ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.03.14р. Справа № 904/8464/13

За позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1,
м. Дніпропетровськ

до Обслуговуючого кооперативу
"Житлово-будівельний кооператив № 68
"Мирний",
м. Дніпропетровськ

за участю третьої особи - 1, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача: Товариство з
обмеженою відповідальністю "АТЛАНТ", м.
Дніпропетровськ

третьої особи - 2 що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Дніпропетровська
міська рада, м. Дніпропетровськ

про визнання недійсним правочину

Головуючий колегії Золотарьова Я.С.

Суддя Мельниченко І.Ф.

Суддя Первушин Ю.Ю.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3 дов. від 24.01.2011
року

від відповідача: Корольов Г.Л. дов. № 1
від 02.03.2011 року

Горб О.В. дов. від 20.05.2013
року

від третьої особи-1: Хізрієв Х.М. -
директор дов. від 20.05.2013 року

від третьої особи -2: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернувся до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Обслуговуючого кооперативу
"Житлово-будівельний кооператив № 68
"Мирний" про визнання недійсним
договору оренди нежитлових приміщень
від 31.12.2008 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
31.12.2008 року між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 та
Житлово-будівельним кооперативом № 68
«Мирний» було укладено договір оренди
нежитлових приміщень, відповідно до
умов якого позивач прийняв у строкове
платне користування нежитлове
приміщення розташоване у АДРЕСА_1, на
першому поверсі, загальною площею 382
кв.м. строк оренди за цим договором
становив 11,5 місяців і згідно п.1.3
договору згаданий строк автоматично
пролонговувався.

З рішення Господарського суду
Дніпропетровської області від 10.11.2011
року по справі АДРЕСА_1/5005/13036/2011 позивач
дізнався, що станом на 18.10.2011 р. право
власності на нежитлове приміщення
першого поверху в житловому будинку
літ. А-5 по АДРЕСА_1 не зареєстровано за
відповідачем.

Позивач вважає, що відповідач не був,
станом на момент укладення
оспорюваного правочину, власником
нежитлового приміщення розташованого
у АДРЕСА_1, на першому поверсі,
загальною площею 382 кв.м.

Тому позивач просить визнати недійсним
договір оренди нежитлових приміщень
від 31.12.2008 року, оскільки відповідно до
ст. 317 Цивільного кодексу України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 31.10.2013
року порушено провадження у справі,
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 19.11.2013 року та залучено в
якості третьої особи-1, що не заявляє
самостійних вимог на стороні позивача:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "АТЛАНТ" (АДРЕСА_1).

У межах строків передбачених статтею 69
Господарського процесуального кодексу
України розгляд справи відкладався з
19.11.2013 року на 10.12.2013 року.

12.12.2013 року представник третьої особи-1
надіслав до господарського суду
Дніпропетровської області відзив на
позовну заяву, в якому просить суд
задовольнити позовні вимоги позивача,
оскільки відповідач, в управлінні
якого знаходиться житловий
п'ятиповерховий будинок АДРЕСА_1, не був
та не міг бути у відповідності із
діючим законодавством власником або
користувачем вбудованих нежитлових
приміщень.

12.12.2013 року представник відповідача
надав відзив на позовну заяву, в якому
просить суд застосувати трирічний
строк позовної давності та відмовити у
задоволенні позову.

Щодо суті позовних вимог відповідач
вказує на те, що право власності на
будинок в цілому належить йому на
підставі правовстановлюючих
документів, а саме актів введення
житлового будинку (АДРЕСА_1) в
експлуатацію, технічного паспорту
Дніпропетровського міжміського бюро
технічної іенвентаризації з
відповідною реєстрацією в обліковій
книзі.

Спірне нежитлове приміщення є частиною
житлового будинку і ніколи окремо від
будинку в експлуатацію у встановленому
законом порядку, як приміщення
магазину не вводилося, і ніколи як
окремий об'єкт права не реєструвався.
Всі комунікації (газ, опалення,
електромережі, каналізація,
водопровід) є власністю відповідача.
Весь конструктив будинку з вхідними
елементами, фасадом, прибудинковими
оздобленням під'їзними елементами є
власністю відповідача. З 1964 року
відповідач утримує за власний рахунок
в належному стані спірне приміщення та
сплачує відповідні платежі за
постачання енергоносіїв.

