ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
РІШЕННЯ

11.03.2014 Справа № 901/2082/13за
позовом Заступника прокурора м.
Феодосія, м. Феодосія

до відповідача Коктебельської
селищної ради, смт Коктебель

до відповідача фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м. Старий Крим

про визнання рішення частково
недійсним, визнання недійсним договору
оренди земельної ділянки та повернення
земельної ділянки

Головуючий суддя Толпиго В. І.

Судді Радвановська Ю. А.

Дворний І. І.

Представники:

06.03.2014

Від прокуратури - Аледінов Н.Е., старший
прокурор відділу прокуратури м.
Сімферополя, посвідчення № 021637 від
23.10.2013;

Від Коктебельської селищної ради -
Борисенко І.В., довіреність від 16.12.2013,
представник;

Від фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 -
ОСОБА_6, договір про надання правової
допомоги № б/н від 24.09.2013, свідоцтво
НОМЕР_1, адвокат.

11.03.2014

Від прокуратури - Аледінов Н.Е., старший
прокурор відділу прокуратури м.
Сімферополя, посвідчення № 021637 від
23.10.2013;

Від Коктебельської селищної ради -
Борисенко І.В., довіреність від 16.12.2013,
представник;

Від фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 -
не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Заступник прокурора м. Феодосія
звернувся до Господарського суду
Автономної Республіки Крим із позовною
заявою до Коктебельської селищної
ради, фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
з проханням визнати недійсним п. 1.4.2
рішення Коктебельської селищної ради
№ 1307 від 26.04.2007, яким затверджено
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2
проект землеустрою по відведенню
земельної ділянки та передано в оренду
земельну ділянку, визнати недійсним
договір оренди земельної ділянки
площею 0,0145 га, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, укладений 08.06.2007
Коктебельською селищною радою та
фізичною особою підприємцем ОСОБА_2,
визнати недійсним п. 1.3. рішення
Коктебельської селищної ради № 1663 від
15.02.2008, визнати недійсним договір № 20
від 12.03.2008 та зобов'язати фізичну особу -
підприємця ОСОБА_2 звільнити земельну
ділянку яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1, шляхом знесення побудованого
на зазначеній земельній ділянці кафе
«ІНФОРМАЦІЯ_1» з навісом (з кухнею та
санвузлом) та привести земельну
ділянку у первісний стан.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
рішенням Коктебельської селищної ради
№ 1307 від 26.04.2007 затверджено фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_2 проект
землеустрою по відведенню земельної
ділянки та передачі в оренду строком на
1 рік до 26.04.2008 з правом суборенди,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1 для
комерційного використання під
реконструкцію торгівельного
павільйону з літнім майданчиком
загальною площею 0,0145 га. На підставі
зазначеного рішення 08.06.2007 між
Коктебельською селищною радою та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
укладено договір оренди земельної
ділянки. Пунктом 1.3 рішення
Коктебельської селищної ради № 1663 від
15.02.2008 продовжено фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_2 до 15.02.2013 строк
оренди на вищезазначену земельну
ділянку. 12.03.2008 між Коктебельською
селищною радою та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено
договір № 20 про внесення змін у договір
оренди землі від 08.06.2007. Під час
проведення прокуратурою м. Феодосія
перевірки стало відомо про
незаконність вищевказаних рішень
Коктебельської селищної ради та
договорів оренди земельної ділянки,
укладених на виконання вказаного
рішення. Вищенаведене і стало
підставою звернення із позовною заявою
до суду.

02.08.2013 в судовому засіданні представник
Коктебельської селищної ради надав
суду відзив на позовну заяву
відповідно до якого вважає, що позов є
необґрунтованим та не підтвердженим
належними доказами, оскільки згідно
проекту землеустрою на спірну земельну
ділянку, вона відноситься до категорії
земель житлової та громадської
забудови, а не до земель водного фонду.

06.08.2013 в судовому засіданні прокурор
надав суду додаткові документи по
справі, а також письмові пояснення, в
яких зазначено, що відповідно до
судової практики 100 метрова прибережна
захисна смуга Чорного моря існує
незалежно від встановлення її окремим
проектом землеустрою та порушення її
правового режиму є підставою для
визнання договору оренди недійсним.

