м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/915/14 04.03.14
За позовомтовариства з обмеженою
відповідальністю «Експрес Транспорт і
Логістика»дотовариства з обмеженою
відповідальністю "Вєста
Україна"простягнення 4 316, 14 грн.
Суддя Кирилюк Т.Ю.
позивача: не з'явились
відповідача: представник Міськова О.Б.
(довіреність від 22.05.2013 року)
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Експрес Транспорт і
Логістика» звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовною заявою про стягнення з
товариства з обмеженою
відповідальністю «Вєста Україна» 4 316, 14
грн., у тому числі 4 000, 00 грн. основного
боргу, 256, 97 грн. пені та 59, 17 грн. трьох
Позовну заяву обґрунтовано тим, що
Відповідач неналежним чином виконав
свої грошові зобов'язання за договором
про надання транспортно-експедиційних
послуг №1174/10 від 10.01.2010 року.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 24 січня 2014 року порушено
провадження у справі № 910/915/14 та
призначено її розгляд на 04.02.2014.
Перед судовим засіданням 04.02.2014
Відповідачем через відділ діловодства
суду надано відзив на позовну заяву,
яким заперечено вимоги повністю з
огляду на відсутність боргу у
заявленому Позивачем розмірі та
притриманням остаточного виконання
зобов'язання до виконання обов'язку
Позивача відшкодувати вартість
втраченого під час перевезення
У зв'язку з неявкою представника
Позивача у судове засідання відповідно
до статті 77 Господарського
процесуального кодексу України
ухвалою Господарського суду міста
Києва від 04.02.2014 розгляд справи
відкладено на 04.03.2014.
Через відділ діловодства суду
Позивачем 06.02.2014 надано клопотання про
розгляд справи без участі у судових
засіданнях його представника.
Представником Позивача 26.02.2014 через
канцелярію суду подано додаткові
пояснення до заявленого позову, якими
підтверджено наведений у відзиві факт
додаткового перерахування
Відповідачем 1 110,85 гривень та
заперечено наявність вини перевізника
у втраті та пошкодженні вантажу.
Судом у відповідності з вимогами
статті 811 Господарського
процесуального кодексу України
складено протоколи судових засідань,
які долучено до матеріалів справи.
У судовому засіданні 04.03.2014 оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

Заслухавши пояснення представника
Відповідача, дослідивши наявні у
матеріалах справи докази
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Сторонами у справі 10 січня 2010 року
укладено договір про надання
транспортно-експедиційних послуг
№1174/10, відповідно до якого Позивач
зобов'язався надавати Відповідачу
послуги з організації і виконання
перевезень вантажів автомобільним
транспортом у міжнародних сполученнях,
при цьому Відповідач виступив в якості
експедитора, який здійснює свою
діяльність на користь третіх осіб -
замовників перевезення.

Статтею 909 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором
перевезення вантажу одна сторона
(перевізник) зобов'язується доставити
довірений їй другою стороною товар
вантаж до пункту призначення та видати
його особі, яка має право на його
одержання, а відправник зобов'язується
сплатити за перевезення вантажу
встановлену плату.

Відповідно до статті 316 Господарського
кодексу України та статті 929 Цивільного
кодексу України за договором
транспортного експедирування одна
сторона зобов'язується за плату і за
рахунок другої сторони виконати або
організувати виконання визначених
договором послуг, пов'язаних з
перевезенням вантажу.

Пунктом 1.2 договору №1174/10 від 10.01.2010
встановлено, що до правовідносин
сторін застосовуються (у тому числі)
положення та правила Конвенції про
договір міжнародного перевезення
вантажів (вчинена у місті Женева 19.05.1956
року, приєднання України відбулось на
підставі Закону України N 57-V від 01.08.2006
року).

Сторонами у справі 17 червня 2013 року
погоджено заявку-доручення №5 на
здійснення автомобільного перевезення
30 місць сухого дитячого харчування
вагою до 18 тон за маршрутом місто
Сосновець (Польща) - місто Київ
(Україна). Час завантаження - 9-а година
18.06.2013 року. Вартість послуг
перевезення - 13 000 гривень.

Відповідно до пункту 2.1.6 договору №1174/10
від 10.01.2010 на Позивача покладено
обов'язок перевіряти при завантаженні
(у тому числі) кількість, комплектність,
стан вантажу та його упаковку. Крім
того, відповідно до 14 строки таблиці
заявки №5 окремо наголошено на
обов'язку водія слідкувати за
завантаженням і при виявленні
будь-яких пошкоджень товару негайно
повідомити експедитора.

Статтею третьою Конвенції про договір
міжнародного перевезення вантажів
(Женева, 19.05.1956) встановлено, що
перевізник відповідає за дії і
недогляди своїх агентів, службовців та
всіх інших осіб, до послуг яких він
звертається для виконання перевезення,
коли такі агенти, службовці чи інші
особи виконують покладені на них
обов'язки, як за власні дії і недогляди.

