КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2014 р. Справа№ 911/3727/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Шапрана В.В.

Руденко М.А.

за участю представників:

від позивача - Волошин О.І., довіреність
№ 5/01 від 03.01.2013;

від відповідача - Шишковський М.Б.,
довіреність № 110/КАМ/Ю від 23.12.2013,

розглянувши апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Комплекс Агромарс"
на рішення господарського суду
Київської області від 12.12.2013 у справі №
911/3727/13 (суддя Антонова В.М.) за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Аскоп-Україна" до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Комплекс Агромарс"
про стягнення 824 287,03 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Аскоп-Україна"
звернулося до господарського суду
Київської області з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Комплекс Агромарс"
про стягнення заборгованості в сумі 824
287,03 грн., з яких: 804 407, 49 грн. - основний
борг, 16 152, 13 грн. - пеня та 3 727, 41 грн. - 3%
річних.

Рішенням господарського суду
Київської області від 12.12.2013 у справі №
911/3727/13 позов задоволено частково:
вирішено стягнути з відповідача на
користь позивача основну
заборгованість в сумі 17
999, 99 грн., пеню в сумі 16 152, 13 грн. та 3%
річних в сумі 3 727, 41 грн.; провадження у
справі в частині стягнення 786 407,50 грн.
припинено на підставі п.1-1 ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України - за відсутністю предмету
спору.

При ухваленні даного рішення суд
виходив з того, що відповідач не
виконав своє грошове зобов'язання з
оплати вартості поставленого товару
за договором поставки від 08.08.2013 №33/13.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду Київської
області від 12.12.2013 у справі № 911/3727/13
скасувати та прийняти нове, яким у
задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
строк виконання відповідачем
зобов'язання з оплати вартості
поставленого товару не настав,
оскільки рахунки-фактури йому не
виставлялись.

Крім цього, апелянт посилається на
неналежну якість поставленого
позивачем товару, що в свою чергу він
вважає підставою для зменшення його
ціни згідно п. 7.6 договору.

Представник апелянта - відповідача у
справі в судовому засіданні 12.03.2014
підтримав вимоги за апеляційною
скаргою.

Представник позивача заперечив проти
задоволення вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Між товариством з обмеженою
відповідальністю "Аскоп-Україна", як
постачальником та товариством з
обмеженою відповідальністю "Комплекс
Агромарс", як покупцем 08.08.2013 року
укладено договір поставки №33/13.

Згідно предмету даного договору
постачальник зобов'язується передати у
установлені в специфікації до даного
договору строки у власність покупця
соєвий шрот виробництва Аргентини, а
покупець зобов'язується прийняти даний
товар і оплатити його вартість (п. 1.1
договору).

Відповідно до п. 1.2 договору
найменування, кількість, асортимент,
ціна і вартість окремої партії товару,
яка поставляється по даному договору
визначається специфікаціями, які є
невід'ємними частинами даного
договору.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що
якість товару підтверджується копією
сертифіката якості.

Згідно 2.3 договору при виявленні
невідповідності якості товару
показникам, вказаним в даному договорі,
покупець зупиняє прийом товару і в
обов'язковому порядку викликає
представника поставщика для
проведення комісійного відбору проб
товару і передачі їх на дослідження в
будь-яку державну акредитовану
лабораторію, що має статус
арбітражного. Витрати по проведенню
такого дослідження несе сторона, яка
замовила експертизу.

Відповідно до п. 3.1 договору поставка
товару здійснюється на умовах CTP (INCOTERMS
2010) залізничним транспортом. При цьому
постачальник оплачує перевозку товару
до станції Київ-Петрівка ПЗЗ (код
станції 320609), отримувач: Філіал
"Київкомбікорм" ТОВ "Комплекс Агромарс"
(код отримувача 1792).

Датою поставки товару є дата здачі
товару залізниці до відправки (п. 3.2
договору).

Згідно п. 4.2 договору кількість і
вартість товару відображається в
накладних при передачі товару покупцю,
які є невід'ємними частинами договору.

Відповідно до п. 4.4 договору факт
підтвердження дати відправки вагона
(вагонів) з товаром є відмітка
залізничної станції про прийом товару
до відправки в з/д накладній
(квитанції).

