ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2014 р.
Справа № 914/1734/13

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого судді
Орищин Г.В.

суддів
Галушко Н.А.

Мельник Г.І.

розглянув апеляційну скаргу компанії
"Nemiroff Holdings Limited" від 26.12.2013р. б/н

на рішення господарського суду
Львівської області від 09.12.2013р.

у справі № 914/1734/13

за позовом компанії "Nemiroff Holdings Limited",
Нікосія, Кіпр

до відповідача товариства з обмеженою
відповідальністю "Газета "Галицькі
контракти", м. Львів

за участю третьої особи-1, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача дочірнього
підприємства "Українська горілчана
компанія "Nemiroff", м. Немирів Вінницької
області

третьої особи-2, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача товариства з
обмеженою відповідальністю
"Управляюча компанія "Немірофф", м.Київ

третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: Глуся Олександра
Степановича, м.Київ

про визнання інформації недостовірною
та спростування неправдивих
відомостей

за участю представників:

- від позивача - не з'явився,

- від відповідача - Боровець В.Д.,

- від третіх осіб - не з'явились.

Права та обов'язки сторін, передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 09.12.2013р. у справі
№914/1734/13 (головуючий суддя Щигельська
О.І., судді Кітаєва С.Б., Сухович Ю.О.)
повністю відмовлено у задоволенні
позову компанії "Nemiroff Holdings Limited" до
товариства з обмеженою
відповідальністю (надалі - ТзОВ) "Газета
"Галицькі контракти" про визнання
інформації недостовірною та
спростування неправдивих відомостей.

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції виходив із того, що в
матеріалах справи відсутні належні та
допустимі докази наявності сукупності
обставин, що входять до юридичного
складу правопорушення, зокрема, на
підтвердження того, що поширена
інформація стосується безпосередньо
компанії "Nemiroff Holdings Limited" та того, що
поширення такої інформації порушує
особисті немайнові права позивача, а
також зважаючи на оціночний характер
суджень, що містяться в публікації.

Дане рішення оскаржив позивач,
оскільки вважає, що при його прийнятті
суд першої інстанції порушив норми
матеріального та процесуального права,
неповно з'ясував обставини справи та
дійшов висновків, які не відповідають
обставинам справи, у зв'язку з чим
просить оскаржуване рішення скасувати
та прийняти нове рішення, яким
задоволити позовні вимоги повністю.
Скаржник зазначив, зокрема, що висновки
суду першої інстанції про те, що спірна
інформація не стосується позивача та
про те, що така інформація носить
оціночний характер - безпідставні. Крім
того, вказав на те, що Глусь О.С.
протягом 2012 року не був керівником ТзОВ
«Управляюча компанія «Немірофф», а
такого органу як «голова ради
директорів компанії Nemiroff» серед
підприємств групи Немірофф,
зареєстрованих на території України -
не існує.

Не погоджуючись із апеляційною
скаргою, відповідач подав до суду
відзив від 28.01.2014р. №02/03 (а.с. 204-205, том 3),
в якому просив апеляційну скаргу
позивача залишити без задоволення. У
своєму відзиві ТзОВ "Газета "Галицькі
контракти" зазначило, що позивач не
довів належним чином, що спірна
інформація стосується його, що така
інформація є негативною та будь-яким
чином дискредитує позивача. Відповідач
також покликався на витяг з ЄДРЮОФОП
від 06.08.2013р., відповідно до якого Глусь
О.С. є керівником ТзОВ «Управляюча
компанія «Немірофф» з 23.05.2006р., а
рішення загальних зборів, на які
покликається скаржник - були визнані
незаконними та скасовані в судовому
порядку.

Від третіх осіб (як на стороні позивача,
так і на стороні відповідача) до суду
надійшли письмові пояснення по суті
апеляційної скарги (а.с. 207-243, том 3), в
яких вони заперечили доводи та вимоги
апеляційної скарги, просили рішення
суду першої інстанції залишити без
змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Позивач та треті особи явку
повноважних представників в судове
засідання не забезпечили, хоча
належним чином були повідомлені про
час і місце розгляду справи, що
підтверджується поштовими
повідомленнями про вручення ухвали
суду від 16.01.2014р. за їхніми адресами (а.с.
176, 178-180, том 3) та розпискою про
ознайомлення із відкладенням розгляду
справи на 27.02.2014р. (а.с. 3, том 4). Оскільки
в справі достатньо матеріалів для
розгляду апеляційної скарги по суті, за
відсутності клопотань про відкладення
розгляду справи, судова колегія вважає
за можливе розглядати апеляційну
скаргу без представників позивача та
третіх осіб.

