КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2014 р. Справа№ 925/1314/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю представників сторін:

позивача: Говорова С.Л., довіреність б/н
від 24.02.2014 року,

відповідача: не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного сільськогосподарського
підприємства "Веселий Хутір"

на рішення господарського суду
Черкаської області

від 11.11.2013 року (повне судове рішення
складено - 17.12.2013)

у справі №925/1314/13 (суддя - Потапенко В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Полтава-Насіння"

до Приватного сільськогосподарського
підприємства "Веселий Хутір"

про стягнення 173 459 грн. 54 коп.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Полтава-Насіння"
звернулось до господарського суду
Черкаської області з позовом до
Приватного сільськогосподарського
підприємства "Веселий Хутір" про
стягнення 173 459 грн. 54 коп. боргу згідно
договору зберігання №124 від 10.05.2012 року,
з яких: 155 750,00 грн. завданої
матеріальної шкоди, 507 грн. 25 коп.
інфляційних, 4 285 грн. 87 коп. 3 % річних та
12 916 грн. 42 коп. штрафу.

Рішенням господарського суду
Черкаської області від 11.11.2013 року
позов задоволено повністю.

Стягнуто з Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Веселий Хутір" (19923, Черкаська область,
Чорнобаївський район, с. Веселий Хутір,
вул. Радгоспна, буд. 13, )
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Полтава-Насіння" (36011,
м. Полтава, вул. Міщенка, 2, ) - 155 750,00 грн. завданої
матеріальної шкоди, 507 грн. 25 коп.
інфляційних, 4 285 грн. 87 коп. 3 % річних, 12
916 грн. 42 коп. пені та 3 469 грн. 19 коп.
судових витрат.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
Приватне сільськогосподарське
підприємство "Веселий Хутір"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить апеляційну
скаргу задовольнити, рішення
господарського суду Черкаської
області від 11.11.2013 року по справі
№925/1314/13 скасувати та постановити нове,
яким в позові відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
рішення місцевого господарського суду
прийняте з неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи,
місцевий господарський суд
неправильно застосував і порушив норми
матеріального та процесуального права.

Позивач у письмовому відзиві на
апеляційну скаргу просив залишити
рішення господарського Черкаської
області від 11.11.2013 року по справі
№925/1314/13 без змін у зв'язку з
відсутністю підстав для його
скасування, а апеляційну скаргу
Приватного сільськогосподарського
підприємства "Веселий Хутір" - без
задоволення.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, причини неявки
суду не повідомив, про час та місце
судового засідання повідомлений
належним чином.

Апеляційний господарський суд
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
встановив наступне.

10 травня 2012 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Полтава-Насіння" (Поклажодавець) та
Приватним сільськогосподарським
підприємством "Веселий Хутір"
(Зберігач) було укладено договір
зберігання №124 (далі - Договір
зберігання), згідно пункту 1.1. якого в
порядку та на умовах, визначених цим
Договором, за накладними на збереження,
які є невід'ємною частиною цього
Договору, Поклажодавець передає, а
Зберігач приймає на зберігання
протягом строку цього Договору сою
Васильківську (еліта) у кількості 20,750
тн. загальною вартістю 186 750,00 грн.

Згідно п.п. 2.1.1. п. 2.1. Договору
зберігання передбачено, що Зберігач
зобов'язаний вживати всіх необхідних
заходів для забезпечення схоронності
майна протягом строку зберігання.

П.п. 2.1.4. п. 2.1. Договору зберігання
визначено, що Зберігач зобов'язаний
повернути майно Поклажодавцеві за
першою вимогою останнього.

У відповідності до п. 2.2. Договору
зберігання зазначено, що Зберігач не
має права користуватись майном, крім
випадків, узгоджених з Поклажодавцем,
за умови, що таке узгодження
оформлюється письмово.

Згідно п. п. 3.1.1. п. 3.1. Договору
зберігання визначено, що Поклажодавець
зобов'язаний передати Зберігачеві
майно на зберігання протягом 5
календарних днів від дати укладання
цього договору.

Поклажодавець має право у будь-який час
вимагати у Зберігача повернення майна,
яке знаходиться на зберіганні (всього
або його частини).

На виконання умов Договору зберігання
позивач поставив відповідачу насіння
сої "Васильківська" еліта, в кількості
20,750 тон, загальною вартістю 186 750,00 грн.

Факт поставки насіння сої
підтверджується видатковою накладною
№РН - 0001072 від 15 травня 2012 року та
довіреністю №40 від 14 травня 2012 року,
виданою на ім'я Волгіна Валентина
Євгенійовича.

Відповідно до п. 4.1. Договору зберігання
передбачено, що у випадку порушення
Договору, Сторона несе
відповідальність, визначену цим
Договором та (або) чинним
законодавством України.

Згідно п. 4.2. Договору зберігання
визначено, що порушенням Договору є
його невиконання або неналежне
виконання, тобто виконання з
порушенням умов, визначених змістом
цього Договору.