Представник фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, в судовому засіданні 30.09.2013 з
позовом прокурора не погоджувався.
Свою позицію обґрунтовував тим, що у
разі відсутності документації яка
визначає межі прибережної захисної
смуги неможливо визначити, чи
розташована спірна споруда в межах
цієї смуги. Крім того, інспектором
державно-будівельного контролю
дослідження споруди було проведено
неналежно, визначення будівлі
капітальною є необґрунтованим. На
думку представника відповідача строк
позовної давності прокурором
пропущено без поважної причини,
оскільки під час винесення рішень
радою прокурор повинен був проводити
перевірки, та мав право звертатись до
суду з відповідними позовами про
захист інтересів держави.

В судовому засіданні представник
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 надав
суду клопотання с проханням продовжити
строк розгляду справи у зв'язку зі
складністю спору та необхідністю
надання додаткових документів по
справі.

По клопотанню представника фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про
призначення судової експертизи для
визначення відповідності спірної
будівлі ознакам тимчасової споруди
господарський суд ухвалами від 30.09.2013
призначив по справі інженерно -
технічну експертизу та зупинив
провадження у справі.

Ухвалами від 04.11.2013 Господарський суд
Автономної Республіки Крим для
розгляду клопотання експерта № 1087-10/13
від 11.10.2013 про надання додаткових
матеріалів для подальшого проведення
експертного дослідження поновив
провадження по справі та зупинив у
зв'язку з проведенням судової
експертизи.

26.11.2013 від фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 надійшло клопотання с проханням
доручити проведення судової
будівельно-технічної експертизи іншій
експертній установі, а саме Приватному
підприємству «Судова
будівельно-технічна експертиза».

Ухвалою Господарського суду
Автономної Республіки Крим від 18.12.2013
призначено судове засідання для
розгляду клопотання фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про
доручення проведення судової
будівельно-технічної експертизи іншій
експертній установі.

Господарський суд ухвалою від 23.12.2013
задовольнив клопотання фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 та доручив
проведення судової експертизи ПП
«Судова будівельно-технічна
експертиза», а саме експерту
Мордалевич О.В. Також, суд ухвалою від
23.12.2013 зупинив провадження у справі.

18.02.2014 на адресу Господарського суду
Автономної Республіки Крим від ПП
«Судова будівельно-технічна
експертиза» надійшов висновок судової
земельно-технічної експертизи № 46 від
10.02.2014.

В судовому засіданні 06.03.2014 прокурор
надав суду письмові пояснення в яких
вказано, що не зважаючи на той факт, що
експерту на вдалось встановити чи
входить спірна земельна ділянка до меж
прибережної захисної смуги Чорного
моря у зв'язку з відсутністю проекту
землеустрою, прибережна захисна смуга
існує незалежно від встановлення її
окремим проектом землеустрою та
порушення її правового режиму є
підставою для визнання договору оренди
недійсним.

За результатами судового засіданні
було оголошено перерву по справі. Після
перерви судове засідання було
продовжено.

11.03.2014 в судовому засіданні представник
Коктебельської селищної ради надав
суду відзив в якому зазначено, що за
відсутності встановлених меж
земельних ділянок спеціального
обмеження порушення таких меж є
неможливим, а тому позов прокурора є
необґрунтованим.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та прокурора, дослідивши надані
докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Пунктом 1.4.2. рішення 16-ї сесії 5-го
скликання Коктебельської селищної
ради № 1307 від 26.04.2007 затверджено
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2
проект землеустрою по відведенню
земельної ділянки та передано в оренду
строком на 1 рік до 26.04.2008 з правом
суборенди земельну ділянку
кадастровий номер 01 001 0176,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1 для
комерційного використання під
реконструкцію торгівельного
павільйону з літнім майданчиком
загальною площею 0,0145 га, з них по
угіддям: забудовані землі - 0, 0145 га, в
тому числі землі, які використовуються
в комерційних цілях - 0, 0145 га, з них під
капітальними одноповерховими - 0, 0044 га,
під проїздами, проходами та площами - 0,
0101 га (т. 1 а.с. 43-45).

