м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова
До Відкритого акціонерного
товариства «Національна акціонерна
страхова компанія «Оранта»
Про відшкодування шкоди в порядку
регресу в розмірі 3 796,21 грн.
Суддя Гавриловська І.О.
У судовому засіданні брали участь
представники учасників судового
від позивача: Пахолок Т.П. - дов. №
0113-347 від 27.12.2013 р.
від відповідача: не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд господарського суду м. Києва
передано позов Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова група»
до Відкритого акціонерного товариства
«Національна акціонерна страхова
компанія «Оранта» про відшкодування
шкоди в порядку регресу в розмірі 4 306,21
грн., в результаті настання страхової
події - дорожньо-транспортної пригоди,
яка сталася 21.03.2012 р. у м. Києві по
проспекту Повітрофлотському, 32,
близько 14 год. 00 хв. за участю
транспортного засобу «БАЗ Еталон»,
державний номер АІ6223СМ, що належить ТОВ
«Інретбас», під керуванням Арсентьєва
А.А., транспортного засобу «Мазда 3»,
державний номер АА3872НА, що належить
Сандуленку О.П., під його керуванням,
транспортного засобу «Фольцваген»,
державний номер АА9958НЕ, що належить
Казидубу С.П., під його керуванням,
Колісному С.П., під його керуванням, та
транспортного засобу «Лексус ІS»,
державний номер АА0906ВВ, що належить
Ізосімовській А.С., під її керуванням.
Ухвалою суду від 23.12.2013 р. порушено
призначено її розгляд у судовому
засіданні за участю представників
учасників судового процесу на 12.02.2014 р.,
зобов'язано сторін надати певні
Через відділ діловодства суду 12.02.2014 р.
від відповідача надійшов письмовий
відзив на позовну заяву, який долучено
до матеріалів справи.
Представник позивача у судовому
засіданні 12.02.2014 р. підтримав
клопотання, подане разом з позовною
заявою про направлення запиту до МТСБУ
з метою витребування відомостей щодо
укладення полісу АВ/5418191 ВАТ
«Національною акціонерною страховою
компанією «Оранта» та заявив
клопотання про продовження строку
Розглянувши клопотання представника
позивача про продовження строку
розгляду спору, суд його задовольнив з
Частиною 1 статті 69 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що спір має бути вирішено
господарським судом у строк не більше
двох місяців від дня одержання
Судом встановлено, що строк вирішення
В частині 3 статті 69 Господарського
процесуального кодексу України
зазначено, що у виняткових випадках за
клопотанням сторони, з урахуванням
особливостей розгляду спору,
господарський суд ухвалою може
продовжити строк розгляду спору, але не
більш як на п'ятнадцять днів.
Враховуючи наведене, суд визнав за
можливе продовжити строк розгляду
спору на 15 днів для повного, всебічного
та об'єктивного розгляду справи.
Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про призначене
судове засідання був повідомлений
належним чином, про що свідчить
повідомлення про вручення поштового
відправлення від 25.12.2013 р., яке
підтверджує отримання відповідачем
27.12.2013 р. ухвали про порушення
провадження у справі, про причини
неявки не повідомив.
Ухвалою суду від 12.02.2014 р. розгляд
справи було відкладено до 03.03.2014 р у
зв'язку з неявкою представника
відповідача у призначене судове
засідання, невиконанням ним вимог
ухвали суду, для здійснення повторного
судового запиту до МТСБУ для
витребування інформації та для
витребування у позивача додаткових
доказів у справі.
Через службу діловодства суду 25.02.2014 р.
від позивача надійшла заява про
зменшення позовних вимог, яка долучена
до матеріалів справи.
За заявою про зменшення позовних вимог,
позивач просив господарський суд
стягнути з відповідача 3 796,21 грн.
Розглянувши подану заяву про уточнення
позовних вимог, суд прийняв її до
розгляду з огляду на наступне.
Відповідно до частини четвертої статті
22 Господарського процесуального
кодексу України, позивач вправі до
прийняття рішення по справі збільшити
розмір позовних вимог за умови
дотримання встановленого порядку
досудового врегулювання спору у
випадках, передбачених статтею 5 цього
Кодексу, в цій частині, відмовитись від
позову або зменшити розмір позовних
вимог. До початку розгляду
господарським судом справи по суті
позивач має право змінити предмет або
підставу позову шляхом подання
Таким чином, враховуючи вищенаведене, у
вирішенні спору має місце нова ціна
позову - 3 796,21 грн.
У судовому засіданні 03.03.2014 р.
представник позивача позовні вимоги в
редакції заяви перо зменшення позовних
вимог підтримав, просив їх
Представник відповідача у судове
засідання 03.03.2014 р. не з'явився, про
призначене судове засідання був
повідомлений належним чином, про
причини неявки не повідомив.
Враховуючи, що матеріали справи
містять докази належного повідомлення
відповідача про час та місце судового
засідання та про наслідки ненадання
ним витребуваних судом документів, то
за таких обставин суд приходить до
висновку про можливість розгляду
справи на підставі ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України за
наявними матеріалами без участі
представника вищезазначеного учасника
судового процесу.
Представник позивача на запитання суду
про можливість розгляду справи без
участі представника відповідача
заперечень не навів та повідомив, що
ним подані всі докази, які мають
значення для вирішення справи по суті.
У судовому засіданні 03.03.2014 р. було
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення у даній справі.
Розглянувши подані матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, господарський суд міста
21.03.2012 р. у м. Києві по проспекту
Повітрофлотському, 32, близько 14 год. 00
хв. за участю транспортного засобу «БАЗ
Еталон», державний номер АІ6223СМ, що
належить ТОВ «Інретбас», під
керуванням Арсентьєва А.А.,
транспортного засобу «Мазда 3»,
державний номер АА3872НА, що належить
Сандуленку О.П., під його керуванням,
транспортного засобу «Фольцваген»,
державний номер АА9958НЕ, що належить
Казидубу С.П., під його керуванням,
Колісному С.П., під його керуванням, та
транспортного засобу «Лексус ІS»,
державний номер АА0906ВВ, що належить
Ізосімовській А.С., під її керуванням,
сталася дорожньо-транспортна пригода.
Ізосімовська А.С., керуючи транспортним
засобом «Лексус ІS», державний номер
АА0906ВВ, при зміні напрямку руху не
переконалася в безпеці для себе та
інших учасників руху, внаслідок чого
здійснила зіткнення з автомобілями
«БАЗ Еталон», державний номер АІ6223СМ,
«Мазда 3», державний номер АА3872НА,
«Фольцваген», державний номер АА9958НЕ,
порушила ст. 124 Кодексу України про
адміністративні правопорушення, що
призвело до пошкодження транспортних
Про наведене свідчить відомість № 8980575
про дорожньо-транспортну пригоду та
постанова Слом'янського районного суду
м. Києва від 18.04.2012 р. в адміністративній
справі № 2609/10118/12 (провадження
№ 3-3289/12), відповідно до якої
Ізосімовську А.С. визнано винною у
вчиненні правопорушення,
передбаченого ст. 124 Кодексу України
про адміністративні правопорушення, та
було піддано адміністративному
стягненню у вигляді штрафу в розмірі
425,00 грн.