У відповідності до п. 4.3. Договору
зберігання зазначено, що Зберігач несе
відповідальність за збереження і
цілісність майна з моменту передання
майна на зберігання і до моменту його
повернення Поклажодавцеві. У випадку
втрати (нестачі) або пошкодження майна,
яке передане на зберігання, або його
частини, Зберігач повинен відшкодувати
Поклажодавцеві всі пов'язані з цим
збитки.

П. 4.4. Договору зберігання передбачено,
що в разі використання насіння,
прийнятого на збереження, на власні
потреби, перерахувати гроші на
поточний рахунок Поклажодавця.

Згідно п. 6.1. Договору зберігання
передбачено, що цей Договір вважається
укладеним і набирає чинності з моменту
його підписання Сторонами та
скріплення печатками Сторін.

Відповідно п. 6.2. Договору зберігання
визначено, що строк цього Договору
починає свій перебіг у момент,
визначений у п. 6.1. цього Договору та
закінчується 01 жовтня 2012 року.

Беручи до уваги вищезазначені умови
Договору зберігання, відповідач
повинен був зберігати насіння сої
"Васильківська" еліта та в подальшому
повернути його позивачеві із
збереження не пізніше 01 жовтня 2012 року.

У відповідності до п. 6.3. Договору
зберігання закінчення строку цього
Договору не звільняє Сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії цього
Договору.

Проте, 28 вересня 2012 року в присутності
заступника генерального директора TOB
"Полтава - Насіння" Вегеренко Т.І.,
провідного спеціаліста Купки Ю.О.,
директора ПСП "Веселий Хутір" Батир М.М.
був складений Акт, про те, що ПСП
"Веселий Хутір" не може забезпечити
передачу TOB "Полтава - Насіння" сою
Васильківська еліта в кількості 20 750 кг,
яка затарена у поліпропіленові мішки
масою по 50 кг, передана на зберігання до
01.10.2012 р. згідно договору зберігання №124
від 10.05.2012 року, в зв'язку з тим, що
насіння сої було використано ПСП
"Веселий Хутір" для посіву на власні
потреби.

В матеріалах справи також наявна копія
постанови від 24.05.2013 року про закриття
кримінального провадження заступника
начальника СВ Чорнобаївського РВ УМВС
України в Черкаській області капітана
міліції Цегельника Г.Г., з якої
вбачається, що в ході проведення
досудового розслідування було
допитано в якості свідка колишнього
директора ПСП "Веселий Хутір" Батир М.М.,
який дав покази, що в 2012 році в ПСП
"Веселий Хутір" були скрутні часи і
насіння сої, яке належить ТОВ
"Полтава-Насіння" вони використали для
власних потреб, а саме - для посіву.

Новий керівник ПСП "Веселий Хутір"
Тарасенко О.В. також надав у
Чорнобаївському РВ УМВС України у
Черкаській області пояснення, в яких
вказано, що кредиторам, які не склали
договори купівлі-продажу були
направлені графіки погашення
заборгованості з відтермінуванням до
кінця посівної компанії у 2013 році, що
такі графіки були направлені і ТОВ
"Полтава-Насіння", що з 10.04.2013 року
почалася посівна компанія і відповідач
планує повернути кошти позивачу після
її закінчення. Вказане підтверджує той
факт, що відповідач використав насіння
позивача.

30.10.2012 року та 07.12.2012 року позивач
звертався до ПСП "Веселий Хутір" з
претензіями за вих. №402 від 30.10.2012 року
та за вих. №473 від 06.12.2012 року.

Відповідач 18.12.2012 року та 16.01.2013 року
перерахував на рахунок позивача
грошові кошти у розмірі відповідно 11
000,00 грн. та 20 000,00 грн., на загальну суму 31
000,00 грн. за 3 444 кг сої, що
підтверджується банківськими
виписками по рахунку, а TOB "Полтава -
Насіння" оформило перехід права
власності на товар, що підтверджується
видатковою накладною №РН - 0001178 від
18.12.2012 року на суму 11 000,00 грн. та
видатковою накладною №РН - 0000003 від
16.01.2013 року на суму 20 000,00 грн.

Вподальшому, позивачем було направлено
на адресу відповідача претензію за вих.
№62 від 06.02.2013 року та лист за вих. №67 від
06.02.2013 року, в яких позивач просив
відповідача повернути насіння сої
"Васильківська" еліта в кількості 17 306
кг, а в разі неможливості повернення
насіння, оплатити його вартість в сумі
155 750,00 грн. до 15 лютого 2013 року.

18 лютого 2013 року відповідач направив
відповідачу по факсу графік погашення
заборгованості на суму 155 750,00 грн.,
згідно якого ПСП "Веселий Хутір"
зобов'язався погасити: 19 лютого 2013 року
- 51 916,67 грн., 15 березня 2013 року - 51 916,67
грн., 29 березня 2013 року - 51 916,66 грн.