08.06.2007 між Коктебельською селищною
радою та фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2 укладено договір оренди
земельної ділянки НОМЕР_2 загальною
площею 0,0145 га (кадастровий номер 01 001 0176), яка знаходиться: АДРЕСА_1 (т. 1
а.с. 95-97)

Договір зареєстровано Феодосійським
міським відділом Кримської
регіональної філії ДП «Центр
державного земельного кадастру при
Держкомземі України» 27.07.2007 за №
58.

Згідно з пунктом 3 договору на
земельній ділянці об'єкти нерухомого
майна, а також інші об'єкти
інфраструктури не знаходяться.

Відповідно до пункту 6 вказаний договір
укладено строком до 26.04.2008.

Пунктом 1.3 рішення 27-ї сесії 5-го
скликання Коктебельської селищної
ради № 1663 від 15.02.2008 продовжено
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 до
15.02.2013 строк оренди на земельну ділянку
площею 0,0145 га, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1 - для реконструкції та
обслуговування тимчасового об'єкту
торгівлі-торгівельного павільйону (т. 1
а.с. 13).

12.03.2008 між Коктебельською селищною
радою та фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2 укладено договір № 20 про
внесення змін у договір оренди землі (т.
1 а.с. 17), яким було внесено зміни щодо
нормативної грошової оцінки землі,
орендної плати та строку дії договору.

Відповідно до пункту 6 договору договір
укладено на строк - з моменту державної
реєстрації договору до 15.11.2013.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
оскаржувані рішення та договори
суперечать вимогам законодавства,
інтересам держави та суспільства,
оскільки Коктебельською селищною
радою фактично дозволено будівництво
капітальної споруди в межах
прибережної захисної смуги Чорного
моря.

Дослідивши представленні сторонами та
прокурором у підтвердження своїх
доводів та заперечень докази, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з огляду на наступне.

До повноважень міських рад, згідно зі
статтею 12 Земельного кодексу України
належить розпорядження землями
територіальних громад, надання
земельних ділянок у користування із
земель комунальної власності
відповідно до цього Кодексу.

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу
України визначено, що громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом.

Порядок передачі земельних ділянок в
оренду визначений статтею 124
Земельного кодексу України (в редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), згідно з якою передача
в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки.

Згідно статті 58 Земельного кодексу
України (в редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин) до
земель водного фонду належать землі,
зайняті: морями, річками, озерами,
водосховищами, іншими водними
об'єктами, болотами, а також островами,
не зайнятими лісами; прибережними
захисними смугами вздовж морів, річок
та навколо водойм, крім земель,
зайнятих лісами; гідротехнічними,
іншими водогосподарськими спорудами
та каналами, а також землі, виділені під
смуги відведення для них; береговими
смугами водних шляхів. Для створення
сприятливого режиму водних об'єктів
уздовж морів, навколо озер, водосховищ
та інших водойм встановлюються
водоохоронні зони, розміри яких
визначаються за проектами землеустрою.

Відповідно до частини четвертої статті
59 Земельного кодексу України (в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) громадянам та
юридичним особам органами виконавчої
влади або органами місцевого
самоврядування із земель водного фонду
можуть передаватися на умовах оренди
земельні ділянки прибережних захисних
смуг, смуг відведення і берегових смуг
водних шляхів, а також озера,
водосховища, інші водойми, болота та
острови для сінокосіння,
рибогосподарських потреб,
культурно-оздоровчих, рекреаційних,
спортивних і туристичних цілей,
проведення науково-дослідних робіт
тощо.

Згідно зі статтею 60 Земельного кодексу
України (в редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
вздовж річок, морів і навколо озер,
водосховищ та інших водойм з метою
охорони поверхневих водних об'єктів
від забруднення і засмічення та
збереження їх водності у межах
водоохоронних зон виділяються
земельні ділянки під прибережні
захисні смуги. Розмір та межі
прибережної захисної смуги уздовж
морів та навколо морських заток і
лиманів встановлюються за проектами
землеустрою, а в межах населених
пунктів - з урахуванням містобудівної
документації.

Частиною другою статті 62 Земельного
кодексу України (в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що режим
господарської діяльності на земельних
ділянках прибережних захисних смуг
уздовж морів, морських заток і лиманів
та на островах у внутрішніх морських
водах встановлюється законом.