З матеріалів справи та апеляційної
скарги вбачається наступне:

У всеукраїнському рейтинговому
журналі «Гвардія» (надалі - журнал),
підписаному до друку 14.01.2013р. із тиражем
30 тис. примірників, було опубліковано
інформацію про те, що голова ради
директорів компанії «Nemiroff» Глусь
Олександр Степанович очолив рейтинг
керівників у галузі виготовлення
алкогольних напоїв та ввійшов у
рейтинг найуспішніших керівників
України у 2012 році (надалі - спірна
інформація, c.26, 51 журналу, а.с. 64, 66, том 1).

Однією з вимог для включення керівника
у початковий список для анкетування (з
метою подальшого відбору в загальний
рейтинг) була робота ним на займаній
посаді не менше шести місяців (с. 32
журналу, а.с. 65, том 1).

Компанія «Nemiroff Holdings Limited», вважаючи
спірну інформацію незаконною та такою,
що вводить в оману читачів журналу,
партнерів та майбутніх партнерів
компанії Nemiroff, звернулась до
відповідача із заявами про
спростування цієї інформації, як
недостовірної (два листи від 25.02.2013р.
вих.№2502/13-01 та вих.№2502/13-01 (повторно),
а.с. 47-55, том 1). Заяви були обґрунтовані,
зокрема, тим, що у 2012 році Глусь О.С. не
був керівником ДП «Українська
горілчана компанія Nemiroff».

Листом №23-К від 09.04.2013р. відповідач
повідомив позивача, що його заява
підписана особою, повноваження якої
належним чином не підтверджені. Крім
того, просив надати витяг із ЄДРЮОФОП
для підтвердження того, що починаючи із
2012 року Глусь О.С. не займав жодної
посади в ДП «Українська горілчана
компанія Nemiroff», а також просив
надіслати текст спростування, котрий
необхідно буде опублікувати (а.с. 56, том
1).

Як вбачається з інформації, наведеної у
всеукраїнському рейтинговому журналі
«Гвардія» за січень 2013 року та зі
свідоцтва про державну реєстрацію
засобу масової інформації КВ№16641-5113ПР
від 21.05.2010р., засновником цього видання,
якому належать всі відповідні права, є
ТзОВ «Газета «Галицькі контракти» (с.3
журналу, а.с. 61, том 1; а.с. 148, том 3).

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України
«Про друковані засоби масової
інформації (пресу) в Україні»,
громадяни, юридичні особи і державні
органи, а також їх законні представники
мають право вимагати від редакції
друкованого засобу масової інформації
опублікування спростування поширених
про них відомостей, що не відповідають
дійсності або принижують їх честь та
гідність.

Виходячи з вищенаведеного та зважаючи
на неспростування відповідачем
спірної інформації, позивач звернувся
до суду із позовом про визнання спірної
інформації неправдивою та
недостовірною та про зобов'язання
відповідача спростувати недостовірну
інформацію.

Судова колегія, заслухавши пояснення
сторін, оцінивши подані сторонами
докази на відповідність їх фактичним
обставинам і матеріалам справи, вважає,
що підстави для задоволення
апеляційної скарги та, відповідно,
скасування оскаржуваного рішення -
відсутні, з огляду на наступне:

Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України,
фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї та (або) членів її
сім'ї недостовірної інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування цієї інформації.

