ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2014 р.Справа № 916/3180/13Колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

Суддів: Мацюри П.Ф., Гладишевої Т.Я.

(Склад колегії суддів змінено на
підставі розпорядження секретаря
судової палати № 40 від 17.03.2014р.)

При секретарі: Максіміхіній Ю.В.

За участю представників сторін:

від позивача - Куковицький Д.В., за
довіреністю № 1 від 01.01.2014р.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився. Про дату, час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного підприємства "Транс-Авто-Д"

на рішення господарського суду
Одеської області від 24.01.2014р.

по справі № 916/3180/13

за позовом Приватного підприємства
"Транс-Авто-Д"

до Фірми "Аліса" у формі ТОВ

про стягнення 240 731,55 грн.

Відповідно до ст.ст.44, 81-1 ГПК України
здійснювалась фіксація судового
процесу технічними засобами.

Встановила:

У листопаді 2013 року Товариства
з обмеженою відповідальністю «Бітум
ІІ» звернулось до господарського суду
Одеської області з позовною заявою про
стягнення з Фірми "Аліса" у формі ТОВ
основного боргу в сумі 222 942грн., 14 491,23
грн. пені, 3 298,32 грн. 3 % річних.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 16.12.2013р., відповідно до ст. 25
ГПК України, здійснено у справі заміну
позивача - Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бітум ІІ» на його
правонаступника - Приватне
підприємство „Транс-Авто-Д".

Обґрунтовуючи позовні вимоги,
Підприємство на підставі укладеного з
ТОВ «Бітум ІІ» договору відступлення
права вимоги № 2511 від 25.11.2013р
посилається на неналежне виконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань щодо оплати вартості робіт
за договором підряду №10/10 від 10.10.2008р.,
укладеного між Фірмою "Аліса" у формі
ТОВ та ТОВ „Бітум II".

Рішенням господарського суду Одеської
області від 24.01.2014р. (суддя Малярчук І.А.)
відмолено позивачу у задоволенні
позову повністю.

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції дійшов висновку про сплив
позивачем строку позовної давності для
пред'явлення вимог, відповідно до ч. 4
ст. 267 ЦК України.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, Приватне підприємство
"Транс-Авто-Д" звернулось з апеляційною
скаргою, в якій просить його скасувати
та прийняти нове, яким задовольнити
позов повністю.

На думку апелянта, суд першої інстанції
порушив норми матеріального права та
неповно з'ясував всі обставин, які
мають значення для справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу
сторона посилається на те, що судом
першої інстанції не враховано того
факту, позивач з метою досудового
врегулювання спору неодноразового
надсилав відповідачу обґрунтовані
претензії, а відповідач в свою чергу,
визнав суму заборгованості, оскільки
частково погасив борг.

Крім того, скаржник зазначає, що
відповідач неналежним чином
користується своїми правами та
обов'язками, оскільки в судові
засідання не з'являється та пояснення
по справі не надає.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, не скористався
наданим їм ст. 22 ГПК України правом та
повноважного представника не направив.

Відповідач про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином. Причини неявки
повноважного представника суду не
відомі.

Апеляційною інстанцією також
враховано, що явка представника
відповідача не визнавалась судом
обов'язковою.

Відповідно до приписів п. 2
інформаційного листа Вищого
господарського суду від 15.03.2010р. № 01-08/140
„Про деякі питання запобігання
зловживанню процесуальними правами у
господарському судочинстві" особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце її
розгляду судом, якщо ухвалу про
порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві. У випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Судова колегія дійшла висновку про
достатність у матеріалах справи
документальних доказів для вирішення
спору по суті за відсутності
представника відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу до
Одеського апеляційного господарського
суду не надходив.

У судовому засіданні, що відбулось
18.03.2014р. представник позивача
наполягав, на поновленні строку
позовної давності з поважних причин.

Заслухавши пояснення
представника позивача, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
наявні матеріали справи на предмет їх
юридичної оцінки господарським судом
Одеської області, проаналізувавши
застосування норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла наступників висновків.

Відповідно до приписів ст.101 ГПК
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів
справи, 10.10.2008р. між Фірмою „Аліса" у
формі ТОВ (замовник) та ТОВ „Бітум II"
(підрядник) був укладений договір
підряду №10/10, за умовами якого замовник
доручає, а підрядник виконує ремонтні
роботи власними силами та засобами на
об'єкті (магазин „Кокон light"), що
знаходиться за адресою: м. Одеса, вул.
Грецька, 31.

Вартість виконання робіт, доручених
підряднику за даним договором
становить 572 942грн., у т.ч. ПДВ 20% - 95 490грн.,
та визначається договірною ціною, що
підписується сторонами. Оплата по
цьому договору здійснюється шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок підрядника на умовах,
визначених даним пунктом (п.п.1, 3, 7
договору).

Зазначений договір повинен
відповідати нормам глави 61 ЦК України
та глави 33 ГК України.