У відповідності до частини 2 статті 35
Господарського процесуального кодексу
України, факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори) під
час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Відповідно до статті 35 Господарського
процесуального кодексу України,
преюдиціальне значення для
господарського суду мають вирок суду з
кримінальної справи, що набрав
законної сили, щодо певних подій та ким
вони вчинені або рішення суду з
цивільної справи, що набрало законної
сили, щодо фактів, які встановлені
судом. В інших випадках питання щодо
вини конкретних осіб вирішується
господарським судом самостійно за
результатами дослідження всіх
обставин та матеріалів справ, у тому
числі матеріалів слідчих органів.
Рішення господарського суду не може
обґрунтовуватись тільки довідкою
органу ДАІ або постановою про відмову у
порушенні кримінальної справи.

Факти, які встановлені постановою
Слом'янського районного суду м. Києва
від 18.04.2012 р. в адміністративній справі
№ 2609/10118/12 (провадження № 3-3289/12), у
відповідності до статті 35
Господарського процесуального кодексу
України, мають преюдиціальне значення.

Вищезазначеною постановою визнано
винною Ізосімовську А.С. у вчиненні
правопорушення, передбаченого статтею
124 Кодексу про адміністративне
правопорушення України.

Внаслідок вищевказаної
дорожньо-транспортної пригоди було
пошкоджено автомобіль «Мазда 3»,
державний номер АА3872НА, що належить
Сандуленку О.П.

