ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2014 р.
Справа № 922/3593/13

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О.,
суддя Шевель О.В.

при секретарі Фільшиній Н.І.

за участю представників сторін:

позивача: Артюх А.Л. (довіреність б/н
від 15.06.2012 р.),

відповідача: Новосельцева В.І.
(довіреність б/н від 31.07.2013р.),

третьої особи - не з'явилась,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх. №26
Х/2-7) на рішення господарського суду
Харківської області від 17.12.13р. у справі
№ 922/3593/13

за позовом Управління Національного
банку України в особі НБУ в Харківській
області, м.Харків,

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача: Публічне Акціонерне
товариство "Земельний банк", м.Харків,

до Приватного акціонерного товариства
"Лізингова компанія "Сприяння",
м.Харків,

про стягнення 1 203 985,24 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 17.12.2013р. (суддя
Шатерніков М.І.) позов задоволено
повністю. Стягнуто з Приватного
акціонерного товариства "Лізингова
компанія "Сприяння" на користь
Національного банку України в особі
Управління Національного банку
України в Харківській області
заборгованість за основним боргом за
договором №68-08/К про надання кредитної
лінії від 21.08.2008р. в сумі 700000,00 грн.,
заборгованість по простроченим
відсоткам за користування кредитом за
період серпень 2010 - листопад 2013 року за
договором №68-08/К про надання кредитної
лінії від 21.08.2008р. в сумі 1062282,80 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства "Лізингова компанія
"Сприяння" на користь державного
бюджету України 35245,64 грн. судового
збору.

Відповідач з рішенням місцевого
господарського суду не погодився та
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та прийняти нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити,
посилаючись на те, що рішення прийнято
за недоведеністю обставин, що мають
значення для справи.

Скарга обґрунтована тим, що за
відсутністю в матеріалах справи
належних доказів, які б підтверджували,
що відступлення права вимоги на
майнові права, які виникли на підставі
кредитного договору №68-08/К від 21.08.2008р.
відбулося до запровадження
ліквідаційної процедури ПАТ
«Земельний банк» у господарського суду
першої інстанції не було підстав
задовольняти заявлені позивачем
вимоги про стягнення з відповідача
заборгованості по зобов'язаннях, які
виникли у ПАТ «Лізингова компанія
«Сприяння» на підставі кредитного
договору №68-08/К від 21.08.2008р.

Представник відповідача у судовому
засіданні підтримав вимоги
апеляційної скарги та просив рішення
суду першої інстанції скасувати та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Представник позивача у судовому
засіданні та у відзиві на апеляційну
скаргу (вх. №781 від 27.01.2014р.) проти
апеляційної скарги заперечував та
просив апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції без змін, посилаючись на те,
що згідно з п.1.2. кредитного договору
№68-08/К від 21.08.2008р. кредит був наданий
відповідачу строком до 24.08.2010р. включно.
Всупереч приписам чинного
законодавства України та положень
кредитного договору №68-08/К від 21.08.2008р.
відповідач порушив його умови та
припинив виконувати обов'язок щодо
повернення наданого кредиту, а також
сплати відсотків за його користування,
в зв'язку з чим відповідно до заявлених
позивачем розрахунків заміна
кредитора за зобов'язанням за
кредитним договором №68-08/К від 21.08.2008р.
на Національний банк України відбулась
ще з 01.07.2010р., тобто до введення
ліквідаційної процедури ПАТ
«Земельний Банк» з 02.08.2010р. відповідно
до постанови Правління Національного
банку України від 30.07.2010р. №375.

Третя особа у судове засідання не
з'явилась, але у відзиві на апеляційну
скаргу (вх. №1611 від 24.02.2014р.) проти
апеляційної скарги заперечує,
посилаючись на те, що оскільки протягом
2011р. між сторонами по даній справі
вирішувався судовий спір по справі
№5023/5582/11 щодо наявності у ПАТ
«Земельний банк» права вимоги за
кредитними договорами, укладеними між
ПАТ «Земельний банк» та приватним
акціонерним товариством «Лізингова
компанія «Сприяння», майнові права які
передані в заставу Національному банку
України на підставі відповідних
договорів застави майнових прав
(зокрема й за кредитним договором
№68-08/К від 21.08.2008р., що є предметом спору
в даній справі) були передані третьою
особою позивачу на баланс після
вирішення вказаного судового спору.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
наявні докази по справі, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду встановила.

