м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/284/14 05.03.14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Такт»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Арматурно-ізоляторний завод»

про стягнення 36 147,56 грн.

Суддя Гавриловська І.О.

У судових засіданнях брали участь
представники учасників судового
процесу:

Від позивача: ОСОБА_1 - адвокат за
дог. № 1 від 04.11.2013 р.

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду м. Києва
передано позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Такт» до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Арматурно-ізоляторний завод» про
стягнення 35 979,84 грн., з яких 24 292,90 грн.
основного боргу, 694,38 грн. трьох
відсотків річних, 8 743,93 грн. штрафу та 2
248,63 пені, у зв'язку з порушенням
відповідачем зобов'язань за договором
поставки товару № 1715-Т від 18.01.2013 р.

Ухвалою суду від 13.01.2014 р. порушено
провадження у справі № 910/284/14 та
призначено її розгляд на 05.02.2014 р.,
зобов'язано сторін надати певні
документи.

Через відділ діловодства суду 04.02.2014 р.
від позивача надійшла заява про
уточнення та збільшення позовних
вимог, відповідно до якої позивач
просив стягнути з відповідача 24 292,90
грн. основного боргу, 862,10 грн. трьох
відсотків річних, 8 743,93 грн. штрафу та 2
248,63 пені, у зв'язку з порушенням
відповідачем зобов'язань за договором
поставки.

У судовому засіданні 05.02.2014 р.
представник позивача надав суду
документи на виконання вимог ухвали
суду, які долучено до матеріалів
справи.

Розглянувши подану позивачем заяву про
збільшення розміру позовних вимог,
господарський суд прийняв її до
розгляду, оскільки відповідно до
статті 22 Господарського
процесуального кодексу України
позивач вправі до прийняття рішення у
справі змінити підставу або предмет
позову, збільшити розмір позовних
вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього Кодексу, в
цій частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог.

Таким чином, даний спір розглядається з
новою ціною позову, а саме - 36 147,56 грн.,
яка є сумою 24 292,90 грн. основного боргу,
862,10 грн. трьох відсотків річних, 8 743,93
грн. штрафу та 2 248,63 пені.

Представник відповідача у судове
засідання 05.02.2014 р. не з'явився, про
призначене судове засідання був
повідомлений належним чином, про що
свідчить повідомлення про вручення
поштового відправлення від 15.01.2014 р.,
яке підтверджує отримання
відповідачем 25.01.2014 р. ухвали про
порушення провадження у справі, вимог
ухвали суду не виконав.

Ухвалою суду від 05.02.2014 р. розгляд
справи було відкладено до 05.03.2014 р. у
зв'язку з неявкою представника
відповідача у дане судове засідання,
невиконанням ним вимог ухвали суду та
для витребування у позивача додаткових
доказів у справі.

У судовому засіданні 05.03.2014 р.
представник позивача надав суду
письмові пояснення щодо розрахунку
пені та штрафу, які долучено до
матеріалів справи.

Представник відповідача у судове
засідання 05.03.2014 р. повторно не з'явився,
про призначене судове засідання був
повідомлений належним чином, про що
свідчить повідомлення про вручення
поштового відправлення від 08.02.2014 р.,
яке підтверджує отримання
відповідачем 12.02.2014 р. ухвали про
відкладення розгляду справи, вимог
ухвали суду не виконав.

Враховуючи, що матеріали справи
містять докази належного повідомлення
відповідача про час та місце судового
засідання та про наслідки ненадання
ним витребуваних судом документів, то
за таких обставин суд приходить до
висновку про можливість розгляду
справи на підставі ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України за
наявними матеріалами без участі
представник відповідача.

У судовому засіданні 05.03.2014 р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.01.2013 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Такт» (постачальник)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Арматурно-ізоляторний завод»
(покупець) було укладено договір № 1715-Т
поставки товару, відповідно до умов
якого постачальник зобов'язується
передати у власність покупцю
металопрокат (товар) відповідної
якості, а покупець зобов'язується
прийняти товар та оплатити його на
умовах, визначених у цьому договорі.

Умови договору свідчать про те, що за
своєю правовою природою вищевказаний
договір є договором поставки.