Відносини, пов'язані із страхуванням,
регулюються параграфом 2 глави 35
Господарського кодексу України, главою
67 Цивільного кодексу України, Законом
України від 07.03.1996 р. № 85/96-ВР «Про
страхування» (надалі - Закон України
«Про страхування»), а відносини у сфері
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів - також Законом України від
01.07.2004 р. № 1961 - IV «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» (надалі - Закон
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів»).

Згідно з п. 1 ст. 352 Господарського
кодексу України, страхування - це
діяльність спеціально уповноважених
державних організацій та суб'єктів
господарювання (страховиків), пов'язана
з наданням страхових послуг юридичним
особам або громадянам
(страхувальникам) щодо захисту їх
майнових інтересів у разі настання
визначених законом чи договором
страхування подій (страхових випадків),
за рахунок грошових фондів, які
формуються шляхом оплати
страхувальниками страхових платежів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
страхування», страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів громадян та
юридичних осіб у разі настання певних
подій (страхових випадків), визначених
договором страхування або чинним
законодавством, за рахунок грошових
фондів, що формуються шляхом сплати
громадянами та юридичними особами
страхових платежів (страхових внесків,
страхових премій) та доходів від
розміщення коштів цих фондів.

Пунктом 2 ст. 352 Господарського кодексу
України встановлено, що страхування
може здійснюватися на основі договору
між страхувальником і страховиком
(добровільне страхування) або на основі
закону (обов'язкове страхування).

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про
страхування», страхування може бути
добровільним або обов'язковим.

Страхування наземного транспорту (крім
залізничного), відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 6
Закону України «Про страхування», є
видом добровільного страхування.

В частині 1 ст. 6 даного Закону
зазначено, що добровільне страхування -
це страхування, яке здійснюється на
основі договору між страхувальником і
страховиком. Загальні умови і порядок
здійснення добровільного страхування
визначаються правилами страхування,
що встановлюються страховиком
самостійно відповідно до вимог цього
Закону. Конкретні умови страхування
визначаються при укладенні договору
страхування відповідно до
законодавства.

В статті 16 Закону України «Про
страхування» визначено, що договір
страхування - це письмова угода між
страхувальником і страховиком, згідно
з якою страховик бере на себе
зобов'язання у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату страхувальнику або іншій
особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Між Приватним акціонерним товариством
«Страхова компанія «Українська
страхова група» (страховик) та
Сандуленком О.П. (страхувальник) було
укладено Договір добровільного
страхування наземних транспортних
засобів, цивільно-правової
відповідальності водія та від
нещасного випадку з водієм та
пасажирами на транспорті № 28-2900-12-00045
від 20.02.2012 р., у відповідності до умов
якого страховик застрахував майнові
інтереси страхувальника, пов'язані з
володінням, користуванням і
розпорядженням транспортним засобом
«Мазда 3», державний номер АА3872НА.

Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про
страхування» передбачено, що страховий
випадок - подія, передбачена договором
страхування або законодавством, яка
відбулася і з настанням якої виникає
обов'язок страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

Згідно з п. 1 ст. 354 Господарського
кодексу України, за договором
страхування страховик зобов'язується у
разі настання страхового випадку
здійснити страхову виплату
страхувальнику або іншій особі,
визначеній страхувальником у договорі
страхування, а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу
України, за договором страхування одна
сторона (страховик) зобов'язується у
разі настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

22.03.2012 р. було здійснено огляд
транспортного засобу «Мазда 3»,
державний номер АА3872НА, та складено акт
огляду пошкодженого транспортного
засобу (дефектна відомість) із
зазначенням пошкоджених частин
автомобіля «Мазда 3», державний номер
АА3872НА.

09.04.2012 р. було складено калькуляцію за
ліцензійною системою AUDATEX, яка
відповідає чинному законодавству
України, та встановлена вартість
ремонту автомобіля «Мазда 3», державний
номер АА3872НА, у розмірі 4 862,81 грн. (разом
з ПДВ).

На підставі заяви Сандуленка О.П. про
виплату страхового відшкодування та
рахунку фактури № 487411_РФ_00212533 від 09.04.2012
р. на суму 4 812,21 грн. (разом з ПДВ)
позивачем було здійснено розрахунок
суми страхового відшкодування та
складено страховий акт № ДККА-15479 від
11.04.2012 р. на загальну суму 4 306,21 грн.
транспортного засобу «Мазда 3»,
державний номер АА3872НА.

