ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
РІШЕННЯ

11.03.2014
Справа № 907/1297/13

Суддя Русняк В.С., розглянувши
матеріали

За позовом Прокурора
Великоберезнянського району в
інтересах держави в особі Державної
екологічної інспекції в Закарпатській
області, м.Ужгород (позивач-1) та
Тихівської сільської ради
Великоберезнянського району, с.Тихий
Великоберезнянський район (позивач - 2)

до відповідача Державного
підприємства „Закарпатське обласне
управління лісогосподарських
агропромислових господарств", м.
Ужгород

про стягнення 59342,68грн. ( з врахуванням
заяви про зменшення розміру позовних
вимог)

Представники:

від позивача 1 - Данч Н.О. - представник
по довіреності від 09.01.14 №51/05

від позивача 2 - не з'явився,

від відповідача - Поцко В.В. -
представник по довіреності від 12.12.2012р.
№01-11/164

за участі -Камінська О.В., прокурор
відділу прокуратури м. Ужгорода,

Суть спору: Прокурор
Великоберезнянського району в
інтересах держави в особі Державної
екологічної інспекції в Закарпатській
області, м.Ужгород та Тихівської
сільської ради Великоберезнянського
району, с.Тихий Великоберезнянський
район звернувся з позовом до
державного підприємства
„Закарпатське обласне управління
лісогосподарських агропромислових
господарств", м. Ужгород про стягнення
59342,68грн. ( з врахуванням заяви про
зменшення розміру позовних вимог).

У судовому засіданні 11.03.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення згідно ст. 85 ГПК
України.

Представники прокуратури та Державної
екологічної інспекції у судовому
засіданні просять задоволити позов в
повному обсязі, обґрунтовуючи позовні
вимоги доданими до матеріалів справи
документальними доказами, зокрема
стверджують, що відповідачем завдані
збитки природним ресурсам внаслідок
порушення природоохоронного
законодавства на суму 59342,68 грн. (з
врахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог).

Присутній у судовому засіданні
уповноважений представник відповідача
усно та поданим відзивом на позов, а
також додатковими поясненнями
заперечує проти задоволення позову,
вказуючи на те, що позов мотивовано з
посиланням на ті обставини, що під час
здійснення перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства по
філії "Великоберезнянське лісове
агропромислове господарство"
начальником СДСБЕЗ Перечинського РВ
УМВС України у Закарпатській області
та слідчим Перечинського РВ УМВС
України у Закарпатській області було
виявлено факт здійснення незаконної
рубки.

Однак, у підтвердження позовних вимог
позивачем подано акт перевірки
дотримання вимог природоохоронного
законодавства про охорону, захист,
використання та відтворення лісів від
30.05.2013 р., який складений за
результатами перевірки Державною
екологічною інспекцією в
Закарпатській області, проведеною з
29.05.2013 р. по 30.05.20413 р.

Жодного посилання в акті перевірки на
виявлення факту незаконної рубки
працівниками органів внутрішніх справ
або на їх присутність під час
проведення перевірки, а також на
встановлену особу порушника у
вказаному акті не міститься.

Крім того, вказує, що акт перевірки
дотримання вимог природоохоронного
законодавства про охорону, захист,
використання та відтворення лісів від
30.05.2013 р. не містить жодного посилання
на виявлення незаконних рубок.
Вказаний акт містить відомості про
виявлення факту несвоєчасної та
незадовільної очистки місць рубок від
парубкових решток та на порушення у
вигляді невивезення у встановлений
термін деревини з лісу.

Зазначає, що в розрахунку шкоди,
завданої незаконними рубками,
зазначено про вчинення порушення в
кварталі 23 виділи 36, 32 і 13, тоді як
згідно акту перевірка проведена у
кварталі 54 виділ 13, 15.

Крім того, вказує, що за фактом
виявлення незаконних рубок було
встановлено особу порушника - гр.
ОСОБА_4., якого притягнуто до
кримінальної відповідальності.

Письмовим поясненням від 12.03.2014 р.
повідомив, що у відповідача відсутній
акт перевірки вимог дотримання
лісового законодавства, в якому було
зафіксовано факт вчинення незаконних
рубок. Вказує, що вирок
Великоберезнянського районного суду
від 23.07.2013 р., яким визнано винним у
вчиненні злочину, передбачено ч. 1 ст. 364,
ч. 1 ст.366, ч.1 ст. 246 Кримінального кодексу
України гр. ОСОБА_4 та притягнуто його
до кримінальної відповідальності є по
суті єдиним документом, що підтверджує
факт вчинення незаконних рубок.

