м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Еф Ай Ем Офіс Центр
до Публічного акціонерного товариства
Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Приватний нотаріус
Київського міського Нотаріального
про визнання договору іпотеки
Головуючий суддя Полякова К.В.
Суддя Босий В.П.
Суддя Літвінова М.Є.
від позивача: не з'явився
від відповідача: не з'явився
від третьої особи: не з'явився
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Еф Ай Ем Офіс Центр
Магнітогорська" звернулось до
Господарського суду міста Києва із
позовом до Публічного акціонерного
товариства "ОТП Банк" про визнання
іпотечного договору № PL11-207/29-1
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
момент укладання спірного правочину -
Іпотечного договору № PL 11-207/29-1 від
29.06.2011 - позивач, як іпотекодатель не був
власником переданого в іпотеку майна
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 27.06.2013 порушено провадження у
розгляду на 08.08.2013 та залучено до участі
у справі у якості третьої особи, яка не
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору на стороні відповідача
Приватного нотаріусу Київського
міського Нотаріального округу ОСОБА_3.
За наслідками судового засідання 08.08.2013
у задоволення клопотання сторін
продовжено строк вирішення спору у
даній справі на п'ятнадцять днів та
відкладено розгляд справи на 29.08.2013, про
що винесено відповідну ухвалу.
23.08.2013 через відділ діловодства та
документообігу Господарського суду
міста Києва від представника позивача
надійшла заява про уточнення позовних
вимог та заява про залучення третьої
Ухвалою суду від 29.08.2013 відкладений
розгляд справи на 10.09.2013 року.
Під час судового засідання судом
прийнято до розгляду та задоволено
заяву позивача про уточнення позовних
вимог, яка надійшла через відділ
діловодства та документообігу
Господарського суду міста Києва 04.09.2013,
зі змісту якої вбачається, що позивач
відмовився від попередньої заяви про
уточнення та заяви про залучення
третьої особи. Сторонам у судовому
засіданні роз'яснено, що подальший
розгляд справи буде здійснюватись у
межах заявлених позовних вимог.
За наслідками судового засідання судом
винесено ухвалу Господарського суду
міста Києва від 10.09.2013, якою призначено
колегіальний розгляд справи у складі
трьох суддів.
Розпорядженням В.о. Голови
Господарського суду міста Києва від
10.09.2013 визначено для розгляду справи №
складі: головуючий суддя Полякова К.В.,
судді Літвінова М.Є. Нечай О.В.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 10.09.2013 розгляд справи
прийнято до провадження зазначеною
колегією суддів та призначено її
розгляд на 10.10.2013 року.
За наслідками судового засідання 10.10.2013
розгляд справи відкладено на 05.11.2013, про
що винесено відповідну ухвалу суду.
05.11.13 судом продовжено строк розгляду
спору на 15 днів у порядку статті 69
Господарського процесуального кодексу
України та відкладено розгляд справи
Розпорядженням Голови Господарського
передано для розгляду колегії суддів у
складі: Полякова К.В. (головуючий), Босий
В.П.. та Літвінова М.Є. О.В., у зв'язку із
перебуванням судді Нечай О.В. у
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 21.11.2013 розгляд справи
прийнято до провадження зазначеною
колегією суддів та призначено її
розгляд на 21.11.2013 року.
За наслідками судового засідання 21.11.2013
розгляд справи відкладено на 12.12.2013
У судовому засіданні 12.12.2013 розгляд
справи відкладено на 16.01.2014, про що
винесено відповідну ухвалу суду.
За наслідками судового засідання 16.01.2014
розгляд справи у задоволення клопотань
сторін, відкладено на 21.01.2014 року.
Розпорядженням Заступника Голови
Господарського суду міста Києва від
розгляду колегії суддів у складі:
Шкурдова Л.М. (головуючий), Босий В.П. та
Літвінова М.Є. О.В., у зв'язку із
перебуванням судді Полякової К.В. у
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 21.01.2014 розгляд справи
прийнято до провадження зазначеною
колегією суддів та призначено її
розгляд на 11.02.2014 року.
Розпорядженням Заступника Голови
Господарського суду міста Києва від
28.01.2014, у зв'язку із виходом судді
Полякової К.В. із відпустки, справу №
суддів у складі: Полякова К.В.
(головуючий), Босий В.П. та Літвінова М.Є.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 28.01.2014 розгляд справи
прийнято до провадження зазначеною
колегією суддів та призначено її
розгляд на 11.02.2014 року.
10.02.2014 та 11.02.2014 через відділ
діловодства та документообігу
Господарського суду м. Києва від
відповідача та позивача відповідно,
надійшли клопотання про відкладення
розгляду справи.
Ухвалою суду від 11.02.2014 розгляд справи
відкладений на 13.03.2014 у зв'язку із
неявкою представників сторін для
участі у судовому засіданні.
12.03.2014 через відділ діловодства та
документообігу Господарського суду
міста Києва від позивача надійшло
клопотання про відкладення розгляду
справи.
Відповідачем до суду 13.03.2014 подано
клопотання про відкладення розгляду
справи через відділ діловодства та
документообігу Господарського суду
Так, позивачем та відповідачем на
надано належних доказів, відповідно до
вимог чинного законодавства, на
підтвердження фактів та підстав, які
унеможливлюють розгляд справи у даному
судовому засіданні.
До судового засідання третя особа не
направила свого представника для
участі у судовому розгляді, про дату,
час та місце проведення судового
засідання повідомлена належним чином,
причини неявки суду не повідомила.
Приписи статті 22, 27 Господарського
процесуального кодексу України (далі
ГПК України) зобов'язують сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами.
Нормами ст. 77 ГПК України передбачено,
що господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених ст. 69 цього
Кодексу розгляд справи, коли за якихсь
обставин спір не може бути вирішено в
Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.
Згідно із п. 3.9.2 постанови N 18 від 26.12.2011
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
За таких обставин, незважаючи на те, що
позивач, відповідач та третя особа не
з'явились на виклик суду, за висновками
суду, наявні у матеріалах справи
документи достатні для прийняття
повного та обґрунтованого судового
рішення, а неявка вказаних учасників
судового спору не перешкоджає
вирішенню справи по суті.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.06.2011 між Публічним акціонерним
товариством «ОТП Банк»
(Іпотекодержатель) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Еф Ай Ем
Офіс Центр Магнітогорська»
(Іпотекодавець) укладено Іпотечний
договір № PL11-207/29-1 у забезпечення
повного, належного та своєчасного
виконання Іпотекодавцем боргових
зобов'язань за Договором про надання
кредиту №СR 08-356/29-1 від 29.07.2008 року.