За умовою статті восьмої Конвенції про
договір міжнародного перевезення
вантажів (Женева, 19.05.1956) приймаючи
вантаж, Позивач був зобов'язаним
перевізник перевірити вірність
записів, зроблених у вантажній
накладній щодо числа вантажних місць,
їх маркування, нумерацію місць,
зовнішній стан вантажу і його упаковки.

Якщо перевізник не має достатньої
можливості перевірити вірність
записів, зазначених у вантажній
накладній він повинен зробити
обґрунтовані застереження у цій
накладній. Він повинен також
мотивувати всі зроблені ним
застереження щодо зовнішнього стану
вантажу і його упаковки.

Частиною другою статті 9 Конвенції про
договір міжнародного перевезення
вантажів встановлено, що у випадку
відсутності у вантажній накладній
спеціальних застережень

перевізника, то, якщо не доведено
протилежне, припускається, що вантаж і
його упаковка були зовні в належному
стані в момент прийняття вантажу
перевізником, і що кількість вантажних
місць, а також їх маркування та
нумерація відповідали заявам, які
містилися

у вантажній накладній.

Пунктом 4.2 договору №1174/10 від 10.01.2010
встановлено вимоги при прийнятті
вантажу до перевезення за кількістю та
його станом, у тому числі обов'язок
перевізника зазначити недоліки
вантажу у товарно-транспортній
накладній, не допущення
транспортування без усунення
недоліків тощо. Окремо пунктом 4.2
договору визначено, що у випадку, коли
водій Позивача або залученого ним
субпідрядника підтверджують прийняття
товару в товарно-транспортних
документах без надання аргументованих
коментарів, вважається, що він отримав
повну кількість товару у відмінному
стані без виключень.

Відповідно до товарно-транспортної
накладної (CMR) серії А №000670 на
автомобіль Позивача 18 червня 2013 року
було завантажено у місті Сосновець 33
паллети дитячого харчування, при цьому
зазначений товарно-транспортний
документ не містить жодного
застереження щодо завантаження в
автомобіль для перевезення товару у
меншій кількості чи з пошкодженою
упаковкою.

Таким чином, твердження Позивача про
завантаження в автомобіль
пошкодженого товару відправником не
відповідає наявним доказам та фактично
є спробою ухилитись від
відповідальності за вчинене Позивачем
господарське правопорушення, склад
якого полягає у неналежному виконанні
своїх зобов'язань за укладеним
господарсько-правовим договором
перевезення вантажів.

Товарно-транспортної накладна (CMR)
серії А №000670 не містить застережень
перевізника про прийняття до
перевезення вантажу з пошкодженою
упаковкою не у належній кількості,
проте у графі 24 цієї ж
товарно-транспортної накладної
міститься застереження одержувача про
прийняття ним 20.06.2013 вантажу з
частковим пошкодженням коробів (35 штук)
та недостачею 6 коробів.

Відповідно до статті 924 Цивільного
кодексу України перевізник відповідає
за збереження вантажу з моменту
прийняття його до перевезення та до
видачі його вантажоодержувачу.
Перевізник відповідає за втрату,
нестачу, псування або пошкодження
прийнятого для перевезення вантажу у
розмірі фактичної шкоди, якщо не
доведе, що це сталося не з його вини
(презумпція вини перевізника).

Позивачем не доведено в процесі
розгляду спору, що пошкодження та
втрата визначеної графою 24 CMR частини
вантажу стались не з його вини,
оскільки твердження про вину
вантажовідправника спростовується
товарно-транспортною накладною (CMR)
серії А №000670, наявністю встановленого
пунктом 2.1.6 договору №1174/10 від 10.01.2010
обов'язку та вимогами пункту 4.2
договору №1174/10.

Відповідно, Позивач є зобов'язаним
відшкодувати Відповідачу на умовах
укладеного ними господарського
договору вартість пошкодженої та
втраченої частин вантажу.

Відповідно до пункту 5.8 договору №1174/10
від 10.01.2010 Позивач не має права
відмовлятись від сплати відшкодування
за втрату або пошкодження вантажу
аргументуючи це неможливістю
проведення контролю якості та
кількості під час передачі або
отримання вантажу.

Пунктом 5.9 договору №1174/10 від 10.01.2010
встановлено, що пошкоджений при
здійсненні перевезення товар сторонам
у справі не надається. За умовою цього
договірного припису його утилізацію
здійснює вантажоодержувач.

Таким чином, твердження Позивача, що
всі претензії у даному випадку щодо
пошкодженого та втраченого товару
мають вирішуватись між відправником та
одержувачем вантажу (які не є
учасниками договору №1174/10 від 10.01.2010) не
відповідають правовим приписам
законодавства та умовам укладеного
сторонами у справі господарського
договору.

З моменту виявлення пошкодження та
відсутності частини вантажу (з 20.06.2013) у
Позивача виник цивільно-правовий
обов'язок відшкодувати Відповідачу їх
вартість.

Від виконання зазначеного зобов'язання
Позивач ухилився без належних правових
підстав, про що свідчить його відповідь
на претензію (додаток №9 до відзиву).
Наведені Позивачем твердження у
відповіді на претензію про
відшкодування вартості втраченого та
пошкодженої частин вантажу Відповідач
правомірно кваліфікував як очевидні
підстави вважати, що свій обов'язок
Позивач виконувати не буде.

