ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
_____________ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

05 березня 2014 року
Справа № 913/185/14

Провадження №9/913/185/14

розглянувши матеріали справи за
позовом Прокурора Слов'яносербського
району Луганської області в інтересах
держави в особі Відділу освіти, молоді
та спорту Слов'яносербської
райдержадміністрації Луганської
області, смт Слов'яносербськ
Луганської області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
АДРЕСА_1

про стягнення 55132 грн. 16 коп.

суддя
Ворожцов А.Г.,

секретар судового засідання
Берещенко Н.Ю.

в присутності представників сторін:

від заявника - Рибалкіна Г.В., посв. №
НОМЕР_1 від 16.07.13,

від позивача - Зубарева Ю.В., дов. № 147
від 05.02.14, Шарапов М.В., дов. № 874 від 10.10.13,
Сорокіна Т.І., дов. № 146 від 05.02.14,

від відповідача - ОСОБА_1, пасп. НОМЕР_2
від 10.12.01

в с т а н о в и в:

суть спору: прокурор звернувся з
позовною заявою, в якій просить:

1) стягнути з підприємця ОСОБА_1 на
користь Відділу освіти, молоді та
спорту Слов'яносербської
райдержадміністрації (далі - Відділ)
19246,57 грн., отриманих за договором № 15
від 16.01.13 про закупівлю товарів за
державні кошти, укладений 16 січня 2013
року між підприємцем ОСОБА_1 та
Відділом,

2) стягнути з підприємця ОСОБА_1 на
користь Відділу 35885,59 грн., отриманих за
договором № 13 про закупівлю товарів за
державні кошти, укладений 16 січня 2013
року між підприємцем ОСОБА_1 та
Відділом.

Позовні вимоги прокурор, посилаючись
на норми ст. 121 Конституції України,
ст.ст. 35, 36-1, 37 Закону України "Про
прокуратуру", обґрунтовує:

· рішенням господарського суду
Луганської області від 20.11.13 по справі
№ 913/2388/13, яким були задоволені вимоги
прокурора про:

- визнання частково недійсним
рішення комітету з конкурсних торгів
Відділу, яке оформлене протоколом
засідання тендерного комітету від 02.01.13
щодо визначення переможця на закупівлю
м'ясопродуктів,

- визнання недійсними договорів №
13 та № 15 про закупівлю товарів за
державні кошти, укладені 16 січня 2013
року між підприємцем ОСОБА_1 та
Відділом.

· нормами ч. 1 ст. 236 ЦК України та ч.
3 ст. 207 ГК України, згідно з якими
правочин (господарське зобов'язання),
визнаний судом недійсним є недійсним з
моменту його вчинення (виникнення),

· нормами ст. 216 ЦК України, ч. 2 ст.
208 ГК України, згідно з якими у разі
недійсності правочину (зобов'язання)
кожна із сторін зобов'язана повернути
другій стороні у натурі все, що вона
одержала на виконання цього правочину,
а в разі неможливості такого
повернення, зокрема тоді, коли
одержане полягає у користуванні
майном, виконаній роботі, наданій
послузі, - відшкодувати вартість того,
що одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування.

Позивач, Відділ, листом від 05.12.14 за № 149
повідомив про те, що за спірними
договорами № 13 і № 15 за період з 16 січня
по 1 листопада 2013 року ним було
перераховано грошові кошти на суму
35885,59 грн. та 19246,57 грн., при цьому
загальна сума перерахованих
відповідачу коштів складає 55132,16 грн.

Відповідач, підприємець ОСОБА_1,
просить позовну заяву залишити без
задоволення, про що виклав у відзиві,
наданому суду у судовому засіданні,
суть якого зводиться до наступного.

Документи на участь у відкритих торгах
відповідач надав згідно з вимогами,
викладеними на веб-порталі Вісник
державних закупівель та отримав
інформацію щодо необхідних документів
безпосередньо у Відділі.

Спірні договори були укладені без
порушень чинного законодавства,
виконані належним чином з обох сторін.

