м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Державного підприємства
"Житомирський бронетанковий завод"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЗЕТА-М"
стягнення 272 147,86 грн
Суддя Бондаренко Г. П.
Представники сторін:
Від позивача не з`явився
Від відповідача не з`явився
Відповідно до ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні 11.03.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Державне підприємство "Житомирський
бронетанковий завод" (далі за текстом -
позивач) звернулось до Господарського
суду міста Києва з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЗЕТА-М" (далі за
текстом - відповідач) про стягнення
збитків у розмірі 272147,86 грн. за
нанесення пошкоджень техніці у
результаті дорожньо-транспортної
пригоди від 01.08.2012 року.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 13.08.2013 року позовну заяву
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі №910/15403/13, розгляд
справи призначено на 01.10.2013 року.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 01.10.2013 року в порядку ст. 77 ГПК
України розгляд справи відкладено на
15.10.2013 року, в зв'язку з неявкою
відповідача в судове засідання.

Розпорядженням В. о. Голови
Господарського суду міста Києва від
15.10.2013 року, у зв'язку з перебуванням
судді Бондаренко Г.П. у відряджені,
справу № 910/15403/13 передано для розгляду
судді Балацу С. В.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 15.10.2013 року суддею Балацом С.В.
справу № 910/15403/13 прийнято до свого
провадження, розгляд справи призначено
на 26.11.2013 року.

Розпорядженням В. о. Голови
Господарського суду міста Києва від
21.10.2013 року, у зв'язку з виходом судді
Бондаренко Г.П. з відрядження та з метою
дотримання процесуальних строків,
справу № 910/15403/13 передано для розгляду
судді Бондаренко Г.П. та прийнято до її
провадження.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 26.11.2013 року в порядку ст. 77 ГПК
України розгляд справи відкладено на
17.12.2013 року, в зв'язку з нез'явленням
представників сторін в судове
засідання.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.12.2013 року в порядку ст. 77 ГПК
України розгляд справи відкладено на
20.12.2013 року, у зв'язку з неявкою в судове
засідання сторін та неподання доказів,
зазначених в ухвалах суду без яких спір
не може бути вирішено по суті.

Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 20.12.2013 року в
зв'язку з перебуванням судді
Бондаренко Г. П. у відпустці справу №
910/15403/13 передано для розгляду судді
Балацу С. В.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 20.12.2013 року справу було
прийнято до провадження судді Балаца
С.В., розгляд справи у судовому
засіданні було призначено на 21.01.2014
року.

Розпорядженням В. о. Голови
Господарського суду міста Києва від
23.12.2013 року в зв'язку з виходом судді
Бондаренко Г. П. з відпустки справу №
910/15403/13 передано для розгляду судді
Бондаренко Г. П. та прийнято до її
провадження.

26.12.2013 року через відділ канцелярії
Господарського суду міста Києва
Бориспільським міськрайонним судом
Київської області надано витребувані
ухвалою суду від 17.12.2013 року документи,
а саме - завірені належним чином копії
матеріалів по адміністративній справі
№ 3/1005/3417/2012 3/1005/8086/12 відносно ОСОБА_2

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 21.01.2014 року розгляд справи
відкладено на 28.01.2014 року, у зв'язку з
неналежним повідомленням відповідача
про час та місце розгляду спору.

Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 28.01.2014 року, у
зв'язку з перебуванням судді
Бондаренко Г.П. у відпустці, справу
№910/15403/13 передано для розгляду судді
Балацу С.В.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 28.01.2014 року справу № 910/15403/13
прийнято до провадження судді Балаца С.
В., розгляд справи призначено на 11.03.2014
року.

Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 17.02.2014 року, у
зв'язку з виходом судді Бондаренко Г.П.
з відпустки, справу №910/15403/13 передано
для подальшого розгляду судді
Бондаренко Г. П. та прийнято до її
провадження.

В судове засідання 11.03.2014 року
представники сторін не з'явились.
Відповідач про причини неявки суд не
повідомив, про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином. Позивач надіслав суду
повідомлення про розгляд справи без
його участі за наявними в матеріалах
справи доказами.