В серпні 2013р. Національний банк України
в особі Управління НБУ в Харківської
області звернувся до господарського
суду Харківської області з позовною
заявою про стягнення з Приватного
акціонерного товариства "Лізингова
компанія "Сприяння" заборгованості у
розмірі 1203985,24 грн.

09.12.2013р. позивачем до суду надано заяву
про уточнення позовних вимог (вх. 45643), в
якій позивач просив суд стягнути з
відповідача заборгованість у розмірі
1762282,80 грн., яка виникла у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань за договором про
надання відновлюваної кредитної лінії
№ 68-08/К від 21.08.2008р., яка складається із
заборгованості за основним боргом в
сумі 700000,00 грн. та простроченої
заборгованості за відсотками за
користування кредитом в сумі 1062282,80 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
(вх. №45385 від 06.12.2013р.) проти задоволення
позову заперечував, посилаючись на те,
що не замінивши ПАТ «Земельний банк» у
зобов'язанні, що виникає з кредитного
договору №68-08/К від 21.08.2008р., Управління
НБУ в Харківській області не набуло у
вказаному зобов'язанні прав кредитора,
а відтак заявлені у цій справі вимоги
про стягнення з Приватного
акціонерного товариства "Лізингова
компанія "Сприяння" грошових коштів в
сумі 1203985,24 грн. з метою задоволення
вимог позивача за кредитним договором
№68-08/К від 21.08.2008р. є безпідставними.

Як зазначає відповідач, немає підстав й
для стягнення з відповідача у
заявлений у цій справі спосіб грошових
коштів в сумі 1203985,24 грн. з метою
задоволення вимог Управління НБУ в
Харківській області як
заставодержателя за зобов'язаннями, що
виникли у ПАТ «Земельний банк» на
підставі кредитного договору №15 від
06.11.2008р., оскільки таке стягнення після
введення 02.08.2010р. щодо ПАТ «Земельний
банк» ліквідаційної процедури не може
бути здійснене поза межами
ліквідаційної процедури, адже це
суперечить положенням ст.ст.91, 96 Закону
Україну "Про банки і банківську
діяльність" та порушує права інших
кредиторів банку.

17.12.2013р. господарським судом
Харківської області прийнято
оскаржуване рішення, яким позов
задоволено повністю, з тих підстав, що
відповідач не надав суду жодного
документу, які б підтверджував сплату
заборгованості по кредиту та по
відсоткам по кредитному договору.

Колегія суддів дослідивши матеріали
справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, правильність застосування
місцевим господарським судом норм
процесуального та матеріального права
приходить до висновку про відмову у
задоволенні апеляційної скарги
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
позов обґрунтовано тим, що 21.08.2008р. між
Публічним акціонерним товариством
"Земельний банк" (правонаступник
Харківського акціонерного
комерційного Земельного банку), банком,
та Акціонерним товариством "Лізингова
компанія "Сприяння", позичальником,
укладено договір № 68-08/К про надання
кредитної лінії, згідно з яким банк
надає позичальнику відновлювальну
кредитну лінію з лімітом кредитування
в розмірі 1000000,00 грн. на умовах
забезпеченості, повернення, платності
та цільового використання.

Відповідно до п.1.2. договору кредит
надається строком з 21.08.2008р. по 24.08.2010р.

Відповідно до п. 1.3 договору, процентна
ставка за користування кредитом
становить 20,0 процентів річних.

20.08.2009р. між сторонами укладено
додаткову угоду № 2 до договору № 68-08/К
від 21.08.2008р., якою внесено зміни до п.1.3
договору та встановлено розмір
процентної ставки за користування
кредитом: з 21.08.2008 - 20 відсотків річних; з
20.08.2009 - 24 відсотки річних.

Також, викладено п. 3.7 кредитного
договору в новій редакції, а саме, в
разі порушення позичальником
встановленого п. 1.2. кредитного
договору строку повернення кредиту або
порушення строків вказаних
додатковими угодами щодо повернення
окремих траншів, позичальник, надалі
сплачує проценти за неправомірне
користування кредитом, виходячи зі
ставки 24 відсотки річних, порядок
нарахування й виплати яких
встановлюється згідно з п. 3.5, 3.6 даного
договору до повного погашення кредиту.