Статтею 29 Закону України «Про
страхування» передбачено, що у зв'язку
з пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Позивач повідомив суду, що він свої
зобов'язання перед страхувальником за
договором добровільного страхування
наземних транспортних засобів,
цивільно-правової відповідальності
водія та від нещасного випадку з водієм
та пасажирами на транспорті № 28-2900-12-00045
від 20.02.2012 р. виконав належним чином,
перерахувавши згідно з платіжним
дорученням № 3964 від 12.04.2012 р. 1 138,65 грн.
страхового відшкодування Сандуленка
О.П. на рахунок ДП «АВТО Інтернешнл».

Решту суми страхового відшкодування у
розмірі 3 167,56 грн. позивачем на
підставі заяви Сандуленка О.П. було
зараховано в рахунок несплаченої
частини страхового платежу.

Враховуючи те, що у постанові
Слом'янського районного суду м. Києва
від 18.04.2012 р. в адміністративній справі
№ 2609/10118/12 (провадження № 3-3289/12)
встановлено, що з вини Ізосімовської
А.С., яка керувала автомобілем «Лексус
ІS», державний номер АА0906ВВ, сталася
дорожньо-транспортна пригода, в
результаті якої відбулося зіткнення з
автомобілем марки «Мазда 3», державний
номер АА3872НА, він є особою,
відповідальною за збиток, заподіяний
автомобілю «Мазда 3», державний номер
АА3872НА.

З огляду на те, що позивачем на підставі
договору добровільного страхування
наземних транспортних засобів,
цивільно-правової відповідальності
водія та від нещасного випадку з водієм
та пасажирами на транспорті № 28-2900-12-00045
від 20.02.2012 р. внаслідок настання
страхової події -
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася 21.03.2012 р. в м. Києві по просп.
Повітрофлотський, 32 виплачено
страхове відшкодування Сандуленка О.П.
- власника автомобіля «Мазда 3»,
державний номер АА3872НА, позивачем, у
відповідності до положень статті 27
Закону України «Про страхування» та
статей 993 та 1191 Цивільного кодексу
України, отримано право зворотної
вимоги до особи, відповідальної за
завдану шкоду, а саме, до страхової
організації, якою здійснено
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власника транспортного засобу «Лексус
ІS», державний номер АА0906ВВ, водій якого
винний у скоєнні ДТП, - Відкритого
акціонерного товариства «Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта».

За таких обставин на розгляд
господарського суду міста Києва були
передані позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова група»
до Відкритого акціонерного товариства
«Національна акціонерна страхова
компанія «Оранта» про стягнення суми
страхового відшкодування у розмірі 4
306,21 грн., завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася 21.03.2012 р. по проспекту
Повітрофлотському, 32, близько 14 год. 00
хв. за участю транспортного засобу «БАЗ
Еталон», державний номер АІ6223СМ, що
належить ТОВ «Інретбас», під
керуванням Арсентьєва А.А.,
транспортного засобу «Мазда 3»,
державний номер АА3872НА, що належить
Сандуленку О.П., під його керуванням,
транспортного засобу «Фольцваген»,
державний номер АА9958НЕ, що належить
Казидубу С.П., під його керуванням,
транспортного засобу «ВАЗ-21011»,
державний номер 03186КК, що належить
Колісному С.П., під його керуванням, та
транспортного засобу «Лексус ІS»,
державний номер АА0906ВВ, що належить
Ізосімовській А.С., під її керуванням.

Зважаючи на те, що позивачем була
подана заява про зменшення позовних
вимог до 3 796,21 грн., яка задоволена
судом, то дана справа розглядається за
новою ціною позову - 3 796,21 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача підлягають
задоволенню повністю з наступних
підстав.