Вказує, що у відповідності до ст. 107
Лісового кодексу України обов'язок
щодо відшкодування шкоди, заподіяної
лісу, покладається безпосередньо на
особу, яка заподіяла шкоду.

В зв'язку з наведеним, просить
відмовити у задоволенні позову
повністю.

Вивчивши та дослідивши
матеріали справи

суд встановив:

Під час здійснення перевірки
дотримання вимог природоохоронного
законодавства по філії
"Великоберезнянське лісове
агропромислове господарство"
начальником СДСБЕЗ Перечинського РВ
УМВС України у Закарпатській області
та слідчим Перечинського РВ УМВС
України у Закарпатській області було
встановлено, що старшим майстром лісу
ОСОБА_4. філії "Великоберезнянське
лісове агропромислове господарство" в
період часу вересня - жовтня 2012 року в
кварталі 23 виділу 32 на території філії
"Великоберезнянське лісове
агропромислове господарство"
державного підприємства "Закарпатське
обласне управління лісогосподарських
агропромислових господарств" поблизу
с.Сухий Великоберезнянського району,
незаконно, без передбаченого законом
дозволу, скоїно порубку 16 дерев породи
бук. В кінці квітня 2013 року в лісовій
ділянці в кварталі 23 виділ 36 території
філії ним було вчинено незаконну
порубку 18 дерев породи смерека.

Факт здійснення вказаних незаконних
рубок підтверджується наявним в
матеріалах справи вироком
Великоберезнянського районного суду
від 23.07.2013 р.

Проведеними за результатами перевірки
розрахунками розміру заподіяної шкоди
незаконним вирубуванням дерев до
ступеня припинення росту по філії
"Великоберезнянське лісове
агропромислове господарство" в
кварталі 23 виділу 36 встановлено розмір
заподіяної шкоди - 27 256,88 грн., а в
кварталі 23 виділу 32 встановлено розмір
заподіяної шкоди - 31 585,80 грн.

Загальний розмір заподіяної шкоди
склав 59 342,68 грн.

Вироком Великоберезнянського
районного суду від 23.07.2013 р. гр. ОСОБА_4
визнано винним у вчиненні злочину,
передбачено ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст.366, ч.1 ст. 246
Кримінального кодексу України та
притягнуто до кримінальної
відповідальності.

Відповідно до ст. 16 та ч. 1 ст. 17 Лісового
кодексу України, право користування
лісами здійснюється в порядку
постійного та тимчасового
користування лісами. У постійне
користування ліси на землях державної
власності для ведення лісового
господарства без встановлення строку
надаються спеціалізованим державним
лісогосподарським підприємствам,
іншим державним підприємствам,
установам та організаціям, у яких
створено спеціалізовані
лісогосподарські підрозділи.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.19 Лісового
кодексу України постійні
лісокористувачі зобов'язані, зокрема,
забезпечувати охорону, захист,
відтворення, підвищення
продуктивності лісових насаджень,
посилення їх корисних властивостей,
підвищення родючості ґрунтів, вживати
інших заходів відповідно до
законодавства на основі принципів
сталого розвитку.

Згідно з п.5 ст.64 (Основні вимоги щодо
ведення лісового господарства)
Лісового кодексу України підприємства,
установи, організації і громадяни
здійснюють ведення лісового
господарства з урахуванням
господарського призначення лісів,
природних умов і зобов'язані
здійснювати охорону лісів від пожеж,
захист від шкідників і хвороб,
незаконних рубок та інших пошкоджень.

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.86 та ст.90
Лісового кодексу України організація
охорони і захисту лісів передбачає
здійснення комплексу заходів,
спрямованих на збереження лісів від
пожеж, незаконних рубок, пошкодження,
ослаблення та іншого шкідливого
впливу, захист від шкідників і хвороб.
Забезпечення охорони і захисту лісів
покладається на органи виконавчої
влади з питань лісового господарства
та органи місцевого самоврядування,
власників лісів і постійних
лісокористувачів відповідно до цього
Кодексу. Основними завданнями
державної лісової охорони є:
здійснення державного контролю за
додержанням лісового законодавства;
забезпечення охорони лісів від пожеж,
незаконних рубок, захист від шкідників
і хвороб, пошкодження внаслідок
антропогенного та іншого шкідливого
впливу.

