донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

03.03.2014 справа №913/2935/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівСтойка О.В. Чернота
Л.Ф., Шевкової Т.А.за участю
представників сторін від позивача від
відповідача не з'явився; не з'явився;
розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", м. Київна рішення
господарського суду Луганської
областівід05.12.2013 р. (підписано 10.12.2013 р.)у
справі№ 913/2935/13 (суддя Шеліхіна Р.М.)за
позовомПублічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київдо
Комунального підприємства
"Спеціалізоване теплозабезпечуюче
підприємство
"Ровенькитеплокомуненерго", м. Ровеньки
Луганської областіпростягнення 1 861 805,63
грн.В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2013 року до господарського суду
звернулось Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ
(Позивач) із позовом до Комунального
підприємства "Спеціалізоване
теплозабезпечуюче підприємство
"Ровенькитеплокомуненерго", м. Ровеньки
Луганської області (Відповідач) про
стягнення основної суми боргу в
розмірі 1 656 209,00грн., інфляційних втрат у
розмірі 6 514,72грн. за період з 01.12.2012 по
31.01.2013, 3% річних в сумі 41 355,95грн. за
період з 15.11.2012 по 16.09.2013 та пені в сумі 157
725,96грн. за період з 16.11.2012 по 14.07.2013 за
договором купівлі-продажу природного
газу від 30.09.2011 № 14/2343/11.

Рішенням господарського суду
Луганської області від 05.12.2013р. позовні
вимоги задоволено частково, зменшено
розмір пені з 157 725,96 грн. до 78 862,98 грн.,
стягнуто з відповідача на користь
позивача 1 656 209,00 грн. основного боргу, 6
514,72 грн. інфляційних, 41 355,95 грн. - 3%
річних та 78 862,98 грн. пені.

Позивач, не погодившись з прийнятим
рішенням, подав апеляційну скаргу в
якій просить спірне рішення
господарського суду скасувати в
частині зменшення розміру пені та
прийняти в цій частині нове рішення,
яким вимоги в частині стягнення пені
задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник
посилається на те, що рішення судом
першої інстанції винесено з
неправильним застосуванням
матеріального права та порушенням норм
процесуального права, без дослідження
всіх істотних обставин справи.

Зокрема, заявник апеляційної скарги
посилається на те, що господарським
судом при винесенні оскаржуваного
рішення не дотримано вимог ст. 233
Господарського кодексу України та
ст.ст. 224, 258, 549-551 Цивільного кодексу
України, а також ст.ст. 43, 83 ГПК України.

Ухвалою Донецького апеляційного
господарського суду від 17.02.2014р. строк
розгляду спору в порядку ст. 69 ГПК
України продовжувався на 15 днів,
розгляд справи було відкладено на
03.03.2014р.

Розпорядженням заступника голови
Донецького апеляційного
господарського суду від 03.03.2014р.
змінено склад судової колегії, суддю
Діброву Г.І. було змінено на суддю
Шевкову Т.А.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, про причини неявки суд не
повідомили, про час та місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином, в зв'язку з чим судова колегія
вважає за можливе розглянути скаргу
без участі представників сторін, що не
скористались правом на участь в
судовому засіданні.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи із
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між
сторонами було укладено договір
купівлі-продажу природного газу №
14/2343/11 від 30.09.2011 року (далі - Договір),
відповідно до якого позивач
зобов'язався передати у власність
відповідача у IV кварталі 2011 року та у 2012
році імпортований природний газ, для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями, а
відповідач - приймати та оплачувати газ
на умовах цього Договору. Газ, що
продається за цим Договором,
використовується відповідачем
виключно для виробництва теплової
енергії, яка споживається населенням
та релігійними організаціями. (п.1.2
Договору).

Відповідно до п.п. 6.1., 6.3. Договору,
оплата за газ здійснюється
відповідачем виключно грошовими
коштами шляхом 100% поточної оплати
протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу. За наявності у
відповідача заборгованості за
Договором позивач має право зарахувати
кошти, що надійшли від відповідача, як
погашення заборгованості за газ,
поставлений за Договором в минулі
періоди, в порядку календарної
черговості виникнення заборгованості.