Оцінивши матеріали справи, вислухавши
доводи учасників судового процесу, суд
дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням
господарського суду Луганської
області від 20.11.13 по справі № 913/2388/13,
яким були задоволені вимоги прокурора
про:

-визнання частково недійсним
рішення комітету з конкурсних торгів
Відділу, яке оформлене протоколом
засідання тендерного комітету від 02.01.13
щодо визначення переможця на закупівлю
м'ясопродуктів,

-визнання недійсними договорів №
13 та № 15 про закупівлю товарів за
державні кошти, укладені 16 січня 2013
року між підприємцем ОСОБА_1 та
Відділом.

Вимоги прокурора полягають у
застосуванні реституції за договорами,
які були визнані судом недійсними.

Принцип реституції закріплений у ст. 216
ЦК України та ст. 108 ГК України.

Реституція є загальним наслідком
недійсності правочину, який настає
незалежно від наявності вини сторін
правочину у тому, що правочин є
недійсним.

Наслідком укладення правочину, що не
відповідає вимогам закону, є виключно
двостороння реституція, яка полягає у
тому, що кожна сторона недійсного
правочину має повернути іншій стороні
все, що вона одержала на виконання
такого правочину.

Якщо повернути в натурі отримане за
правочином, що визнаний недійсним,
неможливо, то підлягає поверненню
вартість того, що одержано, тобто
здійснюється відшкодування одержаного
за недійсним правочином у грошовій
формі.

Однак прокурор, звернувшись з цим
позовом до суду та формально
пославшись на норми ст. 216 ЦК України та
ст. 108 ГК України, фактично просить
застосувати не реституцію, як наслідок
недійсних договорів, а напівреституцію
- стягнення грошових коштів лише з
відповідача, підприємця ОСОБА_1,
залишивши поза позовною заявою
обов'язок позивача, Відділу, повернути
відповідачу вартість отриманих
продуктів цьому підприємцю.

У письмовому поясненні від 10.02.14 за № 939
вих-14 прокурор послався на п. 2.13
постанови пленуму ВГСУ № 11 від 29.05.13,
згідно з яким вимога про застосування
наслідків недійсності правочину може
бути заявлена як самостійно, так і, з
урахуванням припису частини першої
статті 58 ГПК України, бути об'єднана з
вимогою повернути одержане за цим
правочином у натурі або про
відшкодування його вартості (якщо
повернення у натурі неможливе).

Крім того, вважає прокурор, заявлена
ним вимога про стягнення з відповідача
грошових коштів не позбавляє
відповідача права звернутися до суду з
вимогою про витребування належного
йому майна або відшкодування вартості
останнього.

Суд звертає увагу прокурора на те, що
таке явище, як напівреституція, тобто
стягнення коштів лише з однієї із
сторін на користь іншої, уникаючи
обов'язок іншої сторони, передбачений
законом, невідоме ані Цивільному й
Господарському кодексам України, ані
юридичній науці взагалі, тому,
звертаючись до суду з вимогою про
застосування реституції прокурор має
керуватися виключно нормами закону.

Суд вважає, що державний інтерес не має
бути формальним та полягати лише у
стягненні грошових коштів, а,
передусім, у забезпеченні
конституційних принципів верховенства
права (ст. 8, 19 Конституції України) та
рівності усіх учасників судового
процесу перед законом (п. 2 ч. 3 ст. 129
Конституції України).

Спірні договори № 13 та № 15 від 16.01.13 про
закупівлю товарів за державні кошти
були укладені за результатами конкурсу
і проведення рівнозначної реституції у
спорі, що розглядається, не є можливим,
оскільки наслідки реституції за
судовим рішенням призведуть до
додаткових витрат бюджетних коштів
позивача - Відділу освіти, а саме:
виконання рішення господарського суду
Луганської області щодо двосторонньої
реституції призведене до
безпідставного понесення збитків
державою в особі Слов'яносербської
райдержадміністрації Луганської
області, оскільки вартість придбаних у
підприємця ОСОБА_1 продуктів, що
використані за призначенням (здійснене
харчування в закладах освіти), має бути
повернута з місцевого бюджету.

Виходячи з фактичних обставин,
керуючись ст.ст. 47-1, 49, 82, 84, 85 ГПК
України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено і
підписано 06.03.14.

Суддя
А. Г. Ворожцов