ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2014 р.Справа № 922/5124/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання
Ліпчанської В.В.

розглянувши справу

за позовом Державної організації
"Українське агентство з авторських та
суміжних прав", м. Київ до Державного
підприємства "Харківський
національний академічний театр опери
та балету ім. М.В. Лисенка", м. Харків
про стягнення 170507,02 грн. за участю
представників сторін:

позивача - Дитинюк Я.Л. довіреність №1
від 22 січня 2014 р.;

відповідача - Мельничникової А.М.
довіреність №01-07/946 від 18.12.13 р.,
Бунецької Г.Ю. довіреність №01-07/945 від
18.12.13 р.;

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Українське
агентство з авторських та суміжних
прав" (позивач) звернувся до
господарського суду Харківської
області із позовною заявою щодо
стягнення з відповідача - Державного
підприємства "Харківський
національний академічний театр опери
та балету ім. М.В. Лисенка", авторської
винагороди у розмірі 244 477,57 грн. та 3%
річних від прострочених сум
заборгованості у розмірі 5 158,56 грн., що в
сумі складає 249 636,13 грн. Крім того,
позивач просить покласти на
відповідача судові витрати у вигляді
сплаченого судового збору у розмірі 4
992,72 грн.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 12 лютого 2014
року клопотання відповідача про
продовження строку розгляду справи -
задоволено та продовжено строк
розгляду справи до 04 березня 2014 року.
Розгляд справи відкладено на "26" лютого
2014 р. о 12:00.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 26" лютого 2014
року клопотання позивача про
відкладення розгляду справи
задоволено, розгляд справи відкладено
на "04" березня 2014 р. о 10:00.

У судовому засіданні 04 березня 2014 року
оголошувалась перерва до 16:00.

Присутній представник позивача у
судовому засіданні підтримав заяву
надану через канцелярію
господарського суду Харківської
області 03 березня 2014 року, в якій
позивач користуючись правами наданими
йому ч.4 ст. 22 ГПК України змінює
підстави позову, а саме просить
стягнути з відповідача авторську
винагороду у розмірі 164 067,39 грн. та 3%
річних від прострочених сум
заборгованості у розмірі 6 469,63 грн., що в
сумі складає 170 507,02 грн. по
розрахунковим листкам, які підписані
уповноваженими посадовими особами
відповідача, але всупереч
зобов'язанням по сплаті не оплачені
відповідачем.

Враховуючи, що згідно ч.4 ст. 22
Господарського процесуального
кодексу України, позивач вправі до
прийняття рішення по справі збільшити
розмір позовних вимог за умови
дотримання встановленого порядку
досудового врегулювання спору у
випадках, передбачених статтею 5 цього
Кодексу в цій частині, відмовитись від
позову або зменшити розмір позовних
вимог. До початку розгляду
господарським судом справи по суті
позивач має право змінити предмет або
підставу позову шляхом подання
письмової заяви, суд приймає заяву
позивача як таку, що не суперечить
інтересам сторін та діючому
законодавству та продовжує розгляд
справи з урахуванням цих змін.

Присутній представник відповідача у
судовому засіданні проти позову
заперечував, про що надав відзив на
позовну заяву про стягнення
винагороди, який долучений до
матеріалів справи.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, пояснення їх повноважних
представників, всебічно та повно
з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги і
заперечення, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи
згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб - підприємців
станом на 21.01.2014 року за кодом зареєстровано Державної
організації "Українське агентство з
авторських та суміжних прав", м. Київ,
яке є правонаступником Державного
підприємства "Українське агентство з
авторських та суміжних прав".

Також згідно статуту Державної
організації "Українське агентство з
авторських та суміжних прав", який
зареєстровано 13 грудня 2013 року, п.1.1.
Державна організація "Українське
агентство з авторських та суміжних
прав" створена відповідно до наказу
Державної служби інтелектуальної
власності України №392-н від 25 липня 2013
р. "Про припинення Державного
підприємства "Українське агентство з
авторських та суміжних прав" шляхом
реорганізації (перетворення) в
Державну організацію "Українське
агентство з авторських та суміжних
прав" та є його правонаступником,
заснована на державній власності і
належить до сфери управління Державної
служби інтелектуальної власності
України на підставі розпорядження
Кабінету Міністрів України від 07
вересня 2011 року №839-р.

Відповідно ч.1 ст. 25 Господарського
процесуального кодексу України, у разі
смерті або оголошення фізичної особи
померлою, припинення діяльності
суб'єкта господарювання шляхом
реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, перетворення), заміни кредитора
чи боржника в зобов'язанні, а також в
інших випадках заміни особи у
відносинах, щодо яких виник спір,
господарський суд залучає до участі у
справі правонаступника відповідної
сторони або третьої особи на будь-якій
стадії судового процесу.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за
необхідне залучити до участі у справі
правонаступника позивача: Державного
підприємства "Українське агентство з
авторських та суміжних прав" - Державну
організацію "Українське агентство з
авторських та суміжних прав".