Статтею 837 ЦК України
встановлено, що за договором підряду
одна сторона (підрядник) зобов'язується
на свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

За приписами ч. 1 ст. 853 ЦК України
замовник зобов'язаний прийняти роботу,
виконану підрядником відповідно до
договору підряду, оглянути її і в разі
виявлення допущених у роботі відступів
від умов договору або інших недоліків
негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви,
він втрачає право у подальшому
посилатися на ці відступи від умов
договору або недоліки у виконаній
роботі.

Частиною 4 ст. 882 ЦК України передбачено,
що передання робіт підрядником і
прийняття їх замовником оформляється
актом, підписаним обома сторонами. У
разі відмови однієї із сторін від
підписання акта про це вказується в
акті і він підписується другою
стороною.

Свої зобов'язання за Договором по
оплаті за виконані роботи відповідач
не виконав, внаслідок цього, 23.06.2009р. між
Фірмою „Аліса" у формі ТОВ (замовник) та
ТОВ „Бітум II" (підрядник) було укладено
додаткову угоду до договору підряду №
10/10 від 10.10.2008р., за умовами якого
сторони встановлюють, що станом на дату
підписання цієї додаткової угоди
заборгованість замовника згідно
договору становить 552 942грн. (в т.ч. ПДВ
20%). У зв'язку з негативним впливом
світової економічної кризи на
господарську діяльність замовника,
сторони домовились, що погашення
заборгованості згідно договору буде
здійснюватись починаючи з 01.07.2009р.
щомісячно, у строк не пізніше 3-го числа
розрахункового місяця, рівними
платежами в розмірі 50 000грн. (в т.ч. ПДВ
20%), до моменту повного погашення
заборгованості за вищевказаним
договором включно до 03.06.2010р.

Відповідно до пункту 8 Договору підряду
№ 10/10 від 10.10.2008р., п.4 додаткової угоди
від 23.06.2009р. у випадку несвоєчасної
оплати замовник сплачує пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми, що підлягає сплаті, за кожний день
прострочення, крім того, сплачує на
користь виконавця 3 відсотки річних від
суми, що підлягає сплаті.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ
„Бітум II" належним чином виконав свої
зобов'язання за договором, що
підтверджується договірною ціною
станом на 10.10.2008р., локальним кошторисом
станом на 10.10.2008р., довідкою про
вартість виконаних підрядних робіт за
листопад 2008р., актом приймання
виконаних підрядних робіт за листопад
2008р.

В порушення умов договору,
відповідачем на виконання своїх
зобов'язань по договору був здійснений
частковий платіж у розмірі лише 350
000грн.

ТОВ „Бітум II" надсилав неодноразово
претензії Фірмі „Аліса" у формі ТОВ
претензії, з вимогою у добровільному
порядку повернути або сплатити
заборгованість.

Дані претензії були отримані
відповідачем, однак залишені без
відповіді.

25.11.2013р. між ПП „Транс-Авто-Д"
(цессіонарій) та ТОВ „Бітум II" (цедент)
було укладено договір про відступлення
права вимоги №2511, за умовами якого
цедент передає цессіонарію, а
цессіонарій приймає право вимоги, що
належить цеденту, і стає кредитором за
договором підряду №10/10 від 10.10.2008р. на
загальну суму заборгованості у розмірі
222942грн. та суму штрафних санкцій за
невиконання зазначеного договору на
суму 17 798,55грн., всього на загальну
суму заборгованості в розмірі
240731,55грн., яка є предметом судового
розгляду у господарському суді
Одеської області по справі №916/3180/13. За
цим договором цессіонарій одержує
право (замість цедента) вимагати від
боржника належного виконання
зобов'язань за договором на загальну
суму заборгованості у розмірі 240731,55грн.
Моментом переходу права вимоги за цим
договором до цессіонарія, визначеного
у п.1.1. цього договору, є дата підписання
акту приймання-передачі документації
(п.п.1.1., 1.2., 1.3., 1.5. договору).

Відповідно до п.п.2.1., 2.2. договору про
відступлення права вимоги №2511 від
25.11.2013р. за згодою сторін даного
договору вартість майнових прав, що
вказані у п.1.1. даного договору та є
предметом даного договору, склала
1000грн. Цессіонарій зобов'язаний
сплатити суму грошових коштів, вказану
у п.2.1. цього договору, шляхом
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок цедента.

На виконання договору про відступлення
права вимоги №2511 від 25.11.2013р. між ПП
„Транс-Авто-Д" та ТОВ „Бітум II" було
підписано акт приймання-передачі
документації від 25.11.2013р.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК
України кредитор у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою внаслідок,
зокрема, передання ним своїх прав іншій
особі за правочином (відступлення
права вимоги);

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.513 ЦК України
правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові.
Правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні, яке виникло на підставі
правочину, що підлягає державній
реєстрації, має бути зареєстрований в
порядку, встановленому для реєстрації
цього правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Згідно ч.1 ст.514 ЦК України до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Отже, у зв'язку з відступленням права
вимоги, непогашеною залишилась
заборгованість Фірми „Аліса" у вигляді
ТОВ перед ПП „Транс-Авто-Д" в сумі 222
942грн. основного боргу, 14 491,23грн. пені, 3
298,32грн. три проценти річних.