В подальшому між сторонами укладались
додаткові угоди до договору, а саме: №1
від 11.10.2011 р., №2 від 01.08.2012 р. та №3 від
30.11.2012 р. щодо обсягів постачання газу,
його ціни, тощо.

Позивачем на виконання умов договору
протягом жовтня-грудня 2012 року
поставлено природний газ на загальну
суму 2 473 348,49грн., що підтверджується
актами прийому-передачі природного
газу від 31.10.2012р., 25.12.2012р., 31.12.2012р. (а.с.
17-19) та не заперечується сторонами, з
яких відповідачем сплачено за
поставлений природний газ 817 139,49 грн.,
отже у відповідача несплаченим
залишився перед позивачем борг у сумі 1
656 209грн., що сторонами не оспорюється.

Статтями 526 ЦК України та 193 ГК України
встановлено, що зобов'язання повинне
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору й вимог
зазначених Кодексів, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов і вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Судова колегія вважає вірним рішення
суду в частині стягнення з відповідача
на користь позивача суми боргу за
поставлений природний газ у розмірі 1 656
209,00 грн.

У зв'язку з невиконанням відповідачем
свого зобов'язання по оплаті
поставленого природного газу
позивачем нарахована пеня в сумі 157 725,96
грн. за період з 16.11.2012р. по 14.07.2013 р. на
підставі п. 7.2. Договору.

Згідно п.п. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 Договору сторони встановили,
що у разі невиконання відповідачем
умов п.6.1 Договору він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
позивачу крім суми заборгованості пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення платежу, а за
прострочення понад тридцять днів -
додатково сплатити штраф у розмірі 7%
від суми простроченого платежу.

Ухвалою Донецького апеляційного
господарського суду від 17.02.2014р.
позивача було зобов'язано надати
обґрунтований розрахунок позовних
вимог.

Такого розрахунку позивачем не надано.

Судова колегія вважає законним та
обґрунтованим висновок господарського
суду про зменшення вищезазначеного
розміру пені до 78 862,98грн. за наступних
підстав.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Зі змісту зазначених норм вбачається,
що зменшення розміру заявленої до
стягнення пені є правом суду, який,
оцінивши надані сторонами докази та
обставини справи у їх сукупності, на
власний розсуд вирішує питання про
наявність або відсутність у кожному
конкретному випадку обставин, за яких
можливе зменшення пені.

Зазначені вимоги закону при вирішенні
спірного питання судом дотримано.

Крім того, судом першої інстанції взято
до уваги статус відповідача по наданню
населенню послуг з теплопостачання,
часткову оплату відповідачем суми
основного боргу, відсутність
відповідного фінансування з місцевого
бюджету, в підтвердження чого суду
надано: звіт про фінансової результати
за 9 місяців 2013 року, баланс (звіт про
фінансовий стан) на 01.10.2013р., податкову
декларацію (а.с. 58-60, 70-71), а також
враховано значний розмір стягнутої
суми.

Судовою колегією перевірено наданий
позивачем розрахунок пені та визнано
його частково невірним через включення
до періодів нарахування сум
заборгованості днів, в які проводилась
їх часткова оплата, а отже за
перерахунком судової колегії
правильним є розмір пені в сумі 157
066,17грн., але оскільки судом першої
інстанції було обґрунтовано зменшено
розмір стягуваної пені, це не вплинуло
на правильність рішення суду в цій
частині.

Крім того позивачем заявлено до
стягнення інфляційні в розмірі 6 514,72
грн. за період з 01.12.2012р. по 31.01.2013р. та 3%
річних в сумі 41 355,95 грн. за період з
15.11.2012р. по 16.09.2013р.