Крім того, ПСП "Веселий Хутір" направило
на адресу позивача два листа за вих. №90
від 05.03.2013 року та за вих. №91 від 05.03.2013
року, відповідно до яких відповідач з
метою належного розгляду листа №67 від
06.02.2013 року просив надати реквізити
договорів зберігання, первинних
документів на їх виконання та їх копії,
а для належного розгляду претензії №62
від 06.02.2013 року - всі документи,
необхідні для її розгляду.

У відповідь на вищевказані листи
відповідача позивач листом від 06.03.2013
року №122 направив відповідачу копію
договору зберігання №124 від 10.05.2012 року,
копію витратної накладної на
збереження №1072 від 15.05.2012 року та копію
довіреності №40 від 14.05.2012 року на
Волгіна В.Є.

Проте, насіння сої "Васильківська"
еліта, в кількості 17 306 кг на суму 155 750,00
грн., яке TOB "Полтава-Насіння" згідно
договору зберігання №124 від 10.05.2012 року
було передано ПСП "Веселий Хутір" на
зберігання, було використано даним
підприємством для посіву на власні
потреби, а грошові кошти, як
компенсацію вартості насіння, до цього
часу позивачеві не відшкодовані.

Крім того, згідно п. 2.2. та 2.3. Договору
ПСП "Веселий Хутір" не має права
передавати майно у користування третім
особам та не має права користуватися
даним майном, крім випадків, узгоджених
письмово з позивачем.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Статтею 936 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором
зберігання одна сторона (зберігач)
зобов'язується зберігати річ, яка
передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

За втрату (нестачу) або пошкодження
речі, прийнятої на зберігання, зберігач
відповідає на загальних підставах.

Згідно ст. 951 Цивільного кодексу
України збитки, завдані поклажодавцеві
втратою (нестачею) або пошкодженням
речі, відшкодовуються зберігачем: у
разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її
вартості; у разі пошкодження речі - у
розмірі суми, на яку знизилася її
вартість. Якщо внаслідок пошкодження
речі її якість змінилася настільки, що
вона не може бути використана за
первісним призначенням, поклажодавець
має право відмовитися від цієї речі і
вимагати від зберігача відшкодування
її вартості.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного
кодексу України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог чинного
законодавства. Одностороння відмова
від зобов'язання не допускається, якщо
інше не передбачено договором або
законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Таким чином, суд вважає доведеною суму
завданих збитків відповідачем
позивачу за договором зберігання №124
від 10.05.2012 року у розмірі 155 750,00 грн.
Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі матеріалами, зокрема,
вищевказаним Договором, видатковими
накладними, довіреністю, актом від
28.09.2012 року, банківськими виписками,
претензіями та листами і відповідачем
не оспорюються.

За змістом пункту 1 статті 199
Господарського кодексу України та
пункту 1 статті 548 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом. Згідно з пунктом
4.4. Договору зберігання у випадку
неповернення майна Поклажодавцеві за
першою вимогою, Зберігач повинен
виплатити Поклажодавцеві вартість
майна та штраф у розмірі 0,5 % від
вартості майна за кожен день не
повернення.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочення платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

У відповідності до ст. 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено,
що нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Позивач нарахував відповідачу 12 916 грн.
42 коп. штрафу.

25.09.2013 року представником позивача було
подано письмові пояснення щодо
нарахування позивачем штрафних
санкцій за формулою для обрахунку пені,
у яких вказано, що з п.п. 4.4. спірного
договору вбачається, що у випадку
неповернення майна відповідач повинен
сплатити позивачу вартість майна та
штраф у розмірі 0,5 % від вартості майна
за кожен день не повернення. Проте, хоча
відповідальність була визначена у
вигляді штрафу, фактично за своєю
правовою природою зазначений вид
відповідальності є пенею.

Отже, розрахунок заявленої до
стягнення суми пені в розмірі 12 916 грн. 42
коп. є правильним.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Розрахунок заявленої суми інфляційних
у розмірі 507 грн. 25 коп. та 4 285 грн. 87 коп.
трьох процентів річних позивачем
визначено вірно.

Таким чином, з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню 155 750,00 грн.
збитків, 507 грн. 25 коп. інфляційних, 4 285
грн. 87 коп. 3 % річних та 12 916 грн. 42 коп.
пені.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Беручи до уваги наведене, судова
колегія вважає, що рішення
господарського суду Черкаської
області від 11.11.2013 року у справі №925/1314/13
прийнято з повним і достовірним
встановленням всіх фактичних обставин,
які мають значення для вирішення
даного спору, а також з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, у зв'язку з чим апеляційна скарга
Приватного сільськогосподарського
підприємства "Веселий Хутір"
задоволенню не підлягає.

У зв'язку з цим, Київський апеляційний
господарський суд не вбачає підстав
для скасування рішення господарського
суду Черкаської області від 11.11.2013 року
у справі №925/1314/13.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Черкаської області від 11.11.2013 року у
справі №925/1314/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Веселий Хутір" - без задоволення.

2. Матеріали справи №925/1314/13 повернути
до господарського суду Черкаської
області.

Головуючий суддя
В.В. Андрієнко

Судді
С.І. Буравльов

В.В. Шапран