Оплата вартості кожної окремої партії
товару здійснюється покупцем за
умовами 100% попередньої оплати вартості
такої партії товару протягом двох
банківських днів на основі
рахунка-фактури і відповідно
відправленої постачальником телеграми
(повідомлення) про заплановану дату
відправки вагона (вагонів) з товаром зі
станції відправлення, кількості
відправленого товару і його вартості
(п. 5.1 договору).

Пунктом 5.2 договору передбачено, що
датою оплати вартості товару є дата
надходження грошових коштів на
поточний рахунок постачальника.

Згідно п. 7.2 договору у випадку
прострочення оплати вартості товару
покупець зобов'язаний сплатити
постачальнику пеню на залишок суми
заборгованості в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, яка діяла на
момент існування такої заборгованості
, за кожен день прострочки.

Специфікацією №1 до Договору поставки
від 08.08.2013 №33/13 сторони погодили,
найменування, кількість та ціну товару.

Позивач відповідно до п. 5.1 договору
повідомляв відповідача про відправку
товару за допомогою телеграм, що
підтверджується повідомленням про
вручення телеграм.

Відповідачем всупереч умов договору 100%
попередня оплата вартості товару
здійснена не була.

Постачальник, в свою чергу, виконав
прийняті на себе зобов'язання за
договором, а саме, Покупцю за період з
09.08.2013 року по 28.08.2013 було поставлено
продукцію на загальну суму 6 200 311,00 грн.,
що підтверджується наявними в
матеріалах справи залізничними та
видатковими накладними

Згодом, відповідачем вартість
поставленого позивачем товару
оплачено частково на загальну суму 5 395
903, 51 грн.

Решта вартості поставленого товару в
розмірі 804 407, 49 грн. станом на день
подачі позову, відповідачем оплачена
так і не була.

У зв'язку з невиконанням відповідачем
своїх зобов'язань щодо оплати вартості
поставленого товару, позивач звернувся
до суду з даним позовом.

Так, сума боргу відповідача перед
позивачем на момент звернення
останнього до суду становила 804 407, 49
грн.

Після порушення провадження у даній
справі відповідачем було частково
погашено суму заборгованості за
поставлений позивачем товар у
загальному розмірі 786 407,50 грн., що
підтверджується довідкою банку.

Враховуючи погашення боргу
відповідачем вже після подачі позову
до суду, відповідно до пункту 11 частини
першої статті 80 ГПК України судом
першої інстанції було припинено
провадження по справі в частині
стягнення основної заборгованості в
розмірі 786 407,50 грн.

Таким чином, заборгованість
відповідача перед позивачем з
урахуванням її часткового погашення в
сумі 786 407,50 грн. на момент прийняття
рішення судом першої інстанції
становила 17 999,99 грн.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України встановлено, що підставами
виникнення прав та обов'язків, є,
зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Як визначено п. 3 ч. 1 ст. 174 ГК України,
господарські зобов'язання можуть
виникати з господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
до виконання сторонами.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 ЦК України
за договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до частини 2 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Згідно зі статтею 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Пунктом 5.1 договору передбачено, що
оплата вартості кожної окремої партії
товару здійснюється покупцем за
умовами 100% попередньої оплати вартості
такої партії товару протягом двох
банківських днів на основі
рахунка-фактури і відповідно
відправленої постачальником телеграми
(повідомлення) про заплановану дату
відправки вагона (вагонів) з товаром зі
станції відправлення, кількості
відправленого товару і його вартості.

Відповідачем попередня оплата
вартості товару здійснена не була.

Позивач в свою чергу виконав
зобов'язання щодо поставки товару
відповідачу.

Апелянт посилається на те, що оскільки
рахунки-фактури позивачем йому не
виставлялись, отже, строк виконання
покупцем зобов'язання з оплати
вартості поставленого товару не
настав.

Так, наведені доводи підставою для
звільнення відповідача від обов'язку з
оплати отриманого товару бути не
можуть, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 538 Цивільного кодексу
України виконання свого обов'язку
однією із сторін, яке відповідно до
договору обумовлене виконанням другою
стороною свого обов'язку, є зустрічним
виконанням зобов'язання.

Якщо зустрічне виконання обов'язку
здійснено однією із сторін, незважаючи
на невиконання другою стороною свого
обов'язку, друга сторона повинна
виконати свій обов'язок (ч. 4 ст. 538
Цивільного кодексу України).

Отже, враховуючи те, що позивач
поставив товар відповідачу, тобто
виконав свій обов'язок незважаючи на не
здійснення покупцем 100% попередньої
оплати вартості товару, останній, в не
залежності від виставлених йому на
оплату рахунків-фактур, повинен такий
товар оплатити.