Згідно ч.1 ст.94 ЦК України, юридична
особа має право на недоторканність її
ділової репутації. Частина 1 ст.91 ЦК
України передбачає можливість
юридичної особи мати такі ж цивільні
права та обов'язки (цивільну
правоздатність), як і фізична особа,
крім тих, які за своєю природою можуть
належати лише людині.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного
Суду України №1 від 27.02.2009р. роз'яснено,
що при розгляді справ про захист
гідності, честі та ділової репутації
внаслідок поширення про особу
недостовірної інформації суди повинні
мати на увазі, що юридичним складом
правопорушення, наявність якого може
бути підставою для задоволення позову,
є сукупність таких обставин: а)
поширення інформації, тобто доведення
її до відома хоча б одній особі у
будь-який спосіб; б) поширена
інформація стосується певної фізичної
чи юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Однією з підстав апеляційної скарги є
незгода позивача із висновком суду
першої інстанції про недоведеність
відношення спірної інформації саме до
позивача. В обґрунтування своєї
позиції скаржник зазначає, що спірна
інформація стосується його, як єдиного
засновника підприємств групи Немірофф,
розміщених на території України та
покликається, зокрема, на ч.2 ст.277 ЦК
України та ч.1 ст.3 Закону України «Про
господарські товариства». Проте, таке
твердження скаржника спростовуються
наступним.

У публікації, що містить спірну
інформацію, зазначено, зокрема, що
Глусь О.С. є головою ради директорів
компанії Nemiroff.

Як вбачається з відомостей, що
містяться в ЄДРЮОФОП, в Україні не
існує підприємства із найменуванням
«Компанія Nemiroff», проте існує ряд інших
підприємств, які в тій чи іншій формі
використовують у своєму найменуванні
слова «Немірофф» чи «Nemiroff», зокрема, ДП
«Українська горілчана компанія «Nemiroff»
та ТзОВ «Управляюча компанія
«Немірофф». З установчих документів
останніх випливає, що одним із
власників цих підприємств виступає
позивач - компанія «Nemiroff Holdings Limited» (а.с.
112-124, 189-218, том 2; а.с. 22-37, том 3). В свою
чергу, єдиним дійсним акціонером
позивача є компанія «Nemiroff Vodka Limited»
(свідоцтво про підтвердження
повноважень, а.с.105-109, том 1).

Установчими документами компанії
«Nemiroff Holdings Limited», ДП «Українська
горілчана компанія «Nemiroff» та ТзОВ
«Управляюча компанія «Немірофф» не
передбачено такого органу управління
як рада директорів (а.с. 112-124, 189-218, том 2;
а.с. 22-37, 123-146, том 3).

Із пояснень позивача, наданих під час
розгляду справи в суді першої
інстанції (позовна заява, письмові
пояснення), а також - викладених ним в
апеляційній скарзі випливає, що рада
директорів існує в компанії «Nemiroff Vodka
Limited» (а.с. 37, том 1; а.с. 186, том 3).

Згідно п.6 постанови Пленуму Верховного
Суду України №1 від 27.02.2009р., у разі
поширення недостовірної інформації, що
порушує особисті немайнові права
юридичної особи або її структурного
підрозділу, позов вправі пред'явити
орган цієї юридичної особи.

Разом з тим, з розділу «Принципи
відбору кандидатів в рейтинг» (с.32
журналу, а.с. 79, том 3) не вбачається, що
участь у відборі беруть тільки
керівники юридичних осіб-резидентів.
Вимогами до підприємств, які очолюють
кандидати є: входження підприємства в
рейтинг «Гвардія 500», соціальна
відповідальність і висока репутація
підприємства.

Зважаючи на вищенаведене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що у спірній
публікації немає чіткого зазначення
про яку із декількох юридичних осіб
йдеться, а отже - про недоведеність тієї
обставини, що поширена інформація
стосується саме позивача, а не іншої
юридичної особи (зокрема, компанії
«Nemiroff Vodka Limited»).

З матеріалів справи вбачається, що
Глусь О.С. перебував на керівних
посадах компанії «Nemiroff Vodka Limited», ДП
«Українська горілчана компанія «Nemiroff»
та ТзОВ «Управляюча компанія
«Немірофф».

21.02.2011р. Глуся О.С. було звільнено з
посади голови ради директорів компанії
«Nemiroff Vodka Limited» (а.с. 68, том 1).

19.12.2011р. компанією «Nemiroff Holdings Limited»
прийнято рішення не продовжувати строк
дії трудового договору між ДП
«Українська горілчана компанія «Nemiroff»
та головою наглядової ради цього
підприємства Глусем О.С., що припинявся
31.12.2011р. (а.с. 70-71, том 1).