Свою позицію відповідач обґрунтовує
Інструкцією про порядок реєстрації
будинків і домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затвердженої Міністерством
комунального господарства 31 січня 1966 р.
Серед правовстановлюючих документів у
цій інструкції, зокрема, зазначалися:
свідоцтва про право власності,
договори купівлі-продажу, міни,
дарування, свідоцтва про право
власності на спадщину, акти відведення
земельної ділянки під будівництво та
акти державної комісії про введення
будинку в експлуатацію.

Також відповідач посилається на ст. 95
ЦК Української РСР, відповідно до якої
власністю колгоспів та інших
кооперативних організацій, їх
об'єднань є засоби виробництва та інше
майно необхідне для їх здійснення
статутних завдань та на ст. 384 ЦК
України, відповідно до якої, будинок
споруджений або придбаний
житлово-будівельним кооперативом, є
його власністю.

Так в акті зазначено, що вводиться в
експлуатацію 5 поверховий будинок в
цілому, а не 4 поверхи (починаючи з
другого).

Відповідач зазначає, що фактично
використання під торгівельну
діяльність приміщення розпочалася
тільки в 1988 року на підставі рішення
Державного арбітражу
Дніпропетровської області від 12.12.1988р.
по справі № ДЗ-151, яким ЖБК-68 "Мирний"
зобов'язано укласти з Товариством
"Промтовари-2" договір оренди вказаного
приміщення під магазин "Юний технік".

Вказане рішення Державного арбітражу
прямо вказує на преюдиційність факту
законного володіння, користування та
розпорядження відповідачем спірнім
приміщенням на підставі актів введення
в експлуатацію житлового будинку в
цілому.

Розгляд справи був відкладений з 12.12.2013
року на 26.12.2013 року.

26.12.2013 року представник третьої особи-1
надав клопотання, в якому просить суд
здійснити фіксування судового процесу
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу.

Суд задовольнив клопотання третьої
особи-1.

На підставі вищезазначеного
клопотання третьої особи-1, відповідно
до ч.6 ст.81-1 Господарського
процесуального кодексу України,
здійснювався запис судової справи №
904/8464/13 за допомогою технічних засобів,
а саме: автоматизованої системи
"Документообіг господарських судів".
Для архівного оригіналу звукозапису
надано диск CD-R, серійний номер
№1008176BD2599.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 26.12.2013
року вирішено справу розглядати
колегіально та залучено до участі у
справі в якості третьої особи-2, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача:
Дніпропетровську міську раду (49000, м.
Дніпропетровськ, пр. К. Маркса, 75).

Розпорядженням № 581 від 26.12.2013 року
голови суду колегіальний розгляд
справи призначено у складі: головуючий
колегії - Золотарьова Я.С., суддя
Мельниченко І.Ф., суддя Первушин Ю.Ю.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 26.12.2013
року справу № 904/8464/13 прийнято до
розгляду колегіально у складі трьох
суддів та призначено до розгляду на
28.01.2014 року.

Розгляд справи був відкладений з 28.01.2014
року на 20.02.2014 року та з 20.02.2014 року на
25.02.2014 року.

20.02.2014 року та 25.02.2014 року представник
позивача надав додаткові пояснення, в
яких зазначає, що а ні довідка КП
«ДМБТІ» а ні виписка з облікової книги
про реєстрацію багатоквартирного
будинку не підтверджують право
власності Обслуговуючого кооперативу
«ЖБК № 68 «Мирний» на нежитлові
приміщення першого поверху.

Позивач посилаючись на п.п. 3 та 4
Постанови ради Міністрів СРСР від
19.11.1964 року № 943 "Про подальший розвиток
кооперативного житлового будівництва"
вказує на те, що не допускається
фінансування за рахунок коштів
кооперативу приміщень для підприємств
торгівлі та інші.

Позивач також звернув увагу на
розбіжності даних у акті держкомісії
про приймання в експлуатацію та у
технічному паспорті на квартирний
(багатоповерховий) житловий будинок
АДРЕСА_1 щодо площі, а саме в акті
зазначено, що відповідачу передано 104
квартири корисною (загальною) площею 4
202,9 кв.м. та житловою площею 2 853 кв.м., а в
технічному паспорті зазначено, що
загальна площа вказаного будинку
складає 5 684,7 кв.м., а житлова - 2 645,2 кв.м.
При цьому позивач робить висновок про
те, що недостовірними є дані, що вміщені
у технічному паспорті.