В свою чергу, згідно з п.5 ч.2 ст.105
Лісового кодексу України
відповідальність за порушення
лісового законодавства несуть особи,
винні у порушенні строків
лісовідновлення та інших вимог щодо
ведення лісового господарства,
встановлених законодавством у сфері
охорони, захисту, використання та
відтворення лісів.

Відповідно до ст.107 цього Кодексу
підприємства, установи, організації і
громадяни зобов'язані відшкодувати
шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок
порушення лісового законодавства, у
розмірах і порядку, визначених
законодавством України.

Таким чином, виходячи з системного
аналізу змісту положень п.1 ч.2 ст.19, п.5
ст.64, ч.ч.1,5 ст.86, п.5 ч.2 ст.105 та ст.107
Лісового кодексу України, в даному
випадку відповідач державне
підприємство "Закарпатське обласне
управління лісогосподарських
агропромислових господарств", як
постійний лісокористувач, є особою, яка
самостійно відповідає за дотримання
вимог лісового законодавства в межах
виділеного у постійне користування
лісового фонду.

Відтак, при вирішенні спорів щодо
відшкодування шкоди, заподіяної
порушенням вимог лісового
законодавства у випадках встановлення
контролюючими органами при проведенні
перевірок дотримання
природоохоронного законодавства на
підвідомчій лісовому господарству
території факту правопорушення,
вчиненого невстановленими особами,
необхідно виходити з того, що
відповідно до ст.19 Лісового кодексу
України обов'язки зі забезпечення
охорони, захисту, відтворення,
підвищення продуктивності лісових
насаджень покладено саме на постійних
лісокористувачів. А відтак, відповідач,
як постійний лісокористувач,
зобов'язаний, зокрема, забезпечити
охорону та захист лісових насаджень
від незаконних вирубок, а в разі
невиконання покладених на нього
обов'язків, в тому числі повинен нести
відповідальність у вигляді
відшкодування збитків.

Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична
особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім
працівником під час виконання ним
своїх трудових (службових) обов'язків.

Вироком Великоберезнянського
районного суду від 23.07.2013 р.
встановлено, що старшим майстром лісу
філії "Великоберезнянське лісове
агропромислове господарство" ОСОБА_4.
в період часу вересня - жовтня 2012 року в
кварталі 23 виділу 32 на території філії
"Великоберезнянське лісове
агропромислове господарство"
державного підприємства "Закарпатське
обласне управління лісогосподарських
агропромислових господарств" поблизу
с.Сухий Великоберезнянського району,
незаконно, без передбаченого законом
дозволу, скоїно рубку 16 дерев породи
бук. В кінці квітня 2013 року в лісовій
ділянці в кварталі 23 виділ 36 території
філії ним було вчинено незаконну рубку
18 дерев породи смерека.

Вказані факти, що свідчать про
наявність безпосереднього
причинно-наслідкового зв'язку між
протиправною поведінкою службової
особи відповідача під час виконання
нею своїх трудових (службових)
обов'язків та завданням шкоди лісовим
ресурсам, в силу приписів ч.3 ст.35 ГПК
України мають преюдиціальне значення
та не підлягають доведенню при
вирішенні даного спору.

Згідно зі ст.68 Закону України "Про
охорону навколишнього природного
середовища" підприємства, установи,
організації та громадяни зобов'язані
відшкодовувати шкоду, заподіяну ними
внаслідок порушення законодавства про
охорону навколишнього природного
середовища, в порядку та розмірах,
встановлених законом.

Загальні підстави відповідальності за
завдану майнову шкоду унормовані
статтею 1166 Цивільного кодексу України.
За приписами вказаної норми, майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

До істотних обставин, що підлягають
з'ясуванню судом та доведенню
сторонами у спорі про відшкодування
заподіяної шкоди, є наявність всіх
сукупних елементів складу цивільного
правопорушення: протиправної
поведінки; шкоди; причинного зв'язку
між протиправною поведінкою
заподіювача та шкодою; вини. Разом з
цим, позивач зобов'язаний довести
протиправність поведінки відповідача,
розмір заподіяної шкоди,
причинно-наслідковий зв'язок між
протиправною поведінкою та заподіяною
шкодою.

У відповідності до ч.2 ст.1166 ЦК України
особа, яка завдала шкоду, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоду завдано не з її вини.

Вирішуючи спір про відшкодування
шкоди, заподіяної природному
середовищу слід виходити з презумпції
вини правопорушника. Таким чином,
позивач не повинен доводити наявність
вини відповідача, навпаки, відповідач
повинен довести, що шкоду завдано не з
його вини, або ж у діях його працівників
відсутня вина у заподіянні шкоди.