У відповідності до частин 1 статті 712
Цивільного кодексу України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в
інших цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1.2 договору № 1715-Т від 18.01.2013 р.
визначено, що кількість і асортимент
постачаємого товару вказується в
специфікації, складеної на підставі
замовлення покупця і підписаної
сторонами, яка є невід'ємною частиною
цього договору.

Згідно з п.п. 2.1, 2.4 вказаного договору
покупець оплачує товар, поставлений
постачальником, за ціною, вказаною в
специфікації, яка є невід'ємною
частиною даного договору. Покупець
проводить оплату на умовах, зазначених
в специфікації, яка є невід'ємною
частиною договору, шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок постачальника.

Відповідно до п. 5.1 договору № 1715-Т від
18.01.2013 р., у разі невиконання або
неналежного виконання зобов'язань за
цим договором сторони несуть
відповідальність, передбачену чинним
законодавством України. Винна сторона
в повному обсязі відшкодовує збитки,
заподіяні іншій стороні неналежним
виконанням зобов'язань, а також
сплачує штрафні санкції, передбачені
розділом 5 цього договору.

Пунктом 5.2 договору № 1715-Т від 18.01.2013 р.
визначено, що у разі відстрочення
платежу за несвоєчасну оплату товару
покупець сплачує постачальнику
неустойку у вигляді пені в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
своєчасно неоплаченої суми, за кожний
день прострочення; за несвоєчасну
оплату товару по закінченні перших 30
календарних днів після настання строку
оплати за поставлений товар покупець
протягом трьох банківських днів, після
настання вищевказаної події, виплачує
постачальнику штраф у розмірі 15% від
суми простроченого платежу.

Відповідно до п. 7.1 договору № 1715-Т від
18.01.2013 р., цей договір набирає чинності з
моменту його підписання
уповноваженими представниками сторін
і діє до 31 грудня 2013 р.

На виконання вимог договору № 1715-Т від
18.01.2013 р. між сторонами було узгоджено
та підписано специфікацію № 1 на
загальну суму 158 358,50 грн. (разом з ПДВ),
умови оплати - 50% передоплати, залишок
після фактичного завантаження
протягом 14 календарних днів; умови
постачання - EXW м. Дніпропетровськ,
термін постачання - січень 2013 р.

17.01.2013 р. Товариством з обмеженою
відповідальністю «Такт» відповідно до
умов договору № 1715-Т від 18.01.2013 р. було
виставлено рахунок на оплату № СФ-000881
від 17.01.2013 р. на загальну суму 158 292,90 грн.
(разом з ПДВ).

Відповідач здійснив попередню оплату
за поставлений товар відповідно до
умов вказаного договору у розмірі 80 000,00
грн., що підтверджується платіжним
дорученням № 615 від 18.01.2013 р.
(знаходиться в матеріалах справи).

21.01.2013 р. позивач поставив відповідачу
товар згідно видаткової накладної №
РН-000689 від 21.01.2013 р. на суму 21 673,40 грн.
(разом з ПДВ) та видаткової накладної
№РН-000692 від 21.01.2013 р. на суму 136 619,50 грн.
(разом з ПДВ).

Таким чином, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Такт» поставило
Товариству з обмеженою
відповідальністю
«Арматурно-ізоляторний завод» товар на
загальну суму 158 292,90 грн. (разом з ПДВ).

Позивач пояснив суду, що товар був
отриманий представником відповідача
згідно довіреності від 18.01.2013 р. № 5,
завантажений на транспортний засіб,
про що було оформлено дві ТТН № 6
та № 6 від 21.01.2013 р.

При цьому, на різницю вартості
оплаченого та неоплаченого товару
позивач оформив дві податкові накладні
№ 651 від 21.01.2013 р. на суму 56 942,10 грн.
(разом з ПДВ) та № 652 від 21.01.2013 р. на суму
21 350,80 грн. (разом з ПДВ).

Оскільки фактичне завантаження товару
відбулось 21.01.2013 р., то останнім днем
оплати за поставлений товар є 04.02.2013 р.
(відповідно до умов, викладених в
специфікації № 1 від 18.01.2013 р.).