Як зазначає позивач, відповідач
порушив умови кредитного договору та
припинив виконувати обов'язок щодо
повернення наданого кредиту, а також
сплати відсотків за його користування.
Станом на 01.12.2013р. заборгованість
відповідача за кредитним договором №
68-08/К складає 1762282.80 грн., у т.ч. за
кредитом 700000,00 грн. та за процентами за
користування кредитом, нарахованими за
період серпень 2010р. - листопад 2013р.-
1062282,80 грн.

06.11.2008р. між Національним банком
України, в особі Управління
Національного банку України в
Харківській області та Харківським
акціонерним комерційним Земельним
банком укладено кредитний договір № 15,
за умовами якого ПАТ "Зембанк" було
надано кредит на суму 50000000,00 грн. на
термін з 06.11.2008р. до 26.08.2009р. з оплатою
відсотків у розмірі 17,0 процентів
річних.

05.01.2010р. додатковим договором № 1 до
кредитного договору було внесено
зміни, якими пролонговано термін
погашення кредиту до 26.08.2010р. та
збільшено проценту ставку за кредитом
до 18 процентів річних.

25.06.2010р. додатковим договором № 2 до
кредитного договору внесено зміни до п.
1.2., відповідно до якого додатково в
забезпечення виконання зобов'язань ПАТ
"Зембанк" за кредитним договором
Національному банку України були
передані майнові права за кредитним
договором № 68-08/К від 21.08.2008р., укладеним
між ПАТ "Зембанк" та АТЗТ "Лізингова
компанія "Сприяння", зі всіма змінами до
нього, про що укладено договір застави
майнових прав № 15/7 від 25.06.2010р.

Відповідно до п. 1.1. договору застави
майнових прав №15/7, предметом застави
за цим договором є майнові права за
кредитним договором № 68-08/К від 21.08.2008р.
зі всіма змінами до нього, укладеним
між ПАТ "Зембанк", заставодавцем, та
АТЗТ "Лізингова компанія "Сприяння",
боржником, відповідно до якого боржник
повинен повернути заставодавцю кредит
в сумі 1000000,00 грн., станом на дату
укладення договору залишок
заборгованості становить 727020,00 грн., з
кінцевим терміном повернення 24.08.2010р.
та сплачувати проценти за користування
ним за ставкою 24,0 процентів річних.

Відповідно до п. 1.6. договору застави
майнових прав №15/7 за рахунок
заставленого майнового права вимоги
заставодержателя задовольняються в
повному обсязі, включаючи суму
основного боргу, нараховані проценти
та пеню.

Відповідно до п.2.1.1. договору застави
майнових прав №15/7 у разі невиконання
заставодавцем умов кредитного
договору та/або цього договору
заставодержатель отримує право
одержати задоволення з майнових прав
переважно перед іншими кредиторами
відповідно до Закону України «Про
заставу» та ст. 73 Закону України "Про
Національний банк України".

Відповідно до п. 4.2. договору застави
майнових прав №15/7 у частині уступки
права вимоги цей договір укладено з
відкладальною умовою відповідно до ст.
212 ЦК України. Права вимоги переходять
до заставодержателя наступного дня
після настання строку виконання
зобов'язань за кредитним договором,
якщо вони не будуть виконані повністю
або частково, або після настання
випадку, передбаченого п. 3.1.4. вказаного
договору.

Відповідно до п.3.1.4. договору застави
майнових прав №15/7 заставодержатель
має право звертати стягнення на
предмет застави (отримання вимоги, що
випливає із заставленого майна) і
реалізовувати заставлені майнові
права і задовольняти за їх рахунок свої
грошові вимоги за кредитним договором
у повному обсязі до настання терміну
виконання заставодавцем відповідних
зобов'язань у разі, зокрема,
одноразової прострочки заставодавцем
сплати процентів за користування
кредитом відповідно до умов кредитного
договору № 15 від 06.11.2008р. на строк
більше ніж 5 днів.