В свою чергу, за правовими приписами
частини першої статті 307
Господарського кодексу України, статті
909 Цивільного кодексу України, пунктів
3.2-3.5 договору №1174/10 від 10.01.2010 року та
заявки №5 від 17.06.2013 року Відповідач
зобов'язався протягом десяти
банківських днів з моменту отримання
ним оригіналів документів про
здійснене перевезення сплатити
Позивачу його вартість. Вартість
послуги Позивача сторонами у справі
визначена виходячи з умови належного
виконання ним своїх зобов'язань та
своєчасної доставки вантажу у
належному стані та комплектності його
одержувачу.

Проте, свої господарсько-договірні
зобов'язання виконав неналежним чином,
допустивши під час здійснення
перевезення часткову втрату та
пошкодження вантажу.

Наслідком здійснення Позивачем
господарського правопорушення стало
виникнення між сторонами у справі
спору, який є предметом даного судового
розгляду.

Відповідно до статті 23 Конвенції про
договір міжнародного перевезення
вантажів та умов укладеного сторонами
у справі договору Відповідач набув
право (у тому числі) на компенсацію
вартості пошкодженої та втраченої
частин вантажу та часткове
відшкодування плати за перевезення.

За таких обставин, сторони мали у
досудовому порядку узгодити вартість
здійсненого перевезення та розмір
інших відшкодувань, пов'язаних з
неналежним виконанням перевезення.

При цьому, в силу нормативно-правової
вимоги частини першої статті 222
Господарського кодексу України
ініціатива врегулювання спору мала
належати Позивачу, проте, як
зазначалось раніше, матеріали справи
свідчать про спробу ухилення останнім
без належних правових підстав від
відповідальності за допущене ним
господарське правопорушення з
посиланням на неушкодженість
транспортного засобу, пломби,
стрейч-плівки, ненадання пошкодженого
товару у власність Позивача та
відсутності фотографій.

Окремо суд має відзначити, що
учасниками правовідносин прийняття
доставленого вантажу був водій
Позивача та представник
вантажоодержувача. Представники
Відповідача при здійсненні передачі
вантажу не були присутні. В силу
припису статті 3 Конвенції про договір
міжнародного перевезення вантажів
Позивач (як перевізник) відповідає за
дії і недогляди своїх агентів,
службовців та всіх інших осіб, до
послуг яких він звертається для
виконання перевезення, коли такі
агенти, службовці чи інші особи
виконують покладені на них обов'язки,
як за власні дії і недогляди. Іншими
словами, Позивач з моменту
розвантаження автомобіля мав всю
необхідну йому інформацію про вантаж,
проте витребовував їх від особи, яка не
мала та не була зобов'язаною мати цю
інформацію та докази.

У той же час, матеріали справи свідчать
про вжиття Відповідачем дій,
направлених врегулювання негативних
наслідків порушення Позивачем своїх
господарських зобов'язань. Результатом
цього стало перерахування
Відповідачем 24.12.2013 платіжним
дорученням №20807 на поточний рахунок
ТОВ «Нутріція Україна»
(вантажоодержувач відповідно до CMR
серії А №000670) 2 889,15 грн. вартості
пошкодженої та втраченої частин
вантажу. Зазначену грошову суму
обчислено на підставі документів
первинного бухгалтерського обліку
вантажоодержувача.

Відповідно, у Позивача виникло
господарське зобов'язання
компенсувати Відповідачу зазначену
суму грошових коштів, оскільки її
перерахування є прямим правовим
наслідком порушення саме Позивачем
своїх господарських зобов'язань з
перевезення вантажу за заявкою №5 від
17.06.2013 року.

Платіжним дорученням №18990 від 13.08.2013
Відповідачем було перераховано на
поточний рахунок Позивача 9 000,00 грн. в
якості часткової оплати за здійснене
перевезення. Крім того, 24.12.2013 платіжним
дорученням №20808 Відповідачем
додатково перераховано Позивачу 1 110,85
грн.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку про відсутність у Відповідача
заборгованості перед позивачем за
укладеною в межах договору №1174/10 від
10.01.2010 заявки №5 від 17.06.2013 року.

За таких обставин, позовна вимога про
стягнення 4 000,00 грн. заборгованості за
надані транспортні послуги
задоволенню не підлягає.

Крім того, не можуть бути задоволеними
і позовні вимоги про стягнення 59,17 грн.
трьох процентів річних та 256,97 грн. пені,
оскільки виникнення права на стягнення
зазначених платежів є правовим
наслідком порушення зобов'язання. В
процесі розгляду спору судом
встановлено факти неналежного
виконання та ухилення від виконання
Позивачем своїх зобов'язань та
відсутність складу господарського
правопорушення в діях Відповідача.

Оцінивши надані сторонами у справі
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин в їх сукупності, судом
відмовлено у задоволенні позову
повністю.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на Позивача.

На підставі викладеного, керуючись
статями 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України
Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити
повністю.

Повне рішення складено: 06.03.2014.

СуддяТ.Ю. Кирилюк