Позовні вимоги мотивовані тим, що діями
співробітника відповідача під час
надання відповідачем позивачу послуг з
перевезення вантажу, позивачу було
нанесено шкоду в розмірі 272 147, 86 грн.,
внаслідок пошкодження вантажу
належного позивачу, яку позивач
просить стягнути з відповідача.

Відповідач відзиву на позовну заяву не
надав, жодних заперечень стосовно
заявлених позовних вимог суду не навів,
в судове засідання жодного разу не
з'явився.

Відповідно до поданого позивачем
витягу з ЄДРПОУ, адреса відповідача:
02099, м. Київ, вул. Волго-Донська, буд. 24.

Так, згідно з п. 11 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
15.03.2007 р. № 01-8/123 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2006 році" відповідні
процесуальні документи надсилаються
господарським судом згідно з поштовими
реквізитами учасників судового
процесу, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до Інформаційного листа
Вищого господарського суду України №
01-8/1228 від 02.06.2006 р. "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році" до повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому примірники повідомлень про
вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками "адресат вибув",
"адресат відсутній" і т.п., з урахуванням
конкретних обставин справи можуть
вважатися належними доказами
виконання господарським судом
обов'язку щодо повідомлення учасників
судового процесу про вчинення цим
судом певних процесуальних дій.

Слід зазначити, що законодавство
України, в тому числі Господарський
процесуальний кодекс України, не
зобов'язує й сторону у справі, зокрема
позивача, з'ясовувати фактичне
місцезнаходження іншої сторони
(сторін) у справі (якщо воно не
співпадає з її місцезнаходженням,
визначеним згідно зі статтею 93
Цивільного кодексу України) та
зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
цю юридичну особу.

При цьому, судом враховано, що
відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Відомості про місцезнаходження
відповідача є правомірними, що
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб і
фізичних осіб-підприємців на
відповідача.

Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, суд зазначає, що у
відповідності до п. 3.13. постанови
Пленуму Вищого Господарського суду
України № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначено: неподання
або несвоєчасне подання стороною у
справі, іншим учасником судового
процесу доказів з неповажних причин,
спрямоване на затягування судового
процесу, має розцінюватися
господарським судом як зловживання
процесуальними правами. У разі
неподання учасником судового процесу з
неповажних причин або без повідомлення
причин матеріалів та інших доказів,
витребуваних господарським судом,
останній може здійснити розгляд справи
за наявними в ній матеріалами та
доказами або, з огляду на обставини
конкретної справи, залишити позов без
розгляду на підставі пункту 5 частини
першої статті 81 ГПК. У наведених
випадках відповідні докази не повинні
прийматися в подальшому й судом
апеляційної інстанції.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

01 серпня 2012р. на 319 км автотраси
Київ-Одеса відбулась
дорожньо-транспортна пригода за участі
автомобіля ІВЕКО державний номер
НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2.

За твердженням позивача, на
момент ДТП автомобіль ІВЕКО державний
номер НОМЕР_2 використовувався
відповідачем за договором оренди,
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н., проживаючий за
адресою АДРЕСА_1 був на момент
здійснення автотранспортної пригоди
працівником відповідача.

Як зазначає позивач в позовній заяві,
відповідачем здійснювалось
перевезення бронетанкової техніки, що
належить позивачу, а саме двох
одиниць БТР - ЗБР в порт м. Одеси.

Згідно постанови Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
у справі про адміністративне
правопорушення 3/1005/3417/2012 3/1005/5086/12 від
11.09.2012 року, ОСОБА_2 визнано винним у
скоєнні правопорушення передбаченого
ст. 124 КУпАП та засновано до нього
адміністративне стягнення у вигляді
адміністративного штрафу в розмірі 400,00
грн. При цьому, відповідно до
зазначеної постанови ОСОБА_2 перед
початком руху не перевірив надійність
розташування та прикріплення вантажу,
а під час руху не контролював це,
внаслідок чого допустив падіння
вантажу, після чого допустив наїзд на
металеву огорожу, в результаті чого
автомобіль отримав механічні
пошкодження.