Також позивач вказує, що з аналізу
Правил кредитування кооперативного
житлового будівництва, затверджених
Будбанком СРСР 12.06.1965 р. № 153 вбачається,
що відповідач не був та не міг бути
власником або користувачем спірних
приміщень. Позивач вважає, що
відповідачем також не доведено
знаходження спірного майна на балансі.

25.02.2014 року представник позивача надав
у судовому засіданні клопотання, в
якому просить суд продовжити строк
розгляду справи на 15 днів для надання
поясненнь третьої особи-2.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 25.02.2014
року продовжено строк розгляду справи
на 15 днів до 11.03.2014 року та розгляд
справи відкладено на 11.03.2014 року.

Згідно зі статтею 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 11.02.2014 року було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

31.12.2008 року між Житлово-будівельним
кооперативом № 68 «Мирний»
(орендодавець) та Приватним
підприємцем ОСОБА_1 (орендар) було
укладено договір оренди нежитлових
приміщень (а.с.14).

17.03.2011 року Житлово-будівельний
кооператив № 68 «Мирний» змінив назву
на Обслуговуючий кооператив
«Житлово-будівельний кооператив № 68
«Мирний», що підтверджується новою
редакцією статуту (а.с.13).

Пунктом 1.1 договору встановлено, що
орендодавець передає, а орендар
приймає у строкове платне користування
нежитлове приміщення розташоване у
АДРЕСА_1, на першому поверсі, загальною
площею 382 м. кв., для використання його
під магазин.

Відповідно до пункту 1.2 договору строк
оренди за цим договором становить 11,5
місяців.

Згідно з пунктом 1.3 договору, якщо жодна
сторона за один місяць до закінчення
строку оренди не заявить про намір
припинити цей договір, строк оренди
автоматично пролонгується на строк
вказаний у п. 1.2 цього договору.

Акт прийому-передачі приміщення в
оренду сторони не надали, але факт
користування позивачем приміщенням не
заперечували. Факт виконання позивачем
обов'язків по оскаржуваному договору
щодо оплати орендних платежів
підтверджується банківськими
виписками (т.1,а.с.184-197).

Причиною виникнення спору є різність
позицій сторін щодо особи власника на
нежитлові приміщення, які є у 5-ти
поверховому будиноку АДРЕСА_1, в тому
числі й на приміщення, які є предметом
оренди за спірним договором , а саме
нежитлове приміщення розташоване у
АДРЕСА_1, на першому поверсі, загальною
площею 382 кв.м.

Частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу
України встановлено, що за договором
найму (оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Відповідно до частини 1 статті 761
Цивільного кодексу України право
передання майна у найм має власник речі
або особа, якій належать майнові права.

Відповідно до статті 203 Цивільного
кодексу України особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.

Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу
України встановлено, що підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, для правильного вирішення
спору необхідно дослідити обставини
створення житлового будинку АДРЕСА_1, в
тому числі приміщень, розташованих на
першому поверсі вищезазначеного
будинку, а також дослідити момент
виникнення права власності на вказане
майно.

Рішенням виконкому Красногвардійської
райради депутатів працюючих № 708 від
23.07.1964 року "Про затвердження
житлово-будівельного кооперативу № 68,
організованого на підприємстві п/я 186"
вирішено:

- затвердити житлово-будівельний
кооператив № 68, організований
підприємством п/я 186 згідно з
Постановою ЦК КПРС та Радою Міністрів
СРСР № 561 від 1.07.1962 року;

- просити головного архітектора
виділити житлово-будівельному
кооперативу земельну ділянку згідно з
виборчим кооперативним проектом
жилого дому;

- просити виконком міської ради
депутатів працюючих зареєструвати
кооператив, дозволити будівництво та
включити кооператив у план підрядних
робіт, забезпечення його будівельними
матеріалами та обладнанням, на надання
кооперативу довгострокового
державного кредиту (т.1, а.с.166).

Відповідно до рішення виконкому
Дніпропетровської міськради депутатів
працюючих № 397 від 09.07.1964 року "Про
затвердження статутів
житлово-будівельних кооперативів
"Лотос", "Мирний" та "Метеор",
зареєстрованих в управлінні
капітального будівництва
міськвиконкому в 1964 р." затверджено
статути житлово-будівельних
кооперативів, організованих при
підприємствах п/я 203 та п/я 186 та
зареєстрованих в управлінні
капітального будівництва
міськвиконкому в 1964 р. під № 67 "Лотос,
під № 68 "Мірний" та під № 69 "Метеор" (т.1,
а.с.167).