Статтею 3 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» встановлено, що обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або майну
потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

В статті 5 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» зазначено, що об'єктом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності є
майнові інтереси, що не суперечать
законодавству України, пов'язані з
відшкодуванням особою,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована, шкоди, заподіяної
життю, здоров'ю, майну потерпілих
внаслідок експлуатації забезпеченого
транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», страховим випадком є подія,
внаслідок якої заподіяна шкода третім
особам під час дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу і
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Відповідно до п. 9 ст. 7 Закону України
«Про страхування», страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів відноситься до обов'язкових
видів страхування, що здійснюються в
Україні.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що при настанні
страхового випадку страховик у межах
страхових сум, зазначених у страховому
полісі, відшкодовує у встановленому
цим Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 36.4 ст. 36 Закону України «Про
обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів» встановлено, що
виплата страхового відшкодування
(регламентна виплата) здійснюється
безпосередньо потерпілому (іншій
особі, яка має право на отримання
відшкодування) або погодженим з ним
особам, які надають послуги з ремонту
пошкодженого майна, сплатили страхове
відшкодування за договором майнового
страхування (крім регламентної
виплати, передбаченої підпунктом «а»
пункту 41.1 статті 41 цього закону),
лікування потерпілих та інші послуги,
пов'язані з відшкодуванням збитків.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК
України передбачено, що джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням, зберіганням
або утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, відшкодовується на
загальних підставах, а саме шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми,
у відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.

Враховуючи вищевикладене, суд
відзначає, що незалежно від джерела
виникнення права позов щодо
відшкодування збитків подається до
особи, відповідальної за завдані
збитки, проте враховуючи те, що
цивільна відповідальність винної
особи застрахована, позов може бути
заявлений також і до юридичної особи,
яка застрахувала відповідальність
власника транспортного засобу «Лексус
ІS», державний номер АА0906ВВ, зокрема до
відповідача у даній справі - Відкритого
акціонерного товариства «Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»
(дана правова позиція підтверджується
також постановою ВГСУ від 05.12.2006 року №
54/53-06).

Статтею 1166 Цивільного кодексу України
встановлено, що шкода, завдана майну
фізичної чи юридичної особи,
відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 ст. 1198 Цивільного
кодексу України, шкода, заподіяна
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі володіє
транспортним засобом.

Відповідно до ст. 1191 Цивільного кодексу
України, особа, яка відшкодувала шкоду,
завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи в розмірі виплаченого
відшкодування.

Згідно з п. 9.1. ст. 9 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», обов'язковий ліміт
відповідальності страховика (страхова
сума) - це грошова сума, в межах якої
страховик зобов'язаний провести
виплату страхового відшкодування
відповідно до умов договору
страхування.

У відповідності до п. 12.1 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від ліміту
відповідальності страховика, в межах
якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих. Страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту.

Позивач звернувся до господарського
суду міста Києва 25.02.2014 р. із заявою, в
якій вказав, що згідно витягу з
електронної бази МТСБУ розмір франшизи
у полісі №АВ/5418191 становить 510,00 грн.

Відповідно до ч. 16 ст. 9 Закону України
«Про страхування» страхове
відшкодування не може перевищувати
прямого збитку, якого зазнав
страхувальник.

Згідно з ст. 993 Цивільного кодексу
України та ст. 27 Закону України «Про
страхування», до страховика, який
виплатив страхове відшкодування в
межах фактичних витрат переходить
право вимоги (регресу), яке
страхувальник, що одержав страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

В п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» зазначено, що для отримання
страхового відшкодування особа, яка
має право на відшкодування, подає
страховику відповідну заяву.

У відповідності до п.п. 36.2. Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15
днів з дня узгодження ним розміру
страхового відшкодування з особою, яка
має право на отримання відшкодування,
за наявності документів, зазначених у
статті 35 цього закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника
обґрунтованими - прийняти рішення про
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати) та виплатити
його. Якщо відшкодування витрат на
проведення відновлювального ремонту
пошкодженого майна (транспортного
засобу) з урахуванням зносу
здійснюється безпосередньо на рахунок
потерпілої особи (її представника),
сума, що відповідає розміру оціненої
шкоди, зменшується на суму визначеного
відповідно до законодавства податку на
додану вартість. При цьому доплата в
розмірі, що не перевищує суми податку,
здійснюється за умови отримання
страховиком (у випадках, передбачених
статтею 41 цього закону, - МТСБУ)
документального підтвердження факту
оплати проведеного ремонту. Якщо у
зв'язку з відсутністю документів, що
підтверджують розмір заявленої шкоди,
страховик (МТСБУ) не може оцінити її
загальний розмір, виплата страхового
відшкодування (регламентна виплата)
здійснюється у розмірі шкоди, оціненої
страховиком (МТСБУ). Страховик має
право здійснювати виплати без
проведення експертизи (у тому числі
шляхом перерахування коштів особам,
які надають послуги з ремонту
пошкодженого майна), якщо за
результатами проведеного ним огляду
пошкодженого майна страховик і
потерпілий досягли згоди про розмір та
спосіб здійснення страхового
відшкодування і не наполягають на
проведенні оцінки, експертизи
пошкодженого майна;