Позивач стверджує, що внаслідок
наведеної дорожньо-транспортної
пригоди (бронетанкова техніка позивача
з'їхала з причепу-платформи та
зазнала пошкоджень і дефектів),
позивачу завдано шкоди на загальну
суму 272147,86 грн., що позивач підтверджує
фактичною калькуляцією витрат на
відновлення 2-х БТР - ЗБР № Х05ЖТ0220, №
Х05ЖТ0219, затвердженою директором
позивача, за підписом начальника ПЕС.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 924 ЦК України перевізник
відповідає за збереження вантажу,
багажу, пошти з моменту прийняття їх до
перевезення та до видачі одержувачеві,
якщо не доведе, що втрата, нестача,
псування або пошкодження вантажу,
багажу, пошти сталися внаслідок
обставин, яким перевізник не міг
запобігти та усунення яких від нього не
залежало.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

За приписами ст. 1172 ЦК України, юридична
або фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України,
джерелом підвищеної небезпеки є,
зокрема, діяльність пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів.
Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Стаття 22 ЦК України встановлює, що
особа, якій завдано збитки в результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками є:
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки) та
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичних обставин, якби її
право не було порушено (упущена вигода).

Відшкодування збитків є мірою
відповідальності, що застосовується за
наявності вини заподіювача шкоди і
причинного зв'язку між самою шкодою та
неправомірними діями особи, що
заподіяла шкоду. Обов'язок доказування
наявності шкоди та протиправності
поведінки заподіювача шкоди
покладається на особу, якій завдано
збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 ГПК України,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Матеріали справи не містять жодних
доказів, які б підтверджували факти
виникнення між позивачем та
відповідачем відносин щодо
перевезення вантажу, перебування
ОСОБА_2 у трудових відносинах з
відповідачем та понесення позивачем
витрат на відновлення пошкоджених БТР
- ЗБР на загальну суму 272147,86 грн. Крім
того, позивачем не надано доказів
належності йому на праві приватної
власності БТР - ЗБР та належності
автомобіля Івеко, державний номер
НОМЕР_2, відповідачу на праві власності,
оренди, тощо.

За переконанням суду наявність в
протоколі про адміністративне
правопорушення запису, що місце роботи
ОСОБА_2 - ПП «ЗЕТА-М», та відповідного
зазначення в постанові
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області у справі про
адміністративне правопорушення
3/1005/3417/2012 3/1005/5086/12 від 11.09.2012 року не
доводить факту перебування ОСОБА_2 у
трудових відносинах з відповідачем
(зазначені документи не є належними
доказами відповідних обставин справи),
тим що позовні вимоги заявлені до ТОВ
«ЗЕТА-М», а не ПП «ЗЕТА-М».

Фактична калькуляція витрат на
відновлення 2-х БТР - ЗБР № Х05ЖТ0220, №
Х05ЖТ0219, затверджена директором
позивача, за підписом начальника ПЕС,
за переконанням суду, не доводить
розмір витрат понесених позивачем (272
147,86 грн.) на відновлення пошкодженої
бронетехніки, адже складений такий
документ позивачем, і при цьому, не
містить жодних обґрунтувань наведених
у ньому витрат. Крім того, зазначений
документ не доводить сам факт
понесення позивачем витрат.

Відтак, за недоведеності належними та
допустимими доказами факту
перебування ОСОБА_2 у трудових
відносинах з відповідачем, наявності
між сторонами правовідносин щодо
перевезення вантажу, і відповідно
наявності у відповідача перед
позивачем обов'язку по збереженню
вантажу, а також факту понесення
позивачем витрат на відновлення
пошкодженої бронетехніки, суд не
вбачає можливим встановити вину саме
відповідача у нанесенні шкоди
позивачу, причинного зв'язку між
шкодою та протиправною поведінкою
відповідача, тому відсутні підстави
для застосування деліктної
відповідальності.

За викладених обставин, позовні вимоги
задоволенню не підлягають як не
доведені та необґрунтовані.

Витрати по оплаті судового збору в
порядку ст. 49 ГПК України покладаються
на позивача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
ст. ст. 4, 49, 75, 82-85 ГПК України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 18.03.2014 року.

Суддя
Г. П. Бондаренко