За умовами Іпотечного договору,
предметом іпотеки є нежилі приміщення
в літ. ХХХІІІ площею, які складаються з
приміщень з № 1 по № 9 (групи приміщень
№ 1), № № 1, 11 першого поверху, з № 1 по № 9
(групи приміщень № 3), № І другого
поверху, з № 1 по №22 (групи приміщень №
5), № І третього поверху та антресолі, з
№ 1 по № 17 (групи приміщень № 7), № І
четвертого поверху, з № 1 по № 10 (групи
приміщень №9), № І п'ятого поверху, з №1
по №12 (групи приміщень № 10), № І шостого
поверху, №№ І, ІІ, ІІІ надбудови, що
складають цілу будівлю, що розташовані
за: м. Київ, вул. Магнітогорська, буд. 1.

Власником зазначеного майна, яке
складає предмет іпотеки, є Товариство з
обмеженою відповідальністю «Еф Ай Ем
Офіс Центр Магнітогорська», що
підтверджується наявним у матеріалах
справи Договором купівлі-продажу
нежилих приміщень від 03.08.2007,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу Шепелюк О.Г. та внесеного до
реєстру за реєстровим №2113. Згідно
вищевказаного договору
купівлі-продажу нежитлові приміщення
мають загальну площу 9 265,50 кв.м.

У матеріалах справи міститься витяг №
30408796 з реєстру прав власності на
нерухоме майно, виданий Комунальним
підприємством Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на нерухоме
майно видано, з якого вбачається, що
станом на 23.06.2011 власником нежилої
будівлі за адресою м. Київ, вулиця
Магнітогорська, будинок 1 загальною
площею 9 191,20 кв.м є ТОВ «Еф Ай Ем Офіс
Центр Магнітоговрська», про що є запис
№ 733-з у реєстраційній книзі д. 4з-123 (т. 1
а. с. 39).