Проте відповідач у встановлений
специфікацією № 1 строк оплату товару
здійснив частково, на загальну суму 134
000,00 грн. (разом із передоплатою у
розмірі 80 000,00 грн.), що підтверджується
платіжними дорученнями № 615 від 18.01.2013
р. на суму 80 000,00 грн. (передоплата), № 620
від 22.01.2013 р. на суму 10 000,00 грн., № 642 від
07.02.2013 р. на суму 10 000,00 грн., № 700 від
28.02.2013 р. на суму 5 000,00 грн., № 708 від 05.03.2013
р. на суму 4 500,00 грн., № 711 від 06.03.2013 р. на
суму 3 500,00 грн., № 749 від 22.03.2013 р. на суму 5
000,00 грн., № 756 від 25.03.2013 р. на суму 5 000,00
грн., № 783 від 03.04.2013 р. на суму 5 000,00 грн.,
№ 15 від 30.05.2013 р. на суму 5 000,00 грн., № 37
від 04.06.2013 р. на суму 1 000,00 грн.

Позивач пояснив суду, що станом на день
звернення Товариства з обмеженою
відповідальністю «Такт» з даним
позовом до суду, відповідач суму
заборгованості у розмірі 24 292,90 грн. (158
292,90 - 134 000,00 = 24 292,90) не сплатив.

За таких обставин Товариство з
обмеженою відповідальністю «Такт»
звернулось до господарського суду м.
Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Арматурно-ізоляторний завод» про
стягнення 24 292,90 грн. основного боргу,
694,38 грн. 3% річних, 8 743,93 грн. штрафу та 2
248,63 грн. пені у зв'язку з порушенням
відповідачем зобов'язань за договором
№ 1715-Т від 18.01.2013 р.

Оскільки позивачем була подана заява
про уточнення та збільшення позовних
вимог, яка прийнята судом до розгляду,
то даний спір розглядається з новою
ціною позову, а саме - 36 147,56 грн., яка є
сумою 24 292,90 грн. основного боргу, 862,10
грн. трьох відсотків річних, 8 743,93 грн.
штрафу та 2 248,63 пені.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача підлягають
задоволенню повністю з наступних
підстав.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки; підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України
визначено, що договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання -відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 530
Цивільного кодексу України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу
України визначено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, враховуючи те, що наявні у
справі матеріали свідчать про
обґрунтованість вимог позивача щодо
стягнення 24 292,90 грн. основного боргу, а
відповідач в установленому законом
порядку обставини, які повідомлені
позивачем, не спростував, розміру
позовних вимог не оспорив та не довів
суду належними і допустимими доказами
належного виконання ним своїх
зобов'язань, то позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Такт» в частині
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Арматурно-ізоляторний завод» суми
основного боргу в розмірі 24 292,90 грн.
визнається судом такими, що підлягає
задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 2 248,63 грн. пені та 8 743,93 грн.
штрафу у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем умов договору
№ 1715-Т від 18.01.2013 р.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу
України, особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлене договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 216, ч. 2 ст. 217
Господарського кодексу України,
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення в
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються
такі види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні
санкції; оперативно-господарські
санкції.

Статтею 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу
України визначає, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Пунктом 5.2 договору № 1715-Т від 18.01.2013 р.
визначено, що у разі відстрочення
платежу за несвоєчасну оплату товару
покупець сплачує постачальнику
неустойку у вигляді пені в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
своєчасно неоплаченої суми, за кожний
день прострочення; за несвоєчасну
оплату товару по закінченні перших 30
календарних днів після настання строку
оплати за поставлений товар покупець
протягом трьох банківських днів, після
настання вищевказаної події, виплачує
постачальнику штраф у розмірі 15% від
суми простроченого платежу.