15.06.1964 року на загальних зборах членів
житлово-будівельного кооперативу при
підприємстві п/я 186 було прийнято
статут та вищезазначений статут було
зареєстровано в управлінні
капітального будівництва
Дніпропетровського Міськвиконкому
08.07.1964 року.

Пунктом 3 статуту Житлово-будівельного
кооперативу № 68 "Мирний" передбачено,
що житлово-будівельний кооператив
"Мирний" створюється в м.
Дніпропетровську, з метою задоволення
індивідуальних потреб членів
кооперативу та їх сімей у жилої площі
шляхом будівництва багатоквартирного
жилого дому (домів) на власні кошти
кооперативу, а також подальшої
експлуатації та управлінні цим
домом/домами (т.1, а.с.168).

Відповідно до пункту 6 статуту
будівництво жилого дому (домів)
житлово-будівного кооперативу може
бути почато лише після внесення
кооперативом в банк власних коштів у
розмірі не менше 40 % вартості дома та
надання житлово-будівному кооперативу
державного кредиту у розмірі до 60 %
кошторисної вартості на строк 10-15 років
з оплатою його щорічно різними
частинами.

Таким чином, статут кооперативу
передбачив будівництво житлових
будинків лише за рахунок власних
коштів. Кредитні кошти, які дозволялось
залучати до 60 % відповідно до п. 6
статуту також є власними коштами,
оскільки у разі залучення державних
кредитних коштів вони підлягали
поверненню кооперативом.

Пунктом 11 статуту встановлено, що
житлові будинки та інші споруди,
побудовані кооперативом належать йому
на праві кооперативної власності та не
можуть бути продані або передані як в
цілому, так і частинами (квартири,
кімнати) ні організаціям, ні окремим
особам за винятком ліквідації
кооперативу.

Відповідно до пункту 13 статуту
житлово-будівельний кооператив
здійснює експлуатацію побудованого
жилого дому (домів)) на правах
кооперативної власності без державної
дотації.

Підприємства торгівлі, загального
харчування та інші підприємства,
установи та організації можуть
дозволятись у домах
житлово-будівельних кооперативів
тільки зі згодою цих кооперативів.

Відповідно до акту державного
приймання будівлі (споруди) від 29.12.1965
року жилий дім АДРЕСА_1 на 40 квартир
введено в експлуатацію (т.1, а.с.52-55).

Відповідно до акту державного
приймання будівлі (споруди) від 29.12.1965
року жилий дім АДРЕСА_1 введено в
експлуатацію (т.1, а.с.56-61).

В актах введення житлового будинку в
експлуатацію зазначено, що вводиться в
експлуатацію 5 поверховий будинок в
цілому (т.1, а.с.52-61).

Відповідно до технічного паспорту
Дніпропетровського міжміського бюро
технічної інвентаризації на
квартирний (багатоповерховий) житловий
будинок АДРЕСА_1 власником є ОК „ЖБК №
68 „Мирний" (т.1, а.с.68).

Рішенням виконкому Дніпропетровської
міської ради депутатів працюючих № 10/ §
6 від 11.01.1966 року акт державного прийому
будівлі (споруди) від 29.12.1965 року
затверджено та дозволено ЖБК-68 "Мирний"
жилий дім заселити (т.1, а.с.183).

На підставі рішення виконкому
Дніпропетровської міської ради № 1549
від 19.06.2003 року (т.2, а.с.10) житловий
п'ятиповерховий будинок АДРЕСА_1
зареєстровано за відповідачем, про що
зроблено відповідний запис в обліковій
книзі № 41-ЖЮ-3030-55 від 24.11.2009 р. (т.1, а.с.48).

Згідно зі статтею 95 Цивільного кодексу
Української РСР, у редакції 1963 року,
власністю колгоспів та інших
кооперативних організацій, їх
об'єднань є засоби виробництва та інше
майно необхідне для їх здійснення
статутних завдань.

Відповідно до частини 1 статті 384
Цивільного кодексу України, відбовідно
до якої будинок споруджений або
придбаний житлово-будівельним
кооперативом, є його власністю.