Позивач посилається на наявність у
відповідача, як правонаступника
Обласного комунального підприємства
Харківський державний академічний
театр опери та балету ім. М. В. Лисенка,
зобов'язань по сплаті розрахункових
листків: № 6 від 06.02.2012 р., № 8 від 06.03.2012
р., № 6 від 09.04.2012 р., № 6 від 07.05.2012 р., № 7
від 07.06.2012 р., № 8 від 07.07.2012 р., № б/н від
08.08.2012 р., № 5 від 08.10.2012 р., № 6 від 08.11.2012
р., № 8 від 09.12.2012 р., № 7 від 09.01.2013 р., № 7
від 07.05.2012 р., № 4 від 08.08.2012 р.,та № 9 від
06.03.2013 р., в яких не вимагалось
повторних нагадувань про строки
оплати.

Відповідач проти наявності зобов'язань
по сплаті вищезазначених
розрахунковим листкам заперечує, та
зазначає, що останні не можуть бути
підставою для виникнення зобов'язання
відповідача по виплаті авторської
винагороди, оскільки відповідно до ч.1
с. 33 Закону України "Про авторське право
і суміжні права", такою підставою є
виключно договір про передачу прав на
використання творів у письмовій формі,
який вважається укладеним, якщо між
сторонами досягнуто згоди щодо всіх
істотних умов (строк дії договору,
способу використання твору, території
на якій поширюється передане право,
розміру та порядку виплати авторської
винагороди та інше). Також відповідач
вказує, що з боку позивача розрахункові
листки були підписані неповноважною
особою, тому вони не можуть бути
доказами справі. Також відповідач
зазначив, що на даний момент не має
договору про передачу прав на
використання творів із позивачем. За
таких обставин, відповідач просив у
задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши представників сторін,
повністю, всесторонньо, за своїм
внутрішнім переконанням, яке
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом,
оцінивши надані сторонами докази та
надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам справи з
урахуванням фактичних та правових
підстав позовних вимог учасників
судового процесу, користуючись
принципом об'єктивної істини,
принципами добросовісності,
розумності та справедливості суд
вважає, що позовні вимоги позивача не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно пункту першого частини
другої статті 11 Цивільного кодексу
України передбачено, що підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Відповідно до частини першої статті 202
Цивільного кодексу України, правочином
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків. Відповідно до ч.4 ст. 203
Цивільного кодексу України, правочин
має вчинятися у формі, встановленій
законом. Загальні вимоги, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину, встановлює ст. 203 ЦК України.
Умови дійсності (чинності) правочину: 1)
відповідність змісту правочину
законам та іншим правовим актам; 2)
дотримання відповідної форми; 3)
суб'єктний склад; 4) єдність волі та
волевиявлення.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України встановлює, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу
України встановлює, що господарський
договір вважається укладений, якщо
сторонами у передбачених законом
порядку і формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов, в ч. 1 ст. 181 ГК
України вказується, що господарський
договір за загальним правилом
викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Спрощена ж
форма договору допускається, якщо
законом не встановлено спеціальні
вимоги до форми та порядку укладання
договору.

Правочин, який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це законом, іншими
нормативно-правовими актами або
установчими документами, та
скріплюється печаткою, (ч. 2 ст. 207 ЦК
України).

Надані позивачем розрахункові листи не
можна вважати належними доказами по
справі, оскільки, вони не містять усіх
вищезазначених ознак правочину, а саме:
особа, яка підписувала ці листи з боку
позивача не може бути уповноваженою
особою позивача. Відповідно до "Порядку
обліку організацій колективного
управління та здійснення нагляду за їх
діяльністю", затвердженого наказом
Міністерства освіти і науки України
від 21.05.2003 року № 311 - до осіб,
уповноважених представляти
організацію колективного управління,
належать: керівник (президент, голова
правління, директор) та посадові особи,
які діють на підставі довіреності на
право представляти організацію,
завірену в установленому порядку
(заступник керівника, головний
бухгалтер, тощо).

Тобто, це вказує на те, що вищевказані
розрахункові листи складалися,
перевірялися, особою не уповноваженою
на здійснення цих дій, з порушенням
форми, правильності та відповідних
вимог до складання розрахункових
документів.

Розрахункові листи не породжують, не
змінюють та не припиняють будь-яких
цивільних правовідносин та не можуть
бути підтвердженням фактичного
визнання Відповідачем зобов'язань по
виплаті авторської винагороди.