Відповідно до статті 85 Водного кодексу
України (в редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
порядок надання земель водного фонду у
користування та припинення права
користування ними встановлюється
земельним законодавством. У тимчасове
користування за погодженням з
постійними користувачами земельні
ділянки прибережних захисних смуг,
смуг відведення та берегових смуг
водних шляхів можуть надаватися
підприємствам, установам,
організаціям, об'єднанням громадян,
релігійним організаціям, громадянам
України, іноземним юридичним та
фізичним особам для сінокосіння,
рибогосподарських потреб,
культурно-оздоровчих, рекреаційних,
спортивних і туристичних цілей, а також
для проведення науково-дослідних
робіт.

Згідно статті 87 Водного кодексу
України (в редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
зовнішні межі водоохоронних зон
визначаються за спеціально
розробленими проектами. Порядок
визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режим ведення
господарської діяльності в них
встановлюються Кабінетом Міністрів
України.

Згідно з пунктом пункту 5 Порядку
визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режиму ведення
господарської діяльності в них,
затвердженого постановою Кабінету
міністрів України № 486 від 08.05.1996 (в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) розміри і межі
водоохоронних зон визначаються
проектом на основі
нормативно-технічної документації.

Проекти цих зон розробляються на
замовлення органів водного
господарства та інших спеціально
уповноважених органів, узгоджуються з
органами охорони навколишнього
природного середовища, земельних
ресурсів, власниками землі,
землекористувачами і затверджуються
відповідними місцевими органами
державної виконавчої влади та
виконавчими комітетами Рад.

Відповідно до пункту 2.9. Порядку
погодження природоохоронними органами
матеріалів щодо вилучення (викупу),
надання земельних ділянок,
затвердженого наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України № 434 від 05.11.2004 у
разі відсутності належної
землевпорядної документації та
встановлених у натурі (на місцевості)
меж щодо водоохоронних зон та
прибережних захисних смуг водних
об'єктів, природоохоронний орган
забезпечує їх збереження, шляхом
урахування при розгляді матеріалів
щодо вилучення (викупу), надання цих
земельних ділянок нормативних
розмірів прибережних захисних смуг,
встановлених статтею 88 Водного кодексу
України, та орієнтовних розмірів і меж
водоохоронних зон, що визначаються
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 08.05.1996 № 486 «Про
затвердження Порядку визначення
розмірів і меж водоохоронних зон та
режиму ведення господарської
діяльності в них», з урахуванням
конкретної ситуації.

Згідно зі статтею 88 Водного кодексу
України (в редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин) з
метою охорони поверхневих водних
об'єктів від забруднення і засмічення
та збереження їх водності вздовж річок,
морів і навколо озер, водосховищ та
інших водойм в межах водоохоронних зон
виділяються земельні ділянки під
прибережні захисні смуги. Уздовж морів
та навколо морських заток і лиманів
виділяється прибережна захисна смуга
шириною не менше двох кілометрів від
урізу води.

Частиною третьою статті 89 Водного
кодексу України (в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що об'єкти,
що знаходяться у прибережній захисній
смузі, можуть експлуатуватись, якщо при
цьому не порушується її режим. Не
придатні для експлуатації споруди, а
також ті, що не відповідають
встановленим режимам господарювання,
підлягають винесенню з прибережних
захисних смуг.

Відповідно до частини першої статті 90
Водного кодексу України (в редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) прибережна захисна
смуга уздовж морів, морських заток і
лиманів входить у зону санітарної
охорони моря і може використовуватися
лише для будівництва санаторіїв та
інших лікувально-оздоровчих закладів,
з обов'язковим централізованим
водопостачанням і каналізацією.

Висновком Управління архітектури та
містобудівництва Феодосійського
виконкому № 531 від 19.07.2006 про можливість
використання земельної ділянки
встановлено, що земельна ділянка
загальною площею 0,0145 га, розташована за
адресою АДРЕСА_1 знаходиться в 100
метровій санітарно-захисній зоні
Чорного моря (т. 1 а.с. 20).

Згідно з висновком Феодосійської
міської санітарно-епідеміологічної
станції № 92/4-1538 від 07.06.2006 (т. 1 а.с. 71)
розміщення ділянки по відношенню до
навколишньої території, існуючих
будівель, до якої функціональної зони
належить ділянка в генеральному плані
міста чи схеми районного планування
становить - з півдня - Чорне море - 55 м.