- у разі невизнання майнових вимог
заявника або з підстав, визначених
статтями 32 та/або 37 цього закону, -
прийняти вмотивоване рішення про
відмову у здійсненні страхового
відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода
розглядається в цивільній,
господарській або кримінальній справі,
перебіг цього строку припиняється до
дати, коли страховику (у випадках,
передбачених статтею 41 цього закону, -
МТСБУ) стало відомо про набрання
рішенням у такій справі законної сили.

У разі якщо заява про здійснення
страхового відшкодування чи інші
документи, необхідні для прийняття
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати),
подані з порушенням строку,
встановленого цим Законом, строк
прийняття рішення про здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати) та його виплату
збільшується на кількість днів такого
прострочення.

Протягом трьох робочих днів з дня
прийняття відповідного рішення
страховик (МТСБУ) зобов'язаний
направити заявнику письмове
повідомлення про прийняте рішення.

Перебіг позовної давності щодо вимог
страховика про відшкодування збитків у
порядку регресу починається з моменту
виконання страховиком свого
зобов'язання за договором
добровільного страхування (постанова
Вищого господарського суду України №
58/168 від 27.03.12 р.).

Відповідно до статті 15 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» в редакції від 14.08.11 р.,
договори обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
можуть укладатися на умовах:

- страхування відповідальності за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну
третіх осіб внаслідок експлуатації
транспортного засобу, визначеного в
договорі страхування, будь-якою особою,
яка експлуатує його на законних
підставах (договір I типу);

- страхування відповідальності за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну
третіх осіб внаслідок експлуатації
будь-якого транспортного засобу або
одного з транспортних засобів,
зазначених у договорі, особою, вказаною
в договорі страхування (договір II типу);

- страхування відповідальності за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну
третіх осіб внаслідок експлуатації
транспортного засобу, визначеного в
договорі страхування, особою, вказаною
в договорі страхування, або однією з
осіб, зазначених у договорі (договір III
типу).

Позивачем було направлено на адресу
відповідача заяву про виплату
страхового відшкодування в порядку
регресу на суму 4 306,21 грн. (вих. №
4834/1571-УСГ від 06.06.2013 р.) за полісом №
АВ/5418191.

Однак станом на день звернення
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Українська
страхова група» з даним позовом до суду
суму страхового відшкодування в
порядку регресу відповідач не сплатив.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства та організації мають
право звертатися до господарського
суду згідно з встановленою
підвідомчістю господарських справ за
захистом своїх порушених прав та
охоронюваних законом інтересів.

Позивачем належним чином доведене
порушення його прав зі сторони
відповідача.

При цьому варто відзначити, що
обмеження заявників у праві на судовий
захист шляхом відмови у задоволенні
позову за відсутності доказів
попереднього їх звернення до сторони з
вимогами, оформленими в інший спосіб,
ніж позов (відмінними від нього),
фактично призводить до порушення
принципів верховенства права,
доступності судового захисту,
суперечить положенням частини другої
статті 124 Конституції України та
позиції Конституційного Суду України в
рішенні від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 у
справі за конституційним зверненням
щодо офіційного тлумачення положень
частини другої статті 124 Конституції
України (справа про досудове
врегулювання спорів), згідно з якою
вирішення правових спорів у межах
досудових процедур є правом, а не
обов'язком особи, яка потребує такого
захисту (аналогічна правова позиція
викладена у постанові Верховного Суду
України від 28.11.2011 року у справі №
43/308-10).

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

12.02.2014 р. відповідач звернувся до
господарського суду із відзивом на
позовну заяву, в якому зазначив, що
позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова група» є
безпідставними, а позов таким, що не
підлягає задоволенню в повному обсязі,
посилаючись на наступне.