Позивач, звертаючись із даним позовом
до суду, просить визнати недійсним
Іпотечний договір № PL11-207/29-1 від 29.06.2011,
посилаючись на той факт, що ТОВ «Еф Ай
Ем Офіс Центр Магнітогорська» на
момент укладання договору не був
власником нежилих приміщень загальною
площею 9 191,20 кв. м., а будівля площею 9 265,
50 кв. м., на яку позивач має право
власності, на момент укладання
Іпотечного договору не існував. За
таких обставин, позивач стверджує, що
зміст іпотечного договору суперечить
Цивільному кодексу України, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам.

У своєму відзиві відповідач,
заперечуючи проти позову наголошує на
тому, що позивач є власником приміщень,
що є предметом іпотеки, що також
вбачається із наданих документів,
зокрема Витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Частина 1 статті 202 ЦК України
передбачає, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України,
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

З метою захисту законних прав та
інтересів фізичних та юридичних осіб
при укладанні різноманітних
правочинів та договорів законодавство
передбачає ряд способів, які сприяють
виконанню зобов'язань - способи або
види забезпечення виконання
зобов'язань.

Нормами статті 546 Цивільного кодексу
України (далі ЦК України), визначено, що
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, при триманням,
завдатком.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи (ч. 1 ст. 575 Цивільного
кодексу України). У силу застави
кредитор (заставодержатель) має право у
разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави)
(статті 572 Цивільного кодексу України).

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку"
визначено, що іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

Як вбачається з Іпотечного договору,
предметом іпотеки є нежилі приміщення
в літ. ХХХІІІ площею, які складаються з
приміщень з № 1 по № 9 (групи приміщень
№ 1), № № 1, 11 першого поверху, з № 1 по № 9
(групи приміщень № 3), № І другого
поверху, з № 1 по №22 (групи приміщень №
5), № І третього поверху та антресолі, з
№ 1 по № 17 (групи приміщень № 7), № І
четвертого поверху, з № 1 по № 10 (групи
приміщень №9), № І п'ятого поверху, з №1
по №12 (групи приміщень № 10), № І шостого
поверху, №№ І, ІІ, ІІІ надбудови, що
складають цілу будівлю, що розташовані
за: м. Київ, вул. Магнітогорська, буд. 1.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України
"Про іпотеку" передбачено, що предметом
іпотеки можуть бути один або декілька
об'єктів нерухомого майна за таких
умов: нерухоме майно належить
іпотекодавцю на праві власності або на
праві господарського відання, якщо
іпотекодавцем є державне або
комунальне підприємство, установа чи
організація; нерухоме майно може бути
відчужене іпотекодавцем і на нього
відповідно до законодавства може бути
звернене стягнення; нерухоме майно
зареєстроване у встановленому законом
порядку як окремий виділений у натурі
об'єкт права власності, якщо інше не
встановлено цим Законом.

За приписами частини 1 статті 328
Цивільного кодексу України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочином.

Згідно із ч.4 ст.334 Цивільного кодексу
України, якщо договір про відчуження
майна підлягає державній реєстрації,
права власності у набувача виникає з
моменту такої реєстрації.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації, крім договорів
купівлі-продажу майна, що перебуває у
податковій заставі.

Судом встановлено, що на момент
укладнання спірного іпотечного
договору, предмет іпотеки належить
іпотекодавцю - ТОВ "Еф Ай Ем Офіс Центр
Магнітогорська" на праві власності на
підставі Договору купівлі-продажу
нежилих приміщень, посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу Шепелюк
О.Г. 03.08.2007 за реєстровим №2113, який
пройшов державну реєстрацію, про що
Комунальним підприємством Київське
бюро технічної інвентаризації 11.09.2007
зроблено запис 733-з у реєстраційній
книзі Д4з-123, як вбачається з
Реєстраційного напису на
правовстановлювальному документі.

За приписами статей 2, 3 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень»
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - це офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно. Державний
реєстр речових прав на нерухоме майно -
це єдина державна інформаційна
система, що містить відомості про права
на нерухоме майно, їх обтяження, а також
про об'єкти та суб'єктів цих прав.
Державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав. Державна реєстрація прав
є публічною, проводиться органом
державної реєстрації прав, який
зобов'язаний надавати інформацію про
зареєстровані права та їх обтяження в
порядку, встановленому цим Законом.
Державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в порядку
черговості надходження заяв. Будь-які
правочини щодо нерухомого майна
(відчуження, управління, іпотека тощо)
укладаються, якщо право власності на
таке майно зареєстровано згідно з
вимогами цього Закону.