Відповідно до Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від
22.11.1996 р. зі змінами та доповненнями,
розмір пені не може перевищувати
подвійної облікової ставки НБУ, яка
діяла в період за який нараховується
пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232
Господарського кодексу України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Таким чином, оскільки матеріали справи
підтверджують невиконання
відповідачем своїх зобов'язань щодо
оплати за поставлений товар відповідно
до умов договору № 1715-Т від 18.01.2013 р., то
з нього на підставі розрахунку
позивача, перевіреного судом, підлягає
стягненню 2 248,63 грн. пені та 8 743,93 грн.
штрафу.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 862,10 грн. 3% річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625
Цивільного кодексу України встановлює
виняток із загального правила статті 614
Цивільного кодексу України, що
закріплює принцип вини як підставу
відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у
готівковій формі або грошових коштів
на його рахунку в банку, і як наслідок,
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання, якщо навіть у цьому немає
його провини, не звільняють боржника
від відповідальності за прострочення
грошового зобов'язання.

На підставі вищевикладеного, оскільки
матеріали справи підтверджують
невиконання відповідачем своїх
зобов'язань щодо оплати за поставлений
товар відповідно до умов договору №
1715-Т від 18.01.2013 р., то з нього на підставі
розрахунку позивача, перевіреного
судом, підлягає стягненню 862,10 грн. 3%
річних.

Отже, враховуючи те, що наявні у справі
матеріали свідчать про
обґрунтованість вимог позивача щодо
стягнення 24 292,90 грн. основного боргу,
862,10 грн. 3% річних, 8 743,93 грн. штрафу та 2
248,63 грн. пені у зв'язку з невиконанням
відповідачем умов договору № 1715-Т від
18.01.2013 р., а відповідач в установленому
законом порядку обставини, які
повідомлені позивачем, не спростував,
розміру позовних вимог не оспорив та не
довів суду належними і допустимими
доказами належного виконання ним своїх
зобов'язань, то позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Такт»
щодо стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Арматурно-ізоляторний завод» 24 292,90
грн. основного боргу, 862,10 грн. 3% річних, 8
743,93 грн. штрафу та 2 248,63 грн. пені у
зв'язку з невиконанням відповідачем
умов договору № 1715-Т від 18.01.2013 р.
визнається судом таким, що підлягає
задоволенню.

Що стосується стягнення з відповідача
витрат на правову допомогу адвоката, то
суд частково задовольняє вимоги
позивача з наступних підстав.

Статтею 44 ГПК України передбачено, що
до складу судових витрат входить
оплата послуг адвоката. В контексті
зазначеної норми судові витрати за
участь адвоката при розгляді справи
підлягають сплаті лише в тому випадку,
якщо вони сплачені адвокату стороною,
якій такі послуги надавались та їх
сплата підтверджується відповідними
фінансовими документами.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 ГПК України
витрати, що підлягають сплаті за
послуги адвоката, визначаються у
порядку, встановленому Законом України
«Про адвокатуру». Дія зазначеного
Закону України поширюється тільки на
осіб, які є адвокатами.

Поняття особи, яка є адвокатом,
наведено в ст. 2 Закону України «Про
адвокатуру», яка зазначає, що адвокатом
може бути громадянин України, який має
вищу юридичну освіту, стаж роботи за
спеціальністю юриста або помічника
адвоката не менше двох років, склав
кваліфікаційні іспити, одержав
свідоцтво про право на зайняття
адвокатською діяльністю та прийняв
Присягу адвоката України.

Пунктом 10 Роз'яснення Вищого
господарського суду України № 02 5/78 від
04.03.1998 р. зі змінами та доповненнями
встановлено, що витрати позивачів та
відповідачів, пов'язані з оплатою ними
послуг адвокатів, адвокатських бюро,
колегій, фірм, контор та інших
адвокатських об'єднань з надання
правової допомоги щодо ведення справи
в господарському суді, розподіляються
між сторонами на загальних підставах,
визначених частиною п'ятою статті 49
ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, а саме угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді, і
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг.

Судом встановлено, що інтереси
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Такт» у даній справі
представляв адвокат ОСОБА_1 (свідоцтво
про право на заняття адвокатською
діяльністю № 484 від 16.09.2011 р., видане
Чернівецькою обласною КДКА), яким було
надано суду договір № 08/ГС про надання
правової допомоги (адвокатських
послуг) від 04.11.2013 р. разом із додатковою
угодою № 1 від 28.01.2014 р., які укладені між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Такт» та
Адвокатським об'єднанням «Статус».

