ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА КИЄВА
________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

17.03.14 № 910/4195/14. Суддя Господарського
суду міста Києва Котков О.В.,
розглянувши матеріали за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Державного агентства з управління
державними корпоративними правами та
майном та Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
про визнання незаконними дій,
скасування свідоцтва про право
власності, визнання права власності та
зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

14 березня 2014 року до канцелярії
Господарського суду міста Києва від
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(позивач) на розгляд суду надійшла
позовна заява б/н від 13 березня 2014 року
до Державного агентства з управління
державними корпоративними правами
(відповідач-1) та майном та
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві
(відповідач-2) в якій викладені позовні
вимоги про визнання незаконними дій,
скасування свідоцтва про право
власності, визнання права власності та
зобов'язання вчинити дії.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України суддя повертає позовну заяву і
додані до неї документи без розгляду,
якщо позовну заяву підписано особою,
яка не має права її підписувати, або
особою, посадове становище якої не
вказано.

У відповідності до ч. 1 ст. 54
Господарського процесуального кодексу
України, позовна заява подається до
господарського суду в письмовій формі
і підписується повноважною посадовою
особою позивача або його
представником, прокурором,
громадянином-суб'єктом
підприємницької діяльності або його
представником.

Згідно вимог ч. 3 ст. 57 ГПК України до
позовної заяви, підписаної
представником позивача, додається
довіреність чи інший документ, що
підтверджує повноваження представника
позивача.

Позовна заява б/н від 13 березня 2014 року
підписана за дорученням - ОСОБА_2,
згідно довіреності № 61 від 04.02.2013 року.

Відповідно до вищезазначеної
довіреності, зокрема, на ім'я п. ОСОБА_2.,
остання уповноважена, зокрема «…,
подавати позовні заяви, …, підписувати
заяви …».

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України
господарський суду порушує справи за
позовними заявами і вирішує
господарські спори у порядку позовного
провадження (ч. 1 ст. 4-1 ГПК України).

Позовна заява - процесуальний документ,
за допомогою якого реалізується право
на звернення до господарського суду.

Подання позовної заяви є формою
реалізації права на позов.

Подання позову включає в себе дії
позивача (самостійно або через
уповноважених представників) щодо його
безпосереднього звернення до
господарського суду за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

В той же час, заявами в розумінні
Господарського процесуального кодексу
України є: заява про залучення третіх
осіб (ст. 27), заява про вжиття запобіжних
заходів (ст.ст. 43-1, 43-3), заява про
відновлення та продовження
процесуальних строків (ст. 53), заява про
забезпечення позову (ст. 66), заява про
відмову позивача від позову, визнання
позову відповідачем, про умови мирової
угоди (ст. 78), заява про винесення
додаткового рішення, ухвали (ст. 88),
заява про роз'яснення, виправлення
рішення, ухвали (ст. 89), заява про
перегляд судових рішень за
нововиявленими обставинами (ст. 113),
заява про виправлення помилки в наказі,
визнання наказу таким, що не підлягає
виконанню (ст. 117), заява про поновлення
пропущеного строку для пред'явлення
наказу до виконання (ст. 119), заява про
видачу дубліката наказу (ст. 120), заява
про відстрочку або розстрочку
виконання рішення, зміну способу та
порядку виконання рішення, ухвали,
постанови (ст. 121), заява про поворот
виконання рішення, постанови (ст. 122).

Враховуючи вищезазначене та зміст
наданих п. ОСОБА_2. прав за довіреністю
№ 61 від 04.02.2013 року
підставним є висновок, що п. ОСОБА_2 не
наділена правом на підписання позовних
заяв, оскільки про підписання позовних
заяв у довіреності взагалі не йдеться.

Відповідно до ч. 2 ст. 54 ГПК України
позовна заява повинна містити, зокрема,
ідентифікаційні коди суб'єкта
господарської діяльності за їх
наявності (для юридичних осіб) або
індивідуальні ідентифікаційні номери
за їх наявності (для фізичних осіб -
платників податків).

Натомість, фактично у позовній заяві не
зазначено ідентифікаційних кодів
позивача та відповідачів, що є
порушенням вимог п. 2 ч. 2 ст. 54 ГПК
України та тягне за собою наслідки,
передбачені п. 2 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Наведене узгоджується з правовою
позицією Вищого господарського суду
України, викладену в абз. п.п. 3.5 п. 3
постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", згідно якої
недодержання вимог статей 54, 56 та
пунктів 2 і 3 частини першої статті 57
ГПК щодо форми, змісту і додатків до
позовної заяви тягне за собою наслідки,
передбачені статтею 63 ГПК.

Окрім того, позивачу при наступному
зверненні слід врахувати, що
відповідно ч 2 ст. 36 ГПК України
письмові докази подаються в оригіналі,
або в належним чином засвідченій копії.
Якщо для вирішення спору має значення
лише частина документа, подається
засвідчений витяг з нього.

За умовами пункту 5.27 Національного
стандарту України ДСТУ 4163-2003
"Уніфікована система
організаційно-розпорядчої
документації" (затв. Наказом
Держспоживстандарту України від 07.04.2003
№ 55) відмітку про засвідчення копії
документа складають зі слів "Згідно з
оригіналом", назви посади, особистого
підпису особи, яка засвідчує копію, її
ініціали та прізвища, дати засвідчення
копії і проставляють нижче реквізиту
"підпис". Така відмітка проставляється
на кожному аркуші засвідченої копії
документа.

Додані позивачем до позовної заяви
документи належним чином не
засвідчені, а саме: не зазначено назви
посади особи, що засвідчувала дані
документи та дати їх засвідчення.

Крім того, суд звертає увагу, що в
пункті 2.2.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України» від 21 лютого 2013 року №
7 визначено, що судовий збір з позовної
заяви про визнання права власності на
майно, витребування або повернення
майна (в тому числі в зв'язку з вимогами,
заснованими на приписах частини п'ятої
статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу
України тощо) визначається з
урахуванням вартості спірного майна,
тобто як зі спору майнового характеру.
При цьому суд не повинен визначати
вартість майна за відповідними
вимогами, оскільки за змістом пункту 3
частини другої статті 54 і статті 55 ГПК
такий обов'язок покладається на
позивача (в тому числі і в тих випадках,
коли правові наслідки у вигляді
повернення майна застосовуються з
ініціативи господарського суду,
наприклад, при визнанні договору
недійсним - пункт 1 статті 83 ГПК).

Таким чином, позовна заява не може бути
прийнята до розгляду та підлягає
поверненню для усунення допущеного
порушення, після чого заявник не
позбавлений права повторно звернутись
з позовною заявою до господарського
суду в загальному порядку (ч. 3 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України).

Керуючись п.п. 1, 2 частини 1 статті 63
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

УХВАЛИВ:

Позовні матеріали б/н від 13 березня 2014
року Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Державного агентства з управління
державними корпоративними правами та
майном та Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
про визнання незаконними дій,
скасування свідоцтва про право
власності, визнання права власності та
зобов'язання вчинити дії - повернути
без розгляду.

Суддя

О.В.Котков