Відповідач наголосив на тому, що
належним доказом розміру заподіяного
збитку має бути відповідний висновок
спеціаліста автотоварознавця або звіт
експерта, проведений з урахуванням
відомостей про пошкодження автомобіля
внаслідок ДТП, а позивачем суму
страхового відшкодування розраховано
на підставі рахунку фактури, який не є
належним доказом вартості
відновлювального ремонту.

Дослідивши матеріали справи,
господарський суд визнав обставини, на
які посилається відповідач у своєму
відзиві на позовну заяву,
безпідставними та необґрунтованими.

Приймаючи до уваги лист Верховного
Суду України "Судова практика розгляду
цивільних справ, що виникають з
договорів страхування" від 19.07.2011 року,
яким роз'яснено, що визначаючи розмір
заподіяної шкоди при страхуванні
наземного транспорту, суди, у разі
виникнення спору щодо визначення
розміру шкоди, повинні виходити з
фактичної (реальної) суми, встановленої
висновком автотоварознавчої
експертизи, або відповідними
документами станції технічного
обслуговування, на якій проводився
ремонт автомобіля, суд визнав
правомірною встановлену позивачем
вартість відновлювального ремонту
пошкодженого транспортного засобу
«Мазда 3», державний номер АА3872НА,
відповідно до рахунку-фактури №
487411_РФ_00212533 від 09.04.2012 р.

Такої позиції дотримується і Вищий
господарський суд України у постанові
від 15.01.2013 р. по справі №5011-72/9778-2012.

Також відповідач наголосив на тому, що
позивач безпідставно включив до суми
страхового відшкодування суму податку
на додану вартість, оскільки ним не
подано доказів того, що СТО, який
виставив рахунок-фактуру № 487411_РФ_00212533
від 09.04.2012 р. для проведення
відновлювального ремонту автомобіля
«Мазда 3», державний номер АА3872НА, є
платником ПДВ.

Господарський суд вважає обставини, на
які посилається відповідач,
безпідставними, оскільки відповідачем
не доведено протилежного, а те, що
викладене у відзиві, є лише припущенням
та не підтверджено належними доказами.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши всі
надані сторонами докази, документи та
пояснення в їх сукупності, зважаючи на
встановлені факти та вимоги
вищезазначених правових норм,
господарський суд м. Києві дійшов
висновку про обґрунтованість вимог
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Українська
страхова група» щодо стягнення 3 796,21
грн. суми страхового відшкодування у
зв'язку з несплатою відповідачем суми
страхового відшкодування в порядку
регресу, завданої в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася 21.03.2012 р. по проспекту
Повітрофлотському, 32, близько 14 год. 00
хв. за участю транспортного засобу «БАЗ
Еталон», державний номер АІ6223СМ, що
належить ТОВ «Інретбас», під
керуванням Арсентьєва А.А.,
транспортного засобу «Мазда 3»,
державний номер АА3872НА, що належить
Сандуленку О.П., під його керуванням,
транспортного засобу «Фольцваген»,
державний номер АА9958НЕ, що належить
Казидубу С.П., під його керуванням,
транспортного засобу «ВАЗ-21011»,
державний номер 03186КК, що належить
Колісному С.П., під його керуванням, та
транспортного засобу «Лексус ІS»,
державний номер АА0906ВВ, що належить
Ізосімовській А.С., під її керуванням.

Відповідно до вимог статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, судовий збір покладається на
відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 979, 993, 1166, 1187, 1188, 1191 Цивільного
кодексу України; 352, 354 Господарського
кодексу України, 32, 33, 44, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Відкритого
акціонерного товариства «Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»
(02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д,
ідентифікаційний код 00034186) на користь
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Українська
страхова група» (03038, м. Київ, вул.
І.Федорова, буд. 32, літ. А,
ідентифікаційний код 30859524) 3 796 (три
тисячі сімсот дев'яносто шість) грн. 21
коп. страхового відшкодування в
порядку регресу та 1 720 (одна тисяча
сімсот двадцять) грн. 50 коп. витрат на
сплату судового збору.

3. Після вступу рішення в законну
силу видати наказ.

4. Дане рішення набирає законної
сили після закінчення десятиденного
строку з дня складення його повного
тексту і може бути оскаржене в порядку,
передбаченому чинним законодавством
України.

Повне рішення складено 07.03.2014 р.

Суддя
Гавриловська І.О.