Судовою колегією також перевірено
наданий позивачем розрахунок 3% річних
та визнано його частково невірним
через включення до періодів
нарахування сум заборгованості днів, в
які проводилась їх часткова оплата.
Зазначене порушення призвело до
неправомірного завищення 3% річних,
обґрунтований розмір яких складає
41 288,30грн. за спірний період.

Також судова колегія не погоджується
із розрахунком інфляційних, оскільки
розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, за період прострочення
починаючи з місяця, наступного за
місяцем, у якому мав бути здійснений
платіж, і за будь-який місяць (місяці), у
якому (яких) мала місце інфляція. При
цьому в розрахунок мають включатися й
періоди часу, в які індекс інфляції
становив менше одиниці (тобто мала
місце дефляція).

Наданий позивачем розрахунок
інфляційних втрат таким вимогам не
відповідає, зокрема, оскільки
розрахунок проводився з урахуванням
індексу інфляції за поточний місяць, в
якому виник обов'язок оплати (тобто за
неповний календарний місяць), а також
інфляційні втрати нараховані на суми
боргу з урахуванням інфляційних втрат
за попередні періоди, тобто "інфляція
на інфляцію".

Перерахувавши розмір інфляційних
втрат в межах заявленого позивачем
спірного періоду на підставі ст. 625 ЦК
України та п. 3.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду від 17.12.2013р.
№ 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", судова колегія
вважає таким, що підлягає стягненню
розмір інфляційних втрат в сумі 1
646,30грн.

Задовольняючи позовні вимоги в цій
частині, суд першої інстанції не
дослідив обґрунтованість, наданого
позивачем розрахунку інфляційних та 3%
річних, стягнувши завищені суми цих
складових відповідальності за
порушення грошового зобов'язання.

З урахуванням вищевикладеного, судова
колегія Донецького апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 104
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
Луганської області від 05.12.2013 року у
справі № 913/2935/13 через невідповідність
висновків, викладених в ньому підлягає
скасуванню в частині стягнутих з
відповідача інфляційних та 3% річних, а
також розподілу судових витрат.

В скасованій частині слід прийняти
нове рішення, яким з відповідача на
користь позивача слід стягнути 41
288,30грн. - 3% річних та 1 646,30грн. -
інфляційних, в задоволенні решти вимог
в цій частині слід відмовити.

В іншій частині рішення господарського
суду Луганської області від 05.12.2013 року
у справі № 913/2935/13 слід залишити без
змін.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати за подання
позовної заяви слід покласти на
відповідача пропорційно задоволених
позовних вимог та стягнути з
відповідача на користь позивача
судовий збір за подання позовної заяви
у сумі 35 560,13грн.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України",
м. Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Луганської області від 05.12.2013 року у
справі № 913/2935/13 скасувати в частині
стягнення інфляційних та 3% річних.

В скасованій частині прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", м. Київ до
Комунального підприємства
"Спеціалізоване теплозабезпечуюче
підприємство
"Ровенькитеплокомуненерго", м. Ровеньки
Луганської області про стягнення
інфляційних та 3% річних задовольнити
частково.

Стягнути з Комунального підприємства
"Спеціалізоване теплозабезпечуюче
підприємство
"Ровенькитеплокомуненерго" (94700, м.
Ровеньки Луганської області, квартал
"Шахтарський", ід. код 35100378) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул. ім.
Б.Хмельницького, 6, ід. код 20077720) 41
288,30грн. - 3% річних та 1 646,30грн. -
інфляційних, 35 560,13грн. - судового збору
за подання позовної заяви.

В іншій частині рішення господарського
суду Луганської області від 05.12.2013 року
у справі № 913/2935/13 - залишити без змін.

Доручити господарському суду
Луганської області видати відповідний
наказ.

Постанову може бути оскаржено до
Вищого господарського суду України у
касаційному порядку через Донецький
апеляційний господарський суд
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий
О.В.Стойка

Судді
Л.Ф. Чернота

Т.А. Шевкова

Надр.5 прим.

1 позивачу

2 відповідачу

3 до справи

4 ДАГС

5 ГС