Таким чином розрахункові листи на які
посилається позивач не можна вважати
такими, що спричинили настання
договірних відносин, з огляду на
наступне.

Статтею 181 Господарського кодексу
України визначено, що господарський
договір за загальним правилом
викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Також
допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

Необхідною умовою укладення договорів
є фіксація у них узгоджених сторонами
істотних умов договору, якими є
предмет, ціна та строк його дії (ч. 3 ст.
180 Господарського кодексу України).

На підставі ст. 33 Закону України "Про
авторські та суміжні права", договори
про передачу прав на використання
творів укладаються у письмовій формі.
Договір про передачу прав на
використання творів вважається
укладеним, якщо між сторонами
досягнуто згоди щодо всіх істотних
умов (строку дії договору, способу
використання твору, території, на яку
поширюється передаване право, розміру
і порядку виплати авторської
винагороди, а також інших умов, щодо
яких за вимогою однієї із сторін
повинно бути досягнено згоди).

У наданих позивачем розрахункових
листах не вказані способи використання
творів, територія, на яку поширюється
передаване право, а також інших умов
щодо яких за вимогою однієї із сторін
повинно бути досягнуто згоди, тобто
всіх істотних умов, передбачений
Законом для укладання договору про
передачу прав на використання творів,
тому вони не відповідають загальним
вимогам укладання господарських
договорів, спеціальним положенням
Закону України "Про авторське право і
суміжні права" щодо істотних умов
авторського договору, а тому не можуть
бути належними і допустимими доказами
у справі.

Відповідно до вимог ч. 3 та ч. 4 ст. 426
Цивільного кодексу України,
використання об'єкта права
інтелектуальної власності іншою
особою здійснюється з дозволу особи,
яка має виключне право дозволяти
використання об'єкта права
інтелектуальної власності. Умови
надання дозволу на використання
об'єкта права інтелектуальної
власності можуть бути визначені
ліцензійним договором.

Згідно 3 4. 1 ст. 31, ч. 1 ст. 32 Закону України
"Про авторське право і суміжні права",
автору та іншій особі, яка має
авторське право, належить виключне
право надавати право іншим особам
дозвіл на використання твору будь -
яким одним або всіма відомими
способами на підставі авторського
договору.

Ч. 1 ст. 33 Закону України "Про авторське
право і суміжні права", встановлено, що
договори про передачу прав на
використання творів укладаються у
письмовій формі.

Також, в статті 33 Закону України "Про
авторське право і суміжні права"
вказується, що в усній формі може
укладатися договір лише про
використання (опублікування) твору в
періодичних виданнях (газетах,
журналах тощо), і це жодним чином не
стосується діяльності ДП "Харківський
національний академічний театр опери
та балету ім. М.В. Лисенка".

Як вказує у відзиві на позов відповідач
та не спростовано позивачем Державне
підприємство "Харківський
національний академічний театр опери
та балету ім. М.В. Лисенка" не має
укладеного чинного авторського
(ліцензійного) договору про передачу
прав на використання творів із
позивачем, а отже, правових підстав для
виникнення господарських зобов'язань
відповідно до ст. 174 ГК України між
позивачем і відповідачем немає.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень. Господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. Обов'язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення. Це стосується позивача,
який повинен доказати факти, на
підставі яких пред'явлено позов, а
також відповідача, який має можливість
доказувати факти, на підставі яких
ґрунтуються його заперечення проти
позову.

В силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів -
підстав позову та фактів, якими
відповідач обґрунтовує заперечення
проти позову. Позовні вимоги повинні
бути доведені і не можуть базуватись на
припущеннях.

Враховуючи вищевикладене та те, що
розрахункові листи на які позивач
посилається, як на підставу своїх
позовних вимог були надані позивачем у
якості доказу виникнення зобов"язань в
рамках ліцензійної угоди №61 про
публічне виконання обнародуваних
творів та виплату авторської
винагороди за їх використання від
01.12.1997 р., відповідно до цього
вищезазначені розрахункові листи не
можуть бути самостійною підставою для
стягнення з відповідача авторської
винагороди.

За таких обставин суд вважає позовні
вимоги необґрунтованими, недоведеними
та такими, що задоволенню не
підлягають.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої судові
витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 14, 129 Конституції
України, ст.ст. 11, 202, 203, 207, 426, 626
Цивільного кодексу України, ст. 174, 180, 181
Господарського кодексу України, ст. 32, 33
Закону України "Про авторське право і
суміжні права", ст.ст. 33-35, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України,

ВИРІШИВ:

1. Залучити до участі у справі
правонаступника позивача: Державного
підприємства "Українське агентство з
авторських та суміжних прав" - Державну
організацію "Українське агентство з
авторських та суміжних прав".

2. У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 06.03.2014 р.

Суддя Ю.В. Светлічний