ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року Справа № 914/1514/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого - суддіДерепи В.І.,суддів
:Бондар С.В., Грека Б.М. - (доповідача у
справі)розглянувши у відкритому
судо-вому засіданні касаційну
скаргуПублічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"на
постановуЛьвівського апеляційного
господарського суду від 04.12.13у справі№
914/1514/13господарського судуЛьвівської
областіза позовомПублічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз
України"доТовариства з обмеженою
відповідальністю науково-виробниче
підприємство "Енергія-Новояворівськ"

третя особаПублічне акціонерне
товариство по газопостачанню та
газифікації "Львівгаз"

простягнення суми за участю
представників від:позивачаСіндряков
О.В. (дов. від 22.08.13)відповідачаСтиранка
М.Б. (дов. від 17.01.14)

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулося до
господарського суду Львівської
області з позовною заявою про
стягнення із Товариства з обмеженою
відповідальністю науково-виробниче
підприємство "Енергія-Новояворівськ"
784483,68 грн. основного боргу, 216239,65 грн.
пені, 45862,82 грн. річних, 4155,03 грн.
інфляційних втрат

Рішенням господарського суду
Львівської області від 10.10.13 (суддя
Іванчук С.В.), залишеним без змін
постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 04.12.13 (колегія
суддів у складі: головуючого-судді
Данко Л.С., суддів: Давид Л.Л., Юрченко
Я.О.), позов задоволено частково:
стягнуто з відповідача на користь
позивача 4155,03 грн. інфляційних втрат,
44968,12грн. - 3 % річних, 149555,34 грн. - пені,
20660,27грн. - судового збору (при цьому
розмір пені зменшено на 25%), в частині
основного боргу провадження у справі
припинено, в решті позову відмовлено.

Частково не погоджуючись із рішенням
та постановою, позивач звернувся до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати в частині зменшення розміру
пені. Свої доводи скаржник обґрунтовує
прийняттям зазначених актів з
порушенням норм матеріального права
(ст.233 ГК України, ст.ст.549-552 ЦК України)
та процесуального права (ст.ст.42, 43, 83-84,
121 ГПК України).

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
Вищого господарського суду України
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами, 30.09.11 між Публічним
акціонерним товариством по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" та Товариством з обмеженою
відповідальністю Науково-виробниче
підприємство "Енергія-Новояворівськ"
укладений Договір № ТЕ78Н
купівлі-продажу природного газу, на
виконання умов якого ПАТ по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" поставлено протягом жовтня -
грудня 2011 року та січня - квітня 2012 року,
а відповідачем прийнято природний газ
на загальну суму 42626625,09 грн., що не
заперечується сторонами.

Зобов'язання з оплати виконувалися
відповідачем неналежним чином. Так,
відповідач на виконання умов Договору
№ ТЕ78Н від 30.09.11 (за яким мала місце
заборгованість в 2011 році) та умов
Додаткової угоди № 1 від 30.12.11
перерахував на рахунок Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" грошові кошти в сумі 40961209,45
грн., неоплаченою залишилась сума 1665415,64
грн. основного боргу, що відповідачем
не заперечується.

14.11.12 між Публічним акціонерним
товариством по газопостачанню та
газифікації "Львівгаз" та Публічним
акціонерним товариством "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
укладено Договір № 14/7036/12 про
відступлення права вимоги. 27.12.12
відповідачем здійснено часткову
оплату боргу на рахунок позивача в
розмірі 880931,96 грн., внаслідок чого,
заборгованість відповідача перед
позивачем складала відповідно 784483,68
грн.

Станом на день прийняття рішення
заборгованість погашена повністю
(доказом чого є Спільне протокольне
рішення про організацію
взаєморозрахунків за природній газ та
теплопостачання № 1031 за рахунок коштів
загального фонду державного бюджету
на підставі та на виконання якого
здійснено оплату основного боргу в
розмірі 784483,68 грн. із призначенням
платежу за природній газ 2012 згідно з
договором від 14.11.12 № 14/7036/12, та
долучено платіжне доручення про оплату
№ 2 від 30.07.13). За таких обставин судами
припинено провадження у справі в
частині стягнення суми основної
заборгованості.

За порушення дисципліни розрахунків
судами стягнуті з відповідача 44968,12 грн.
- 3% річних та 4155,03 грн. - інфляційних
втрат, відповідно до статті 625 ЦК
України.

