яких такий
суб'єкт підприємницької діяльності
приймає участь.

- п.5.2.7. кредитного договору №КР28343 від
21.12.2007р. в редакції додаткової угоди №1
від 16.02.2009р. передбачено обов'язок ТОВ
"Олми" (позивача) надавати відповідачу
щоквартальні звіти, бухгалтерський
баланс, звіт про прибутки та збитки,
розшифровку кредиторської та
дебіторської заборгованості, довідки з
обслуговуючих банків про обсяги
надходжень на поточні рахунки та стан
заборгованості за отриманими
кредитами.

Скаржник вважає, що даний пункт
суперечить ст.14 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність». Скаржник вважає, що
відповідач не є контролюючим органом
до повноважень якого належить
перевірка фінансової звітності
суб'єкта підприємницької діяльності.

Також, на думку скаржника, п.5.2.9, 5.2.10,
5.2.14, 5.2.15, 5.2.17 кредитного договору
№КР28343 від 21.12.2007р. в редакції
додаткової угоди №1 від 16.02.2009р.
суперечать ст.91, 92 ЦК України та ст.ст.43,
44 ГК України.

Отже, скаржник просить визнати
недійсним кредитний договір №КР28343 від
21.12.2007р. з моменту його укладення,
оскільки положення щодо прав та
обов'язків сторін, які є істотними
умовами договору, не відповідають
чинному законодавству України.

Згідно із ст.11 ЦК України однією з
підстав виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема є договори та інші
правочини.

Під недійсним правочином розуміють дії
фізичних і юридичних осіб, які хоч і
спрямовані на встановлення, зміну чи
припинення цивільних прав та
обов'язків, але не створюють цих
наслідків через невідповідність
вчинених дій вимогам законодавства.
Тобто недійсний правочин не в змозі
викликати правові наслідки, настання
яких бажають сторони, однак може
викликати наслідки, настання яких
сторони не передбачали і не бажали
(наприклад, повернення отриманого
майна, виникнення обов'язку
відшкодувати збитки, моральну шкоду).

Згідно із ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Відповідно до ст.11 ЦК
України, однією з підстав виникнення
зобов'язань, є, зокрема, договори та
інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ст.627 ЦК України відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Стаття 204 ЦК України передбачає
презумпцію правомірності правочину:
правочин є правомірними, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Загальною підставою визнання
правочину недійсним є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог закону щодо умов його
дійсності, встановлених ч.ч.1-3, 5,6 ст. 203
ЦК України (ст. 215 ЦК України).

Згідно із ч.3 ст.215 ЦК України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного
суду України "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009р.
визначено, що відповідно до ст.ст. 215 та
216 ЦК України вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним та
про застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.345 ГК України встановлено,
що кредитні відносини здійснюються на
підставі кредитного договору, що
укладається між кредитором і
позичальником у письмовій формі; у
кредитному договорі передбачаються
мета, сума і строк кредиту, умови і
порядок його видачі та погашення, види
забезпечення зобов'язань позичальника,
відсоткові ставки, порядок плати за
кредит, обов'язки, права і
відповідальність сторін щодо видачі та
погашення кредиту.

Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
глави 71, якщо інше не встановлено цим
параграфом і не випливає із суті
кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК
України).

У відповідності до п.п.2.1.п.2 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" №11 від 29.05.2013р. вирішуючи
спори про визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними,
господарський суд повинен встановити
наявність фактичних обставин, з якими
закон пов'язує визнання таких
правочинів (господарських договорів)
недійсними на момент їх вчинення
(укладення) і настання відповідних
наслідків, та в разі задоволення
позовних вимог зазначати в судовому
рішенні, в чому конкретно полягає
неправомірність дій сторони та яким
нормам законодавства не відповідає
оспорюваний правочин.

Як вбачається із матеріалів справи,
заочним рішенням Подільського
районного суду м.Києва від 28.05.2013р.
задоволено позов Публічного
акціонерного товариства "ФОЛЬКСБАНК"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Олми", ОСОБА_3, ОСОБА_4
про стягнення за кредитним договором
№КР28343 від 21.12.2007р., стягнуто солідарно
з ТОВ "Олми", ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь
ПАТ "ФОЛЬКСБАНК" заборгованість за
кредитним договором №КР28343 від 21.12.2007р.
в редакції додаткової угоди № 1 від
16.02.2009р. в сумі 123 780,98 грн. з яких
заборгованість по тілу кредиту та
процентах (а.с.70-74).

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від
06.11.2013р. заочне рішення Подільського
районного суду м.Києва від 28.05.2013р.
залишено без змін (а.с.75-79).

В ході розгляду справи Подільським
районним судом м.Києва 28.05.2013р.
встановлено факт виконання Публічним
акціонерним товариством "ФОЛЬКСБАНК"
своїх зобов'язань по кредитному
договору №КР28343 від 21.12.2007р.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу. Способами
захисту цивільних прав та інтересів
може бути, в тому числі, визнання
правочину недійсним.

Відповідно до ст. 207 ГК України,
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинене
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

З огляду на викладене, судова колегія
погоджується із висновком суду першої
інстанції, що оспорювані скаржником
пункти кредитного договору (п.5.2.6.,п 5.2.7,
п.5.2.9. п.5.2.10., 5.2.14, 5.2.15, 5.2.17 в редакції
додаткової угоди № 1 від 16.02.2009р.) не
суперечать нормам Цивільного кодексу
України, Господарського кодексу
України та Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність», на які посилається
скаржник, оскільки вищенаведені норми
законодавства не встановлюють
заборону щодо вчинення дій, визначених
сторонами у спірних пунктах кредитного
договору , їх положення не порушують
прав позивача, натомість гарантують
відповідачу виконання позивачем
(позичальником) умов кредитного
договору та унеможливлюють вчинення
позивачем дій спрямованих на ухилення
від взятих на себе зобов"язань по
поверненню кредитних коштів, відсотків
за їх користування та інших нарахувань
згідно умов договору.

Окрім того, п.п.g) п.8.6 прикінцевих
положень кредитного договору
передбачено, що позичальник (позивач)
повністю розуміє всі умови цього
договору, свої права та обов»язки за
цим договором і погоджується з ними.
Отже, правомірним є висновок суду
першої інстанції, що підписавши
оспорюваний кредитний договір, позивач
підтвердив, що він повністю розуміє всі
умови цього договору, свої права та
обов'язки за цим договором і
погоджується з ними.

В матеріалах справи відсутні докази
звернення позивача до відповідача з
протоколом розбіжностей стосовно
оспорюваних ним пунктів кредитного
договору.

Враховуючи вищенаведене судова
колегія вважає правомірним висновок
суду першої інстанції про відмову у
задоволенні позовних вимог.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство
у господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно із ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду
достатніх та допустимих доказів, які б
підтверджували вимоги, заявлені у
апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний
господарський суд прийшов до висновку
про те, що рішення прийняте із
дотриманням норм законодавства та у
відповідності до обставин справи, а
тому підстав для його зміни чи
скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський
суд П О С Т А Н О В И В:

1. Рішення господарського суду
Львівської області від 13.01.2014р. у справі
№ 914/4166/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу направити у
господарський суд Львівської області.

Повний текс постанови виготовлено та
підписано 19.03.2014р.

Головуючий суддя
Галушко Н.А

Суддя
Гриців В.М.

Суддя
Орищин Г.В.