Відповідно до пояснювальної записки до
проекту відведення земельної ділянки
(т. 1 а.с. 22-23) земельна ділянка
розташована в прибережній
санітарно-захисній смузі вздовж
Чорного моря, у зв'язку з чим право
користування земельною ділянкою буде
обмежено законом, в обсязі
передбаченому пунктом 1.3.
класифікатора обмежень прав власності
на землю та використання земельної
ділянки - дотримання режиму
використання земель охоронних та
санітарно-захисних зон.

Таким чином, оспорювана земельна
ділянка знаходиться в межах нормативно
встановленої прибережної захисної
смуги моря, входить у зону санітарної
охорони моря і може використовуватися
лише для будівництва санаторіїв та
інших лікувально-оздоровчих закладів.

Крім того, відповідно до Переліку
населених пунктів, віднесених до
курортних, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 1576 від
28.12.1996 в редакції постанови Кабінету
Міністрів України № 1391 від 15.12.1997
селище Коктебель в місті Феодосія є
курортом, а тому до нього повинні
застосовуватись норми спеціального
Закону України «Про курорти», яким
визначені зони санітарної охорони
курортів з метою збереження природних
властивостей наявних лікувальних
ресурсів, запобіганню забрудненню,
пошкодженню та передчасному
виснаженню цих ресурсів. З цією метою в
межах курорту встановлюється округ
санітарної охорони.

За нормами статті 31 Закону України «Про
курорти» (в редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
пляжі, а також, прибережна смуга моря і
прилегла до пляжів територія шириною
не менше 100 метрів є першою зоною
санітарної охорони. На території
першої зони (зони суворого режиму)
дозволяється провадити діяльність,
пов'язану з використанням природних
лікувальних факторів, на підставі
науково обгрунтованих висновків і
результатів державної
санітарно-гігієнічної та екологічної
експертиз виконувати
берегоукріплювальні, протизсувні,
протиобвальні, протикарстові та
протиерозійні роботи, будувати
хвилерізи, буни та інші гідротехнічні
споруди, а також влаштовувати причали.

Виходячи зі змісту наведених
законодавчих норм, має місце пряма
заборона щодо виділення земельних
ділянок у прибережних захисних смугах
під розміщення споруд, що не
відповідають встановленим режимам
господарювання.

Вказана позиція узгоджується з
позицією викладеній в постанові Вищого
господарського суду України №
5002-28/4551-2012 від 17.12.2013.

Висновком Феодосійського міського
управління земельних ресурсів
Республіканського комітету по
земельним ресурсам Автономної
Республіки Крим № 2716/03-10 від 05.08.2005 (т. 1
а.с. 81) встановлено, що на земельну
ділянку передбачається обмеження
згідно з класифікатором обмеження прав
власності на землю за використання
земельних ділянок пункт 1.3. «Дотримання
режиму використання земель для
охоронних та санітарно-захисних смуг»
ДБН 360-92 та статті 113 Земельного кодексу
України.

Актом інспекції ДАБК в Автономній
Республіці Крим від 16.05.2013 встановлено,
що на спірній земельній ділянці
розташовано кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» з
навісом, об'єкт торгівлі, харчування,
надання послуг в водозахисній зоні.
Виконані роботи по влаштуванню стін зі
штучних матеріалів товщиною приблизно
20 см, крім того, побудовано приміщення
кухні та санвузол. У зв'язку з
вищевикладеним приміщення кухні та
санвузлу не відповідають вимогам
тимчасових споруд.

Факт невідповідності частин будівлі
кафе (блок «А» (кухня) та блок «Б»
(санвузол), розташованої на земельній
ділянці за адресою: АДРЕСА_1 вимогам
тимчасової споруди було підтверджено
висновком судової
будівельно-технічної та
земельно-технічної експертизи № 46 від
10.02.2014.

Таким чином, судом встановлено, що
земельну ділянку площею 0,0145 га,
кадастровий номер 01 001 0176,
розташовану в межах прибережної
захисної смуги Чорного моря, надано
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 для
реконструкції та обслуговуванню
тимчасового об'єкту торгівлі -
торгівельного павільйону, з порушенням
встановленого режиму господарювання
для даної категорії земельних ділянок.