23 січня 2014 року відповідач звернувся до
господарського суду Одеської області
із заявою про застосування строків
позовної давності, в якій просив
відмовити у задоволенні позовних вимог
у повному обсязі(а.с.98). В обґрунтування
заяви сторона посилається на те, що
твердження позивача - ПП „Транс-Авто-Д"
про дотримання ним строку позовної
давності у спірних правовідносинах у
зв'язку з його перериванням укладенням
договору про переуступку права вимоги
та зверненням підприємства до суду із
заявою про вступ у справу в якості
правонаступника, з підстав того, що
ст.264 ЦК України передбачено вичерпний
перелік обставин, за яких
переривається строк позовної давності,
які не включають укладення договору
про переуступку вимоги та вступ у
справу правонаступника.
Аналізуючи матеріали справи, судова
колегія погоджується з висновком
першої інстанції щодо застосування до
спірних правовідносин наслідків
спливу строку позовної давності, з
огляду на таке.

Згідно зі статтями 251, 253 Цивільного
кодексу України, строком є певний
період у часі, зі спливом якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення. Перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Статтями 256, 257 цього Кодексу
встановлено, що позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

За умовами ч. 1 ст. 262 ЦК України, заміна
сторін у зобов'язанні не змінює порядку
обчислення та перебігу позовної
давності, тому договір про
відступлення права вимоги не впливає
на початок перебігу строку позовної
давності.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується.

Частинами 2,3 ст. 267 ЦК України
встановлено, що заява про захист
цивільного права або інтересу має бути
прийнята судом до розгляду незалежно
від спливу позовної давності. Позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

З матеріалів справи вбачається, що
спірні правовідносини між сторонами
спору виникли, як вбачається із
договору про відступлення права вимоги
№ 2511 від 25.11.2013р., за договором підряду
№ 10/10 від 10.10.2008р. Згідно додаткової
угоди від 23.06.2009р. до договору підряду №
10/10, граничний строк оплати замовником
підрядних робіт сторонами визначено до
03.06.2010р.

У зв'язку з тим, що останню проплату
здійснено відповідачем 13.09.2010р., що
набагато пізніше від узгодженого
граничного строку, строк позовної
давності за цією вимогою переривався
13.09.2010р. та з 14.09.2010р. розпочався заново,
оскільки цей строк обмежений трьома
роками, він сплинув 15.09.2013р.

Згідно відбитку штемпеля на конверті, в
якому позивач надіслав позовну заяву
до господарського суду Одеської
області, її було передано до
пересилання 13.11.2013р., а згідно вхідного
штемпеля № 4876/13 господарського суду
Одеської області надійшла вона до суду
19.11.2013р., отже, з простроченням
трирічного строку позовної давності.

Судова колегія дослідивши заяву
відповідача про застосування строків
позовної давності прийшла до висновку
про те, що судом першої інстанції вона
прийняття до винесення ним рішення.

Відповідно до п. 4 ст. 267 ЦК сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Згідно ч.1 ст.266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
прострочена і у відношенні до
додаткової вимоги (стягнення
неустойки, накладення стягнення на
заставлене майно тощо).

За таких обставин, позовна давність за
вимогами позивача щодо стягнення з
відповідача 14 491,23грн. пені та 3 298,32 грн. 3
% річних, є такою, що сплинула, у зв'язку
з чим, позов в цій частині також
задоволенню не підлягає.

Доводи щодо попереднього врегулювання
спору шляхом направлення претензій
відхиляються судовою колегією,
оскільки позивач був необмежений
звернутись до суду за вирішенням
спору.

Доводи апелянта щодо поважності причин
пропуску строку позовної давності не
приймаються до уваги, оскільки не були
предметом розгляду суду першої
інстанції.

Відповідно до ч.3 ст. 101 ГПК України, в
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Оскільки доводи, викладені в
апеляційній скарзі та матеріали справи
не спростовують висновки суду першої
інстанції, апеляційний господарський
суд вважає, що рішення прийнято з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, відповідає
фактичним обставинам і матеріалам
справи, а тому відсутні підстави для
скасування чи зміни рішення.

Таким чином, оскаржуване
рішення місцевого господарського суду
слід залишити без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.99, 101, 103 п.1, 105 ГПК
України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства "Транс-Авто-Д" - залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду
Одеської області від 24.01.2014р. по справі
№ 916/3180/13- без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України
набирає законної сили з дня її
прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано
19.03.2014р.

Головуючий суддя
В.А. Лисенко

Суддя
П.Ф. Мацюра

Суддя
Т.Я. Гладишева