Відповідно до статті 4 вказаного
Закону, обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: 1) право власності на нерухоме
майно; 2) право володіння; право
користування (сервітут); право
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном; 3) інші речові права
відповідно до закону; 4) податкова
застава, предметом якої є нерухоме
майно, та інші обтяження. Речові права
на нерухоме майно, зазначені в пунктах 2
і 3 частини першої цієї статті, є
похідними і реєструються після
державної реєстрації права власності
на таке майно.

Згідно наказу Міністерства юстиції
України N 7/5 від 07.02.2002 "Про затвердження
тимчасового положення про порядок
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме майно
" до 1 січня 2012 року державна реєстрація
права власності та права
користування (сервітут) на об'єкти
нерухомого майна, розташовані на
земельних ділянках; права
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; права власності
на об'єкти незавершеного будівництва,
а також облік безхазяйного нерухомого
майна, довірче управління
нерухомим майном проводиться
реєстраторами бюро технічної
інвентаризації (далі - БТІ),
створеними до набрання чинності
Законом України від 11.02.2010 N 1878-VI ( 1878-17 )
"Про внесення змін до Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень" та
інших законодавчих актів України" та
підключеними до Реєстру прав власності
на нерухоме майно.

Отже, на момент укладення спірного
договору Товариство з обмеженою
відповідальністю «Еф Ай Ем Офіс Центр
Магнітогорська» (Іпотекодавець) був
власником нежитлових приміщень, що
стали предметом Іпотечного договору №
PL11-207/29-1, що також вбачаєтья із Витягу №
30408796 з реєстру прав власності на
нерухоме майно від 23.06.2011 року.

Положеннями частини 2 статті 16 ЦК
України визначено, що одним із способів
захисту цивільного права може бути
зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК
України.

Згідно статті 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити
Цивільному Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Усі вище наведені вимоги статті 203 ЦК
України, додержання яких є необхідним
для чинності правочину, дотримані
сторонами під час укладання Іпотечного
договору PL11-207/29-1 від 29.06.2011 між
Публічним акціонерним товариством
«ОТП Банк» та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Еф Ай Ем Офіс Центр
Магнітогорська».

Одночасно, на підтвердження
освідомлення правових наслідків
набуття прав та добровільне виконання
обов'язків за іпотечним договором, між
позивачем та Приватним акціонерним
товариством «Страхова компанія
«Альянс» укладено Договір страхування
№ 21.0008450.03 добровільного страхування
майна та добровільного страхування від
вогневих ризиків та ризиків стихійних
явищ від 29.06.2011, як то передбачено
пунктом 3.1.3. Іпотечного договору
PL11-207/29-1 від 29.06.2011 року.

У пункті 2.1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
№ 11 від 29.05.2013 зазначено, що вирішуючи
спори про визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними,
господарський суд повинен встановити
наявність фактичних обставин, з якими
закон пов'язує визнання таких
правочинів (господарських договорів)
недійсними на момент їх вчинення
(укладення) і настання відповідних
наслідків, та в разі задоволення
позовних вимог зазначати в судовому
рішенні, в чому конкретно полягає
неправомірність дій сторони та яким
нормам законодавства не відповідає
оспорюваний правочин.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на вищевикладене, позивачем не
надано будь-яких допустимих доказів на
підтвердження викладених у позовній
заяві обставин, таким чином, суд дійшов
висновку про відсутність правових
підстав для визнання недійсним
Іпотечного договору PL11-207/29-1 від 29.06.2011,
а тому позовні вимоги позивача є
необґрунтованими, документально
недоведеними та такими, що підлягають
задоволенню.

Відповідно до статті 44 ГПК України,
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи. Розмір
судового збору, порядок його сплати,
повернення і звільнення від сплати
встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 32, 33, 34, 49, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю "Еф Ай Ем
Офіс Центр Магнітогорська" до
Публічного акціонерного товариства
"ОТП Банк" за участі третьої особи, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
Приватного нотаріуса Київського
міського Нотаріального округу ОСОБА_3
про визнання іпотечного договору №
PL11-207/29-1 недійсним - відмовити.

Рішення постановлено у нарадчій
кімнаті та проголошено його вступну та
резолютивну частину у судовому
засіданні 13.03.2014 року.

Повний текст рішення буде складено
протягом п'яти днів з дня проголошення
вступної та резолютивної частини
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено

та підписано 18.03.2014 року

Головуючий суддя
К.В.
Полякова

Суддя
В.П. Босий

Суддя
М.Є.
Літвінова