Як зазначає позивач, ПАТ "Зембанк" було
порушено умови кредитного договору
щодо повернення наданого кредиту, а
також сплати відсотків за його
користування. Згідно розрахунку
заборгованості за простроченими
процентами по кредитному договору №15
від 06.11.2008р., прострочка ПАТ "Зембанк"
зобов'язань зі сплати процентів за
кредитним договором №15 від 06.11.2008р.
мала місце одразу після укладання
договору застави майнових прав. Заміна
кредитора за зобов'язанням за
кредитним договором №68-08/К від 21.08.2008р.
на Національний банк України відбулась
01.07.2010р., тобто до введення
ліквідаційної процедури ПАТ
«Земельний Банк» з 02.08.2010р. відповідно
до постанови Правління Національного
банку України від 30.07.2010р. №375. Крім
того, постановою Харківського
апеляційного господарського суду від
19.11.2013р. у справі №922/2833/13 підтверджено
дійсність п.4.1. договору застави
майнових прав.

Як свідчать матеріали справи, висновки
щодо заміни кредитора в зобов'язанні,
що випливає з кредитного договору №
68-08/К від 21.08.2008р. та перехід права
вимоги за вказаним договором на
підставі п.4.2. договору застави
майнових прав до позивача підтверджено
господарськими судами всіх рівнів в
мотивувальній частині рішень, в межах
судової справи № 5023/5582/11.

Судовими інстанціями під час розгляду
справи № 5023/5582/11 визначено момент
переходу прав вимоги до позивача за
кредитним договором № 68-08/К від 21.08.2008р.
ще до ініціювання позивачем процедури
ліквідації ПАТ "Зембанк".

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України,
факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 31.08.2011р. по
справі № 5023/5582/11, залишеним без змін
постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 31.08.2011р. та
постановою Вищого господарського суду
України від 21.12.2011р., позов ПАТ
"Лізингова компанія "Сприяння", м.
Харків до ПАТ "Земельний Банк", м. Харків
(третя особа Національний банк
України) задоволено та визнано
відсутнім у ПАТ "Земельний Банк", м.
Харків право вимоги за зобов'язаннями,
які виникли у ПАТ "Лізингова компанія
"Сприяння", м. Харків на підставі,
зокрема, кредитного договору № 79-08/К
від 19.09.2008 року.

Відповідно до п.2.6 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" не потребують
доказування преюдиціальні факти, тобто
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори) у процесі розгляду
іншої справи, в якій беруть участь ті
самі сторони, в тому числі і в тих
випадках, коли в іншому спорі сторони
мали інший процесуальний статус
(наприклад, позивач у даній справі був
відповідачем в іншій, а відповідач у
даній справі - позивачем в іншій). Хоча
фактам, встановленим іншими судовими
рішеннями, крім зазначених у статті 35
ГПК України, й не надано
преюдиціального значення для
господарських судів, але вони мають
враховуватись судами у розгляді справ
з урахуванням загальних правил статті
43 ГПК України щодо оцінки доказів.
Також відповідно до вказаного пункту
преюдиціальне значення процесуальним
законом надається саме фактам,
встановленим судовими рішеннями (в
тому числі в їх мотивувальних
частинах).

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду щодо переходу
права вимоги за кредитним договором №
68-08/К від 21.08.2008р. на підставі п.4.2
договору застави майнових прав до
позивача ще 01.07.2010р., тобто до введення
ліквідаційної процедури ПАТ "Земельний
Банк".

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства. Сторони
мають право укласти договір, в якому
містяться елементи різних договорів
(змішаний договір). До відносин сторін у
змішаному договорі застосовуються у
відповідних частинах положення актів
цивільного законодавства про договори,
елементи яких містяться у змішаному
договорі, якщо інше не встановлено
договором або не випливає із суті
змішаного договору.

Як вбачається з матеріалів справи,
договір застави майнових прав № 15/7 від
25.06.2010 року є змішаним договором,
оскільки містить, як ознаки договору
застави, так і необхідні ознаки
договору відступлення права вимоги.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про
заставу" при заставі майнових прав
реалізація предмета застави
провадиться шляхом уступки
заставодавцем заставодержателю
вимоги, що випливає із заставленого
права.

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу
України кредитор у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою внаслідок,
зокрема, передання ним своїх прав іншій
особі за правочином (відступлення
права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 Цивільного
кодексу України правочин щодо заміни
кредитора у зобов'язанні вчиняється у
такій самій формі, що і правочин, на
підставі якого виникло зобов'язання,
право вимоги за яким передається
новому кредиторові. До нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 514 Цивільного
кодексу України).