Рішенням загальних зборів учасників
ТзОВ «Управляюча компанія «Немірофф»
від 26.04.2011р. вирішено припинити
діяльність товариства шляхом його
ліквідації та звільнено Глуся О.С. з
посади президента товариства (а.с. 82-85,
том 1).

Разом з тим, рішенням господарського
суду міста Києва від 31.10.2012р. у справі
№62/123, залишеному без змін постановами
апеляційної та касаційної інстанцій,
рішення загальних зборах учасників
ТзОВ «Управляюча компанія «Немірофф»
від 26.04.2011р. визнано недійсним (а.с. 70-96,
том 2). На підставі цього рішення до
ЄДРЮОФОП було внесено зміни щодо стану
юридичної особи та її керівника, що
підтверджується витягом з цього
реєстру, в якому, зокрема, зазначено про
те, що керівником є Глусь Олександр
Степанович з 23.05.2006р. (а.с. 15-16, том 3).

Таким чином, покликання скаржника на
недійсне рішення загальних зборах
учасників ТзОВ «Управляюча компанія
«Немірофф» від 26.04.2011р. та на відомості,
які вносились в ЄДРЮОФОП на підставі
цього рішення, яке визнано судом
недійсним, колегією суддів не беруться
до уваги.

Зважаючи на вищенаведене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, зробленим із
врахуванням ч.2 ст.17 та ч.1 ст.18 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців», що Глусь О.С. у 2012
році був керівником ТзОВ «Управляюча
компанія «Немірофф».

Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України, негативна
інформація, поширена про особу,
вважається недостовірною, якщо особа,
яка її поширила, не доведе
протилежного. Отже, вказаний порядок
доказування застосовується у випадку
поширення про особу негативної
інформації.

У пункті 15 постанови Пленуму
Верховного Суду України №1 від 27.02.2009р.
зазначено, що негативною слід вважати
інформацію, в якій стверджується про
порушення особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій (наприклад, порушення
принципів моралі, загальновизнаних
правил співжиття, неетична поведінка в
особистому, суспільному чи політичному
житті тощо) і яка, на думку позивача,
порушує його право на повагу до
гідності, честі чи ділової репутації.

Пунктом 18 вказаної постанови
зазначено, що хоча ст.277 ЦК України
обов'язок довести, що поширена
інформація є достовірною, покладається
на відповідача, проте позивач має право
подати докази недостовірності
поширеної інформації. Позивач повинен
довести факт поширення інформації
відповідачем, а також те, що внаслідок
цього було порушено його особисті
немайнові права.

Зважаючи на те, що поширена у журналі
спірна інформація не є негативною,
колегія суддів вважає, що тягар
доказування порушення його особистих
немайнових прав (фактів завдання шкоди
відповідним особистим немайновим
благам чи перешкоджання особі повно і
своєчасно здійснювати своє особисте
немайнове право) покладено на позивача,
відповідно до ст.33 ГПК України.

Як зазначено у п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України №1 від 27.02.2009р.,
чинне законодавство не містить
визначення понять гідності, честі чи
ділової репутації, оскільки вони є
морально-етичними категоріями й
одночасно особистими немайновими
правами, яким закон надає значення
самостійних об'єктів судового захисту.
Зокрема, під діловою репутацією
юридичної особи, у тому числі
підприємницьких товариств, фізичних
осіб - підприємців, адвокатів,
нотаріусів та інших осіб, розуміється
оцінка їх підприємницької,
громадської, професійної чи іншої
діяльності, яку здійснює така особа як
учасник суспільних відносин.

У п.6 інформаційного листа №01-8/184 від
28.03.2007р. Вищим господарським судом
України звернуто увагу на те, що
приниженням ділової репутації суб'єкта
господарювання (підприємця) є
поширення у будь-якій формі
неправдивих, неточних або неповних
відомостей, що дискредитують спосіб
ведення чи результати його
господарської (підприємницької)
діяльності, у зв'язку з чим знижується
вартість його нематеріальних активів.