Таким чином, відповідач неправомірно
ухиляється від виконання зобов'язань
за договором.

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу
України встановлено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання не звільняє винну
сторону від відповідальності за
порушення зобов'язання.

Згідно частини 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Факт поставки товару відповідачу та
наявності заявленого до стягнення
боргу станом на день подачі позову до
суду підтверджується матеріалами
справи, зокрема, оформленими належним
чином видатковими накладними.

З урахуванням часткового погашення
боргу відповідачем після подачі позову
до суду та до прийняття рішення є
обґрунтованим припинення провадження
в частині позовних вимог про стягнення
з відповідача 786 407, 50 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо задоволення позовних
вимог про стягнення з відповідача на
користь позивача 17 999,99 грн. боргу за
поставлений товар.

Стосовно доводів апелянта про
неналежну якість поставленого
позивачем товару, що в свою чергу є
підставою для зменшення його ціни
згідно п.7.6 договору, слід зазначити
наступне.

Згідно п. 2.3 договору при виявленні
невідповідності якості товару
показникам, вказаним в даному договорі,
покупець зупиняє прийом товару і в
обов'язковому порядку викликає
представника постачальника для
проведення комісійного відбору проб
товару і передачі їх на дослідження в
будь-яку державну акредитовану
лабораторію, що має статус
арбітражного. Витрати по проведенню
такого дослідження несе сторона, яка
замовила експертизу.

Отже, сторони у договорі поставки
узгодили те, що дослідження якості
товару має проводитись саме державною
акредитованою лабораторію.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
до виконання сторонами.

Відповідач всупереч п. 2.3 договору
зразки товару для дослідження його
якості направив у іноземну лабораторію
Trouw Nutrition Hifeed BV.

Представником апелянта в судовому
засіданні жодних пояснень стосовно
того, чому саме зазначеній лабораторії
було доручено проведення дослідження,
надано так і не було.

Таким чином, враховуючи встановлення в
договорі обов'язковості проведення
експертизи саме державною
акредитованою лабораторією, висновок
іноземної лабораторії Trouw Nutrition Hifeed BV
належним доказом неякісності товару,
поставленого відповідачу, бути не може.

Також, окрім суми основного боргу,
позивачем заявлено до стягнення
пеню в сумі 16 152, 13 грн. та 3% річних в
сумі 3 727, 41 грн.

У відповідності до ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу
України право на неустойку виникає
незалежно від наявності у кредитора
збитків, завданих невиконанням
або неналежним виконанням
зобов'язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України встановлено, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Згідно п. 7.2 договору у випадку
прострочення оплати вартості товару
покупець зобов'язаний сплатити
постачальнику пеню на залишок суми
заборгованості в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, яка діяла на
момент існування такої заборгованості
, за кожен день прострочки.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Передбачена цією статтею сплата суми
боргу за грошовим зобов'язанням з
урахуванням встановленого індексу
інфляції, а так само трьох процентів
річних від простроченої суми,
здійснюється незалежно від тієї
обставини, чи був передбачений
договором відповідний захід
відповідальності.

З огляду на те, що відповідач
прострочив виконання грошового
зобов'язання перед позивачем за
договором поставки, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо задоволення вимог про
стягнення з відповідача на користь
позивача пені в сумі 16 152, 13 грн. та 3%
річних в сумі 3 727, 41 грн., розрахунок
яких перевірений судом та не
суперечить чинному законодавству.

З урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, колегія суддів дійшла
висновку про те, що оскаржуване рішення
місцевого господарського суду
прийнято з повним, всебічним та
об'єктивним з'ясуванням обставин, які
мають значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим,
правові підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, в задоволенні апеляційної
скарги відмовлено, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за подання апеляційної скарги
покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Комплекс
Агромарс" залишити без задоволення, а
рішення господарського суду Київської
області від 12.12.2013 у справі № 911/3727/13 -
без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового
збору за подачу апеляційної скарги
покласти на її заявника - відповідача у
справі.

3. Матеріали справи № 911/3727/13 повернути
до господарського суду Київської
області.

4. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановленому Господарським
процесуальним кодексом України
порядку та строки.

Головуючий суддя
Є.Ю. Пономаренко

Судді
В.В. Шапран

М.А. Руденко