Пунктом 4.1 договору № 08/ГС про надання
правової допомоги (адвокатських
послуг) від 04.11.2013 р. встановлено, що
розмір гонорару погоджений сторонами у
розмірі 750,00 грн. - адвокатські послуги,
передбачені п.п. 2.1.2-2.1.4 договору; 3 000,00
грн. без ПДВ - адвокатські послуги,
передбачені п. 2.1.5, п. 2.1.6. договору.

Проте, адвокатом ОСОБА_1 на
підтвердження надання адвокатських
послуг позивачу та отримання гонорару
за адвокатські послуги було надано
господарському суду міста Києва акт
прийому передачі від 08.11.2013 р. та
платіжне доручення № 3148 від 08.11.2013 р., з
яких вбачається, що адвокатські
послуги були виконані на суму 750,00 грн.

Що ж до суми гонорару у розмірі 3000,00
грн., то в матеріалах справи відсутні
докази отримання вказаної суми АО
«Статус», у зв'язку з чим у
господарського суду міста Києва
відсутні підстави стягнути її з
відповідача - Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Арматурно-ізоляторний завод».

Відповідно до вимог статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, судовий збір покладається на
відповідача.

Судом було встановлено, що при подачі
позовної заяви 10.01.2014 р. позивачем як
доказом сплати судового збору було
надано платіжне доручення № 3135 від
07.11.2013 р. на суму 1 720,50 грн., тоді як
відповідно до норм законодавству
України позивач мав сплатити судовий
збір у розмірі 1 827,00 грн.

Пунктом 2 статті 4 Закону України «Про
судовий збір» визначено, що за подання
до господарського суду позовної заяви
майнового характеру справляється
судовий збір у розмірі 2 відсотки ціни
позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про
державний бюджет України на 2014 рік» із
змінами і доповненнями, внесеними
Законом України від 24 лютого 2014 року N
776-VII, станом на 01.01.2014 року мінімальна
заробітна плата у місячному розмірі
становить 1 218,00 грн.

Таким чином, враховуючи ціну позову,
позивач повинен був сплатити за позов
майнового характеру мінімальний
розмір судового збору - 1 827,00 грн.

Зважаючи на те, що позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Такт» задоволені
господарським судом міста Києва у
повному обсязі, то відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, із відповідача, Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Арматурно-ізоляторний завод», в дохід
Державного бюджету Україну підлягає
стягненню недоплачена сума судового
збору у розмірі 106 (ста шести) грн. 50 коп.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 11, 509, 525, 526, 530, 546, 549, 551, 611, 612, 614, 614,
625, 626, 628, 629 Цивільного кодексу України,
ст. ст. 174, 193, 216, 217, 230, 232 Господарського
кодексу України ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Такт»
задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Арматурно-ізоляторний завод» (01135,
місто Київ, вулиця В'ячеслава
Чорновола, будинок 10, )
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Такт» (49000,
Дніпропетровська область, місто
Дніпропетровськ, вулиця Фурманова,
будинок 6-А, ) 24 292
(двадцять чотири тисячі двісті
дев'яносто дві) грн. 90 коп. основного
боргу, 8 743 (вісім тисяч сімсот сорок три)
грн. 93 коп. штрафу, 2 248 (дві тисячі двісті
сорок вісім) грн. 63 коп. пені, 862
(вісімсот шістдесят дві) грн. 10 коп. 3%
річних, 750 (сімсот п'ятдесят) грн. 00 коп.
витрат на правову допомогу адвоката та
1 720 (одна тисяча сімсот двадцять) грн. 50
коп. витрат на сплату судового збору.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Арматурно-ізоляторний завод» (01135,
місто Київ, вулиця В'ячеслава
Чорновола, будинок 10, ) в
дохід Державного бюджету України 106
(сто шість) грн. 50 коп. недоплаченої суми
судового збору.

4. Після набрання рішенням
законної сили видати накази.

5. Дане рішення набирає законної
сили після закінчення десятиденного
строку з дня складення його повного
тексту і може бути оскаржене в порядку,
передбаченому чинним законодавством
України.

Повне рішення складено 11.03.2014 р.

Суддя
І.О. Гавриловська