У позовній заяві позивач зазначив, що
спірна інформація вводить в оману
читачів журналу, партнерів та
майбутніх партнерів компанії Nemiroff, які
внаслідок викладеної інформації
вважатимуть Глуся О.С. уповноваженою
особою щодо представництва інтересів
компанії Nemiroff перед третіми особами.

Як обґрунтовано зазначено місцевим
господарським судом, зі спірної
публікації вбачається, що інформація,
поширена у журналі про Глуся О.С. як
голову ради директорів, що є найкращим
управлінцем на ринку алкогольних
напоїв у 2012 році та одним із
найуспішніших керівників України 2012
року дає позитивну оцінку
підприємницької, громадської,
професійної та іншої діяльності
компанії Nemiroff.

Крім того, висловлюючись про те, що
треті особи помилково вважатимуть
Глуся О.С. представником компанії Nemiroff,
позивач не уточнює про яку саме
компанію чи підприємство групи
Немірофф йде мова. Як вже було
зазначено вище, Глусь О.С. станом на
даний час є керівником одного з
підприємств групи Немірофф (ТзОВ
«Управляюча компанія «Немірофф»).

Зважаючи на вищевикладене, судова
колегія вважає, що позивачем не
доведено того, що опублікована
інформація будь-яким чином дискредитує
спосіб ведення чи результати його
господарської діяльності, чи того, що
внаслідок поширення спірної
інформації знижується вартість його
нематеріальних активів, а отже - факт
порушення немайнових прав позивача
залишається недоведеним.

Висновок суду першої інстанції про
оціночність спірної інформації
стосується її в тій частині, де Глуся
О.С. визнано найкращим керівником у
галузі виготовлення алкогольних
напоїв та одним з найуспішніших
українських керівників у 2012 році.
Вказаний висновок базується на тому, що
рейтинг керівників складено за
визначеними критеріями та шляхом
проведення анкетування більш, ніж 300
респондентів та експертів (с.32-33
журналу, а.с. 79-80, том 3), а тому містить
узагальнене вираження їх суб'єктивної
думки та не може бути перевіреним на
предмет його відповідності дійсності.

Відповідно до ч.1-2 ст.30 Закону України
«Про інформацію», ніхто не може бути
притягнутий до відповідальності за
висловлення оціночних суджень.
Оціночними судженнями, за винятком
наклепу, є висловлювання, які не
містять фактичних даних, критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, що
містять фактичні дані, зокрема з огляду
на характер використання
мовно-стилістичних засобів (вживання
гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного
Суду України №1 від 27.02.2009р. роз'яснено,
що відповідно до статті 277 ЦК України не
є предметом судового захисту оціночні
судження, думки, переконання, критична
оцінка певних фактів і недоліків, які,
будучи вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати, що
відповідає прецедентній судовій
практиці Європейського суду з прав
людини при тлумаченні положень статті
10 Конвенції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
не погоджуючись із висновком місцевого
господарського суду про оціночність
спірної інформації, позивач вкотре
зазначив про те, що Глусь О.С. у 2012 році
не був ні головою ради директорів
компанії Nemiroff, ні керівником ДП
«Українська горілчана компанія Nemiroff».
Проте, вищезазначений висновок суду не
ґрунтується на цих обставинах, а отже -
доводи скаржника в цій частині не
впливають на правильність
застосування судом ст.30 Закону України
«Про інформацію».

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про
відсутність сукупності обставин, що
входять до юридичного складу
правопорушення, які можуть бути
підставою для задоволення позову, а
також - про оціночний характер окремих
суджень, що містяться в публікації.

Інші доводи скаржника колегія суддів
вважає необґрунтованими та такими, що
не впливають на законність
оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія,
прийшла до висновку про
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, як такого, що прийнято
відповідно до обставин та матеріалів
справи з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Судові витрати по апеляційній скарзі, в
порядку ст.49 ГПК України, слід покласти
на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський
апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Львівської області від 09.12.2013р. у справі
№914/1734/13 залишити без змін, а апеляційну
скаргу компанії "Nemiroff Holdings Limited" - без
задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Справу повернути в місцевий
господарський суд.

Повний текст постанови складений
04.03.2014р.

Головуючий суддя
Орищин Г.В.

суддя
Галушко Н.А.

суддя
Мельник Г.І.