Перелік правовстановлюючих
документів, на підставі яких
провадиться реєстрація будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР
встановлено додатком № 1 Інструкції
про порядок реєстрації будинків і
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затвердженої Міністерством
комунального господарства 31 січня 1966 р.

Пунктом 11 додатку № 1 "Перелік
правовстановлюючих документів, на
підставі яких провадиться реєстрація
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР"
до Інструкції встановлено, що
правовстановлюючими документами є
рішення виконкому, місцевої Ради
депутатів трудящих про відвід
земельної ділянки установам,
підприємствам і організаціям і про
дозвіл цього будівництва та акт
державної комісії про прийняття
будинку (будинків) та введення їх в
експлуатацію.

Відповідно до пункту 1 Інструкції
реєстрацію будинків з обслуговуючими
їх будівлями і спорудами та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР
провадять бюро технічної
інвентаризації виконкомів місцевих
Рад депутатів трудящих.

Пунктом 2 Інструкції передбачено, що
об'єктами реєстрації є будинки та
домоволодіння з окремим порядковим
номером по вулиці, провулку, площі. Під
будинком, як об'єктом правової
реєстрації, розуміється один будинок з
приналежними до нього службовими
будівлями та спорудами (чи без таких),
що розташовані на одній земельній
ділянці, під самостійним порядковим
номером по вулиці, провулку, площі. Під
домоволодінням розуміється два і більш
будинків з приналежними 'до них
надвірними будівлями (чи без таких), що
розташовані на одній земельній ділянці
під одним порядковим номером по вулиці,
провулку, площі.

Будинок було зареєстровано на підставі
вказаної Інструкції, що
підтверджується інвентаризаційною
справою № 299 та технічним паспортом
Дніпропетровського міжміського бюро
технічної інвентаризації на
квартирний (багатоповерховий) житловий
будинок АДРЕСА_1 власником (т.1, а.с.97-138).

Суд не приймає до уваги посилання
позивача на відсутність реєстрації за
відповідачем прав на нерухоме майно, як
доказ відсутності у нього права
власності з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 331
Цивільного кодексу України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Закон України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" від 01.07.2004 року № 1952-IV, ч.2 ст. 233
Цивільного кодексу України та п. 1.3
Тимчасового положення про порядок
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 07.02.2002
року № 7/5 не можуть бути застосовані до
відносин щодо виникнення права
власності на майно, яке створено до
прийняття вказаних законодавчих та
нормативних актів, оскільки відповідно
до ч.1 ст. 5 Цивільного кодексу України
акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності.

Але, у 1966 році, коли було створено
спірне майно вимог щодо державної
реєстрації саме прав на нерухоме майно
на законодавчому та нормативному рівні
не існувало.

Позивачем не доведено, а в матеріалах
справи відсутні докази того, що під час
будівництва дому АДРЕСА_1 відповідач
використовував кредитні кошти, тому
його посилання на Правила кредитування
кооперативного житлового будівництва
від 12.0.1965 року № 153 судом до уваги не
приймається.

Таким чином, право власності
відповідача на житловий будинок в
цілому, в тому числі, включаючи усі
нежитлові приміщення в цьому будинку,
підтверджується правовстановлюючими
документами, а саме актом введення
житлового будинку в експлуатацію, який
відповідно до Інструкції про порядок
реєстрації будинків і домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР, затвердженої
Міністерством комунального
господарства 31 січня 1966 р. є
правовстановлюючим документом (т.1,
а.с.48).

Комітет комунальної власності
Дніпропетровської міської ради
направив відповідачу лист № 5/3/2917 від
08.09.2004 року, в якому повідомляє, що даних
про належність нежитлових приміщень по
АДРЕСА_1 до комунальної власності
територіальної громади м.
Дніпропетровська в комітеті немає (т.1,
а.с.49).

Регіональне відділення по
Дніпропетровській області Фонду
державного майна України направило на
адресу відповідача лист № 12/9-1491 від
11.03.2005 року, в якому зазначає, що
оскільки регіональне відділення не
здійснювало приватизацію підприємства
ЖБК-№ 68 "Мирний", тому надати інформацію
щодо приватизації немає можливості (т.1,
а.с.50).

Отже, ані до державної, ані до
комунальної власності спірний будинок
не відноситься. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування
претензій на спірний будинок до цього
часу не пред'являли.

