ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

18 лютого 2014 року Справа № 12/139-10

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Козир Т.П.,
Бакуліної С.В., Кота О.В., Малетича М.М.,
Панової І.Ю., розглянувши
заявуТовариства з обмеженою
відповідальністю "Бокуд - 1"

про перегляд Верховним Судом України
постановиВищого господарського суду
України від 19.12.2013у справі №12/139-10за
позовом Публічного акціонерного
товариства "Акціонерна компанія
"Вінницяобленерго" в особі структурної
одиниці "Вінницькі міські електричні
мережі" до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бокуд - 1"
простягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Вінницької області від 11.06.2013,
залишеним без змін постановою
Рівненського апеляційного
господарського суду від 10.10.2013, позов
задоволено з підстав доведеності суми
заборгованості, яка відповідачем не
погашена.

Постановою Вищого господарського суду
України від 19.12.2013 касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бокуд -1" залишено без
задоволення, постанову Рівненського
апеляційного господарського суду від
10.10.2013 - без змін.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Бокуд - 1" звернулось
із заявою про перегляд Верховним Судом
України постанови Вищого
господарського суду України від 19.12.2013,
в якій просить скасувати дане судове
рішення повністю.

Заяву, з посиланням на постанову Вищого
господарського суду України від 20.09.2011
у справі №15/64-10, мотивовано неоднаковим
застосуванням Вищим господарським
судом України одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення, а саме, положення статті 526
Цивільного кодексу України.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, колегія суддів
вважає необхідним відмовити у допуску
справи до провадження Верховного Суду
України з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 статті 11116
ГПК України заява про перегляд судових
рішень господарських судів може бути
подана на підставі неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах.

Як вбачається зі змісту постанови від
19.12.2013 у справі №12/139-10, про перегляд
якої подано заяву, виходячи з
встановлених попередніми судовими
інстанціями обставин справи, суд
касаційної інстанції погодився з
висновком суду апеляційної інстанції
про наявність підстав для задоволення
позову щодо стягнення заборгованості
за спожиту електроенергію з огляду на
несплату відповідачем рахунків за
поставлену позивачем електроенергію
відповідно до умов договору, що
підтверджується рапортами за спожиту
електроенергію, які надавалися
відповідачем, та рахунками, які
виставлялися відповідачу за
відповідний період згідно умов
договору.

Водночас у постанові від 20.09.2011 у справі
№15/64-10 Вищий господарський суд України
залишив без змін постанову суду
апеляційної інстанції, якою задоволено
позов в частині стягнення
заборгованості за надані послуги з
теплопостачання та відмовлено в позові
про стягнення інфляційних втрат та
трьох процентів річних, а також пені за
несвоєчасно проведені розрахунки. При
цьому Вищий господарський суд України
на підставі встановлених судами
попередніх інстанцій обставин справи
виходив з того, що сторонами не було
визначено теплового навантаження
шляхом укладення відповідного
договору, у зв'язку з чим позивачем
неправомірно застосовувались
двоставкові тарифи за теплопостачання
та виставлялись рахунки відповідачу з
урахуванням приєднаного теплового
навантаження. Виходячи з
вищезазначеного, суд касаційної
інстанції визнав обґрунтованим
висновок суду апеляційної інстанції
про те, що вимоги позивача про
стягнення суми приєднаного теплового
навантаження задоволенню не
підлягають. Разом з цим, суд касаційної
інстанції визнав правомірним висновок
суду першої інстанції в частині
стягнення основного боргу без
врахування плати за приєднане теплове
навантаження, оскільки
теплопостачання відповідачу
забезпечувалось і лише частково
оплачувалось останнім.

Таким чином, зазначені судові рішення
не підтверджують доводів заявника щодо
неоднакового застосування норм
матеріального права в подібних
правовідносинах, а свідчать лише про
наявність у згаданих справах різних
фактичних обставин справи, залежно від
яких суд касаційної інстанції дійшов
відповідних правових висновків та
застосував відповідні норми
матеріального права.

За таких обставин відсутні визначені
статтею 11116 ГПК України підстави для
допуску справи до провадження
Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11114- 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

У Х В А Л И В:

Відмовити Товариству з обмеженою
відповідальністю "Бокуд - 1" у допуску
справи №12/139-10 до провадження
Верховного Суду України.

Головуючий суддя Т. Козир Судді С.
Бакуліна О. Кот М. Малетич І.
Панова