Вищенаведеними обставинами повністю
підтверджується наявність вини
відповідача у заподіянні шкоди
навколишньому природному середовищу
на суму 59342,68 грн.

Виходячи з наведеного, суд дійшов
висновку, що заявлені позовні вимоги в
частині стягнення несплачених
відповідачем відшкодувань за
порушення лісового законодавства до
спеціального фонду з охорони
навколишнього природного Тихівської
сільської ради, Великоберезнянський
район, с. Тихий суму 59342,68 грн. належним
чином обґрунтовані та підтверджені
матеріалами справи, підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Розподілення грошових коштів, що
стягуються у відшкодування за
порушення законодавства про охорону
навколишнього природного середовища,
слід здійснити у відповідності до
вимог п. 7 ч. 3 ст. 29, п.7 ч. 2 ст. 69
Бюджетного кодексу України, якими
передбачено, що джерелами формування
спеціального фонду Державного бюджету
України в частині доходів є 30 відсотків
грошових стягнень за шкоду, заподіяну
порушенням законодавства про охорону
навколишнього природного середовища
внаслідок господарської та іншої
діяльності, а до надходжень
спеціального фонду місцевих бюджетів
належать 70 відсотків грошових стягнень
за шкоду, заподіяну порушенням
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища
внаслідок господарської та іншої
діяльності, в тому числі: до сільських,
селищних, міських бюджетів - 50
відсотків, обласних бюджетів та
бюджету Автономної Республіки Крим - 20
відсотків, бюджетів міст Києва та
Севастополя - 70 відсотків. Платежі, які
відповідно до Бюджетного кодексу
України розподіляються між державним
та місцевими бюджетами, відповідно до
п. 9 Порядку організації роботи органів
Державної казначейської служби
України у процесі казначейського
обслуговування державного та місцевих
бюджетів за доходами та іншими
надходженнями, затвердженого наказом
Державної казначейської служби
України від 09.08.2013 року № 128,
зараховуються на аналітичні рахунки,
відкриті в Головних управліннях
Казначейства на ім'я органу
Казначейства за балансовим рахунком 3311
„Кошти, які підлягають розподілу між
державним і місцевими бюджетами" Плану
рахунків в розрізі територій та кодів
класифікації доходів бюджету. Кошти,
які надійшли за день на рахунки 3311, у
регламентований час розподіляються
Головними управліннями Казначейства
за встановленими нормативами між
державним бюджетом та відповідними
місцевими бюджетами.

Заперечення відповідача
спростовуються матеріалами справи, а
акт перевірки від 30.05.2013р. не стосується
позовних вимог і судом до уваги не
приймається.

За правилами ст.49 ГПК України суд
покладає на відповідача витрати по
оплаті судового збору в дохід
державного бюджету України в розмірі
1827,00 грн.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з державного підприємства
"Закарпатське обласне управління
лісогосподарських агропромислових
господарств" (Закарпатська область, м.
Ужгород, вул. Гагаріна, буд. 42/1, код
32434750) на користь спеціального фонду з
охорони навколишнього природного
Тихівської сільської ради,
Великоберезнянський район, с. Тихий (р/р
0054, назва банку - ГУДКУ у
Закарпатській області, МФО банку
одержувача - 812016, 7, код
платежу 24062100, одержувач коштів
спеціальний фонд місцевого бюджету
Тихівської сільської ради) суму 59342,68
грн. (п'ятдесят дев'ять тисяч триста
сорок дві гривні 68 коп.) збитків.

3. Стягнути з державного підприємства
"Закарпатське обласне управління
лісогосподарських агропромислових
господарств" (Закарпатська область, м.
Ужгород, вул. Гагаріна, буд. 42/1, код
32434750) в доход Державного бюджету
України суму 1827,00 грн. (одна тисяча
вісімсот двадцять сім грн. 00 коп. )
судового збору (код класифікації
доходів бюджету 22030001 "Судовий збір (ДСА,
050)", рахунок отримувача 3002,
отримувач коштів Державний м. Ужгород
22030001, код отримувача 38015610, банк
одержувача: ГУДКСУ у Закарпатській
області, МФО 812016).

4. Рішення набирає законної сили в
порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України.

5. Видати накази.

Повне рішення складено 17.03.2014 року

Суддя
В.С. Русняк