Крім того, судом враховується, що 12.12.1988
року державним арбітражем
Дніпропетровської області винесено
рішення, в якому було зобов'язано ЖБК №
68 "Мирний" підписати у 10-ти дневний
строк договір оренди приміщення по
АДРЕСА_1 (т. 1, а.с.46). Оскільки,
зобов'язати укласти договір оренди
можна лише власника, це є також доказом
того, що відповідач є власником
нежитлових приміщень у будинку
АДРЕСА_1.

Ані позивач , ані відповідач не надали
будь-яких доказів щодо зміни загальної
та нежитлової площі будинку, шляхом
перебудови та добудови).

Тому суд не приймає до уваги посилання
позивача на розбіжності даних у актів
державної комісії та технічному
паспорту, оскільки немає необхідності
досліджувати та встановлювати ці
обставини для правильного вирішення
спору про визнання недійсним договору
оренди з підстав, які за явлені
позивачем.

Пунктом 3 Постанови ради Міністрів СРСР
від 19.11.1964 року № 943 "Про подальший
розвиток кооперативного житлового
будівництва" встановлено, що за згодою
житлово-будівельних кооперативів в їх
будинках можуть розміщуватись
підприємства торгівлі, громадського
харчування та інші, як фінансуються за
рахунок капітальних вкладень, які
виділяються відповідним
підприємствам, установам і
організаціям, з віднесенням після
закінчення будівництва будинку
вартості робіт на баланс підприємств,
установ і організацій, які здійснюють
експлуатацію приміщень.

Згідно з пунктом 4 Постанови ради
Міністрів СРСР від 19.11.1964 року № 943 "Про
подальший розвиток кооперативного
житлового будівництва" Будбанку СРСР
наказувалось посилити контроль за
використанням за призначенням коштів,
які вносились громадянами на
кооперативне будівництво не допускати
фінансування за рахунок коштів
кооперативу позаквартальних споруд та
інженерних комунікацій, приміщень для
підприємств торгівлі, громадського
харчування та інші.

Позивачем не надано доказів того, що на
стадії будівництва відповідачем
надавалась згода на розміщення в
будинку підприємств торгівлі,
громадського харчування та інше. Більш
того, надання в користування (оренду)
нежитлових приміщень відбулось лише у
1988 році на підставі рішення Державного
арбітражу Дніпропетровської області.
Тому посилання позивача, як на підставу
свої позовних вимог на п.п. 3 та 4
Постанови ради Міністрів СРСР від
19.11.1964 року № 943 "Про подальший розвиток
кооперативного житлового будівництва"
Будбанку СРСР судом не приймаються.

Облік, або відсутність обліку спірних
приміщень на балансі відповідача не
може підтверджувати або спростовувати
наявність право власності на спірні
приміщення, оскільки відповідно до
наказу Міністерства фінансів № 87 від
31.03.1999 року "Про затвердження положень
(стандартів) бухгалтерського обліку"
баланс - це звіт про фінансовий стан
підприємства/установи, який відображає
на певну дату активи, зобов'язання і
власний капітал.

Відповідно частини 2 статті 4-3
Господарського процесуального кодексу
України сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, обґрунтовують
свої вимоги і заперечення поданими
суду доказами.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (стаття 34 Господарського
процесуального кодексу України).

Таким чином, господарський суд не
знаходить підстав для задоволення
позову.

Стосовно клопотання відповідача щодо
застосування позовної давності, суд
зазначає наступне.

Відповідно до статті 257 Цивільного
кодексу України загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Частинами 3 та 4 статті 267 Цивільного
кодексу України встановлено, що
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до пункту 2.2 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України АДРЕСА_1 від 29.05.2013 року "Про
деякі питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" за змістом
частини першої статті 261 ЦК України
позовна давність застосовується лише
за наявності порушення права особи.
Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості.

Враховуючи те, що позовна заява
необґрунтована, права особи, яка
звернулась із позовом не порушені, тому
до спірних відносин позовна давність
застосуванню не підлягає.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір покладається при відмові
в позові на позивача.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82 - 85, 115 -
117 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня підписання
рішення шляхом подання апеляційної
скарги до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
через господарський суд
Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги,
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено 17.03.2014р.

Головуючий колегії Я.С. Золотарьова

Суддя
І.Ф.
Мельниченко

Суддя
Ю.Ю. Первушин