На підставі п.6.2.2 Договору позивачем за
прострочення оплати за поставлений
природній газ в період з 30.11.11 по 31.08.12
розраховано розмір пені за період з
22.03.12 по 19.03.13 в розмірі 216 239,65 грн. З
таким розрахунком розміру пені, суди не
погодились та відмовили в позові в
частині стягнення 12543, 62 грн., оскільки
вони нараховані за межами строку
позовної давності, про що заявлено до
винесення рішення. Судові акти в
частині припинення провадження, в
частині задоволення позову та в
частині відмови у стягненні 12543, 62 грн.
пені не оскаржуються сторонами, а тому
не перевіряються судом касаційної
інстанції та підлягають залишенню без
змін.

Разом з тим, визначивши, що пеня у
розмірі 199407,12 грн. нарахована
відповідачем правомірно, суди зменшили
її на 25 % відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК
України, ст. 233 ЦК України з посиланням
на те, що порушення зобов'язання
відповідачем не потягло значних втрат
та збитків для позивача, враховуючи
ступінь виконання зобов'язання
боржником - повне погашення суми
основного боргу, зважаючи на те, що
позивач виступає кредитором за
договором уступки права вимоги та не є
безпосереднім постачальником
відповідачу природного газу у
господарських відносинах, які виникли
між відповідачем та третьою особою,
враховуючи, що неналежне виконання
зобов'язання відповідачем має місце з
урахуванням об'єктивних та невід'ємних,
незалежних від відповідача факторів, а
саме: різниці у тарифах, значної
заборгованості населення, зважаючи за
значні збитки відповідача у першому
півріччі 2013 р.

Судові акти оскаржуються позивачем
саме в частині зменшення пені. При
цьому скаржник вказує на те, що судами
безпідставно використано такі свої
права, оскільки невірно оцінені
обставини щодо матеріального
становища боржника, як виняткові.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України підтримує правову позицію
судів з огляду на наступне. Відповідно
до положень частин першої, третьої
статті 509, статей 526, 629 Цивільного
Кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості. Кодексом також
передбачено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання; штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання; пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (стаття 549
Кодексу). Якщо предметом неустойки є
грошова сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства. Розмір неустойки,
встановлений законом, може бути
збільшений у договорі. Сторони можуть
домовитися про зменшення розміру
неустойки, встановленого актом
цивільного законодавства, крім
випадків, передбачених законом
(частина друга статті 551 Кодексу).
Розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення (частина третя статті
551 Кодексу).

В даному випадку договором передбачено
стягнення пені в максимальному
розмірі. Позивач вимагає стягнення
такої пені та заперечує
обґрунтованість її зменшення, хоча не
довів факт завдання йому відповідачем
значних збитків, враховуючи те, що він
не був постачальником газу, а лише
отримав право вимоги до відповідача на
підставі договору уступки права
вимоги.

У випадку нарахування неустойки, яка є
явно завищеною, не відповідає
передбаченим у пункті 6 статті 3,
частині третій статті 509 та частинах
першій, другій статті 627 Кодексу
засадам справедливості,
добросовісності, розумності як
складовим елементам загального
конституційного принципу верховенства
права, суд має право її зменшувати.
Наявність у кредитора можливості
стягувати із споживача надмірні
грошові суми, як неустойку, спотворює
її дійсне правове призначення,
оскільки із засобу розумного
стимулювання боржника виконувати
основне грошове зобов'язання неустойка
перетворюється на несправедливо
непомірний тягар для споживача та
джерело отримання невиправданих
додаткових прибутків кредитором.

Пунктом 1 ст.233 ГК України закріплено, що
суд має право зменшити розмір санкцій,
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому повинно бути взято
до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені та
штрафу, які підлягають стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання, суд
повинен з'ясуват наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром збитків, а також об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що
при вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема, із розміром
збитків кредитора, враховує інтереси
обох сторін. В даному випадку судами
дотриманий баланс інтересів сторін та
правомірно зменшено розмір неустойки.

Отже, доводи касаційної скарги
спростовуються вищевикладеним та не
можуть бути підставою для скасування
постанови у справі, а тому, постанову
апеляційного господарського суду слід
залишити без змін, так як вона ухвалена
при повному з'ясуванні всіх обставин
справи та при вірному
правозастосуванні.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий
господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
залишити без задоволення, постанову
Львівського апеляційного
господарського суду від 04.12.13 у справі
№914/1514/13 залишити без змін.

Головуючий - суддя В.І.
Дерепа

Судді С.В. Бондар

Б.М. Грек