Як вже зазначалось, відповідно до п.4.2
договору застави майнових прав № 15/7
від 25.06.2010р. у частині уступки права
вимоги цей договір укладено з
відкладальною умовою відповідно до ст.
212 ЦК України. Права вимоги переходять
до заставодержателя наступного дня
після настання строку виконання
зобов'язань за кредитним договором,
якщо вони не будуть виконані повністю
або частково, або після настання
випадку, передбаченого п. 3.1.4. вказаного
договору.

Відповідно до ст. 516 Цивільного кодексу
України заміна кредитора у
зобов'язанні здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом. Якщо боржник не
був письмово повідомлений про заміну
кредитора у зобов'язанні, новий
кредитор несе ризик настання
несприятливих для нього наслідків. У
цьому разі виконання боржником свого
обов'язку первісному кредиторові є
належним виконанням.

За таких обставин, право вимоги до ПАТ
"Лізингова компанія "Сприяння", що
виникає з кредитного договору № 68-08/К
від 21.08.2008р., належить Національному
банку України на підставі договору
застави майнових прав № 15/7.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.1054 Цивільного
кодексу України за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до п. 1 ст. 1048 Цивільного
кодексу України позикодавець має
право на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором.

Пунктом 1 ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу
України передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

За таких обставин, враховуючи те, що
відповідач не надав суду жодного
документу, які б підтверджували сплату
заборгованості по кредиту та по
відсоткам по кредитному договору,
зважаючи на те, що право вимоги до ПАТ
"Лізингова компанія "Сприяння", що
виникає з договору № 68-08/К про надання
кредитної лінії від 21.08.2008р., належить
позивачу на підставі договору застави
майнових прав № 15/7, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду, що позовні вимоги
позивача в частині стягнення боргу у
розмірі 700000,00 грн. по кредиту та 1062282,80
грн. за процентами за користування
кредитними коштами є обґрунтованими та
правомірно задоволені судом першої
інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно витягу з переліку вимог
кредиторів ПАТ «Земельний банк»
акцептованих ліквідатором
заборгованість ПАТ «Земельний банк»
перед Управлінням НБУ в Харківській
області складає 178305849,39 грн., яка
внесена до реєстру вимог кредиторів
03.09.2010р. (а.с.37 т.2), відповідно до
інформації щодо погашення
ліквідатором ПАТ «Зембанк» суми
простроченого кредиту за кредитним
договором №15 від 06.11.2008р., укладеного з
ПАТ «Зембанк» станом на 09.12.2013р.
прострочена заборгованість за
кредитним договором №15 складає 35735388,09
грн. (а.с.123 т.1). Відповідно до постанови
Правління НБУ №302 від 01.08.2013р. «Про
продовження процедури ліквідації ПАТ
«Земельний банк»» продовжено
процедуру ліквідації банку з 02.08.2013р. до
02.12.2013р., а постановою Правління НБУ №511
від 13.12.2013р. «Про продовження процедури
ліквідації ПАТ «Земельний банк»»
продовжено процедуру ліквідації банку
з 03.12.2013р. до 28.02.2014р. (а.с.6 - 7 т.2).

За таких обставин, враховуючи те, що
строк ліквідаційної процедури ПАТ
«Земельний банк» закінчується 28.02.2014р.,
в межах цієї процедури заборгованість
за кредитним договором №15 від 06.11.2008р.
не погашена, доказів її погашення
відповідачем не надано, звернення
позивача до суду щодо примусового
стягнення заборгованості за вказаним
зобов'язанням з відповідача є
правомірним.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга є необґрунтованою і не може бути
підставою для скасування
оскаржуваного рішення по даній справі,
тому рішення господарського суду
Харківської області від 17.12.13р. у справі
№ 922/3593/13 слід залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 91, 99, 101, 102, п.1
статті 103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Лізингова
компанія "Сприяння" залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 17.12.13р. у справі
№ 922/3593/13 залишити без змін.

Повний текст постанови складено
03.03.2014р.

Головуючий суддя
Пуль О.А.

Суддя
Білоусова Я.О.

Суддя
Шевель О. В.