Відповідно статті 16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Одним із способів
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути, зокрема, визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

В силу положень пункту 2 частини другої
статті 20 Господарського кодексу
України кожний суб'єкт господарювання
та споживач має право на захист своїх
прав і законних інтересів. Права та
законні інтереси зазначених суб'єктів
захищаються шляхом: визнання повністю
або частково недійсними актів органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемлюють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом.

Згідно частини першої статті 21
Цивільного кодексу України суд визнає
незаконним та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси. Тобто обов'язковою умовою
визнання недійсним акту є не тільки
невідповідність його чинному
законодавству, але й порушенням у
зв'язку з цим прав та охоронюваних
законом інтересів.

Частина перша статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
визначає, що доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Враховуючи вищенаведене, пункт 1.4.2.
рішення 16-ї сесії 5-го скликання
Коктебельської селищної ради № 1307 від
26.04.2007, яким затверджено фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_2 проект
землеустрою по відведенню земельної
ділянки та передано в оренду земельну
ділянку кадастровий номер 01 001
0176, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 для
комерційного використання під
реконструкцію торгівельного
павільйону з літнім майданчиком площею
0,0145 га, а також пункт 1.3 рішення 27-ї
сесії 5-го скликання Коктебельської
селищної ради № 1663 від 15.02.2008, яким
продовжено фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_2 до 15.02.2013 строк оренди на
земельну ділянку площею 0,0145 га,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1 - для
реконструкції та обслуговування
тимчасового об'єкту
торгівлі-торгівельного павільйону
підлягають визнанню недійсними.

Відповідно до статті 215 Цивільного
кодексу України, підставою недійсності
правочину є недодержання сторонами
(стороною) на момент вчинення правочину
вимог, встановлених статтею 203
Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог частини 1 статті 203
Цивільного кодексу України зміст
правочину не може суперечити цьому
кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Враховуючи порушення законодавства,
допущені під час прийняття спірних
рішень Коктебельською селищною радою
вимоги прокурора щодо визнання
недійсними договору оренди земельної
ділянки площею 0,0145 га, яка розташована
за адресою: АДРЕСА_1, укладеного 08.06.2007
між Коктебельською селищною радою та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2,
зареєстрованого Феодосійським міським
відділом Кримської регіональної філії
ДП «Центр державного земельного
кадастру при Держкомземі України»
27.07.2007 за № 58 та договору № 20 від
12.03.2008, укладеного між Коктебельською
селищною радою та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 про внесення
змін до договору оренди земельної
ділянки від 08.06.2007 підлягають
задоволенню, оскільки зміст цих
правочинів є таким, що суперечить актам
цивільного законодавства.

Також, необхідно зазначити, що рішенням
42-ї сесії 6-го скликання Коктебельської
селищної ради № 1648 від 04.04.2013, яке
надано в судовому засіданні другим
відповідачем продовжено фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_2 до 01.07.2018 строк
оренди на земельну ділянку площею 0,0145
га, для реконструкції та
обслуговування тимчасового об'єкту
торгівлі зі збірно-розбірних
конструкцій - торгівельного
павільйону, розташованого за адресою:
м. Феодосія, АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 180).

24.04.2013 між Коктебельською селищною
радою та фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2 укладено договір № 16 про
внесення змін у договір оренди землі (т.
2 а.с. 47), копію якого представив
представник другого відповідача.
Вказаним договором було внесено зміни
в пункт 1 договору стосовно адреси
земельної ділянки та строку його дії -
з моменту його державної реєстрації до
01.07.2018.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про
оренду землі» право оренди земельної
ділянки підлягає державній реєстрації
відповідно до закону.

Статтею 210 Цивільного кодексу України
встановлено, що правочин підлягає
державній реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

Підписаний Коктебельською селищною
радою та фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2 договір № 16 про внесення змін у
договір оренди землі не пройшов
державної реєстрації, а, отже, не є
укладеним.

Згідно з частиною першою статті 216
Цивільного кодексу України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. У разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину, а в разі неможливості такого
повернення відшкодувати вартість того,
що одержано.

Загальним наслідком недійсності
правочину є реституція. Виходячи зі
змісту реституції в
зобов'язально-правових відносинах її
метою є поновлення того майнового
становища сторін, яке існувало до
вчинення недійсного правочину.

Таким чином, вимога прокурора про
зобов'язання фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку
площею 0,0145 га (кадастровий номер 01 001 0176), яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1 шляхом знесення побудованого
на ній кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» з навісом (з
кухнею та санвузлом) та привести
земельну ділянку в первісний стан,
також, підлягає задоволенню.

Документів, які б підтверджували
реєстрацію за фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 права
власності на об'єкт кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1»
з навісом (з кухнею та санвузлом),
побудованого на земельній ділянці
площею 0,0145 га (кадастровий номер 01 001 0176) за адресою: АДРЕСА_1 сторонами
в суд не представлено.

Доводи відповідачів про той факт, що за
відсутності встановлених меж
земельних ділянок спеціального
обмеження (меж прибережних захисних
смуг) порушення таких меж є неможливим
безпідставні, оскільки наявність
прибережної захисної смуги навколо
моря прямо встановлені законом.
Нездійснення уповноваженим органом
організації робіт з винесення в натурі
та влаштування прибережних захисних
смуг вздовж річок, морів та навколо
водойм не є підставою для висновку про
відсутність прибережної захисної
смуги Чорного моря взагалі.
Визначальним для висновку про
розташування земельної ділянки в межах
прибережної захисної смуги є
встановлення мінімальної відстані від
меж земельної ділянки до урізу води
(ухвала Вищого адміністративного суду
України № К/9991/2280/11 від 15.05.2013).

На підставі матеріалів справи суд
прийшов до висновку, що строк позовної
давності не пропущено. Крім того,
відповідачами в силу частини третьої
статті 267 Цивільного кодексу України не
було подано заяви про його
застосування судом.

Відповідно до приписів статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати по сплаті
судового збору покладаються на
відповідачів в рівному розмірі, по 1 147,
00 грн. Витрати за проведення судової
експертизи відносяться на фізичну
особу-підприємця ОСОБА_2.

Вступна і резолютивна частини рішення
оголошені в судовому засіданні 11.03.2014.
Повне рішення складено 14.03.2014.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним пункт 1.4.2.
рішення 16-ї сесії 5-го скликання
Коктебельської селищної ради № 1307 від
26.04.2007, яким затверджено фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_2 проект
землеустрою по відведенню земельної
ділянки та передано в оренду земельну
ділянку кадастровий номер 01 001
0176, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 для
комерційного використання під
реконструкцію торгівельного
павільйону з літнім майданчиком площею
0,0145 га.

3. Визнати недійсним пункт 1.3
рішення 27-ї сесії 5-го скликання
Коктебельської селищної ради № 1663 від
15.02.2008, яким продовжено фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_2 до 15.02.2013 строк
оренди на земельну ділянку площею 0,0145
га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 -
для реконструкції та обслуговування
тимчасового об'єкту
торгівлі-торгівельного павільйону.

4. Визнати недійсним договір
оренди земельної ділянки площею 0,0145 га,
яка розташована за адресою: АДРЕСА_1,
укладений 08.06.2007 між Коктебельською
селищною радою та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2,
зареєстрований Феодосійським міським
відділом Кримської регіональної філії
ДП «Центр державного земельного
кадастру при Держкомземі України»
27.07.2007 за № 58.

5. Визнати недійсним договір № 20
від 12.03.2008, укладений між
Коктебельською селищною радою та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 про
внесення змін до договору оренди
земельної ділянки від 08.06.2007.

6. Зобов'язати фізичну
особу-підприємця ОСОБА_2 звільнити
земельну ділянку площею 0,0145 га
(кадастровий номер 01 001 0176), яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом
знесення побудованого на ній кафе
«ІНФОРМАЦІЯ_1» з навісом (з кухнею та
санвузлом) та привести земельну
ділянку в первісний стан.

7. Стягнути з Коктебельської
селищної ради до Державного бюджету
України 1147,00 грн. судового збору.

8. Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Державного
бюджету України 1147,00 грн. судового
збору.

9. Накази видати після набрання
рішенням законної сили.

Головуючий суддя
В. І. Толпиго

Судді
Ю. А. Радвановська

І. І. Дворний