ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року Справа № 910/15198/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Черкащенка М.М. - головуючого
(доповідач), Нєсвєтової Н.М., Студенця
В.І.розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргуПублічного
акціонерного товариства "Херсонгаз"на
постанову та на рішенняКиївського
апеляційного господарського суду від
22.01.2014 року господарського суду міста
Києва від 14.10.2013 рокуу справі
господарського судуміста Києваза
позовомПублічного акціонерного
товариства "Херсонгаз"доПублічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз
України"простягнення 342 235,06 грн.в
засіданні взяли участь представники:

- позивача:Автонагов І.В., Голубєв В.В.,-
відповідача:Чеботарьова І.Г.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року Публічне акціонерне
товариство "Херсонгаз" (далі - ПАТ
"Херсонгаз") звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ
"НАК "Нафтогаз України") про стягнення
254032,94 грн. пені, 37259,71 грн. інфляційних
втрат, 50942,41 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов"язань за договором на
розподіл природного газу
(транспортування природного газу
газорозподільними мережами) №14/3420/12
від 05.06.2012 року в частині оплати
вартості послуг з транспортування
природного газу у строки, встановлені
п.4.5 договору.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 14.10.2013 року позов задоволено
частково. Стягнуто на користь позивача
127016,47 грн. пені, 50942,41 грн. - 3% річних, 17427,35
грн. інфляційних втрат та 6448,05 грн.
судового збору. В іншій частині позову
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 22.01.2014 року
рішення місцевого господарського суду
від 14.10.2013 року залишено без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
рішеннями, ПАТ "Херсонгаз" подало
касаційну скаргу, в якій просить
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 22.01.2014 року та
рішення господарського суду міста
Києва від 14.10.2013 року в частині позовних
вимог про стягнення пені та
інфляційних втрат скасувати, справу
передати на новий розгляд до місцевого
господарського суду.

В обґрунтування своїх вимог, скаржник
посилається на те, що судами
неправильно застосовані норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до прийняття незаконних
судових рішень.

Колегія суддів, розглянувши наявні
матеріали, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, 05.06.2012 року між ПАТ
"Херсонгаз" (газорозподільне
підприємство) та ПАТ "НАК"Нафтогаз
України" (замовник) був укладений
договір на розподіл природного газу (на
транспортування природного газу
газорозподільними мережами) №14/3420/13,
відповідно до умов якого,
газорозподільне підприємство
зобов"язується у 2012 році надати
замовнику послуги з транспортування
природного газу газорозподільними
мережами до межі балансової належності
об"єктів споживачів замовників, а
замовник зобов"язується сплатити
газорозподільному підприємству
вартість послуг з транспортування газу
ГРМ у розмірі, у строки та порядку,
передбаченому умовами цього договору.

Згідно з п.4.5 договору, розрахунки за
надані послуги здійснюються
замовником у безготівковій формі
шляхом перерахування відповідних сум
на розрахунковий рахунок
газорозподільного підприємства.
Оплата здійснюється протягом п"яти
банківських днів з моменту отримання
замовником рахунку за умови оформлення
обома сторонами акту наданих послуг,
який газорозподільне підприємство
надає замовнику для підписання до 12-го
числа місяця, наступного за місяцем в
якому надавалися послуги.

Пунктом 6.2 договору, сторони встановили
відповідальність замовника у разі
порушення ним строків оплати,
передбачених розділом 4 цього договору,
у вигляді сплати пені у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач належним чином
виконав свої зобов"язання за договором
та надав послуги з транспортування
природного газу розподільними
трубопроводами в кількості 43 686,888
тис.куб.м на загальну суму 12130975,06 грн. за
період з травня 2012 року по грудень 2012
року, що підтверджується підписаними
актами наданих послуг та не
заперечуються сторонами. Відповідач
свої зобов"язання за договором в
частині оплати вартості послуг з
транспортування природного газу
виконав повністю, проте з порушенням
строків, обумовлених п.4.5 договору, у
зв"язку з чим позивачем на підставі п.6.2
договору, ст.ст. 549, 625 ЦК України було
нараховано 254032,94 грн. пені, 37259,71 грн.
інфляційних втрат, 50942,41 грн. 3% річних, з
яких судом задоволено 127016,47 грн. пені,
17427,35 грн. інфляційних втрат та 50942,41 грн.
3% річних.

Прийняті судові рішення позивачем
оскаржуються лише в частині позовних
вимог про стягнення пені та
інфляційних втрат, а тому суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення попередніх інстанції
саме в цій частині.

Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є
виконання, прийняте кредитором, у
результаті якого припиняються права та
обов'язки сторін зобов'язання.

Згідно з приписами статей 525, 526 ЦК
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, відповідач свої
зобов"язання щодо оплати вартості
послуг з транспортування природного
газу виконав, проте із порушенням
строків, встановлених п.4.5 договору.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, зобов'язаний на
вимогу кредитора сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми; боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Нарахування індексу інфляції згідно
вищевказаної статті відбувається за
весь час прострочення без обмежень
певним вибірковим періодом. Цією
нормою передбачено підрахунок індексу
інфляції не за окремі інтервали часу, а
в цілому, за весь період прострочення.
І, якщо індекс інфляції в окремі
періоди є меншим за одиницю, і може мати
при цьому економічну назву "дефляція",
то це не змінює її правову природу. Є
цілком неприпустимим при розрахунку
пропуску жодного місяця. Державні
органи статистики щорічно
встановлюють загальний індекс
інфляції в цілому за минулий рік з
обов'язковим урахуванням інфляції за
всі без виключення місяці, в яких
індекс інфляції був як більше, так і
менше одиниці.

Крім того, колегія суддів відзначає, що
індекс інфляції є помісячною величиною
та не може бути застосований до
періодів існування заборгованості, які
є меншим за місяць.

Враховуючи, що позивачем при
здійсненні обрахунку інфляційних
втрат на підставі ст. 625 ЦК України за
період надання послуг з травня 2012 -
грудень 2012 року не було враховано
існування у липні, серпні 2012 року
дефляції, а також здійснені
відповідачем проплати у січні 2013 року
за надані послуги, тому суди попередніх
інстанцій, врахувавши вказані
обставини, дійшли вірного висновку про
стягнення з відповідача 17427,35 грн.
інфляційних втрат, розрахунок яких є
вірним.

Що стосується позовних вимог про
стягнення 254032,94 грн. пені, то колегія
суддів вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до п.6.2 договору, у разі
порушення замовником строків оплати,
передбачених розділом 4 цього договору,
із замовника стягується пеня у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу.

Враховуючи п.6.2 договору, ст. 549 ЦК
України, а також те, що відповідач
прострочив оплату вартості послуг з
транспортування природного газу,
колегія суддів погоджується з
висновками попередніх інстанцій про
наявність правових підстав для
стягнення з відповідача пені.

Судами попередніх інстанції розмір
пені було зменшено на 50% до 127016,47 грн.

Судова колегія погоджується з
висновками попередніх судових
інстанцій щодо наявності підстав для
зменшення нарахованої пені з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчисляється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України,
встановлено, що розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення. Аналогічне положення
міститься і в ст.233 ГК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

За переконанням колегії суддів,
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, господарський
суд повинен об'єктивно оцінити, чи є
даний випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що сплата штрафних
санкцій у повному обсязі, в даному
випадку, зачіпає не лише майнові
інтереси відповідача, а і інтереси
інших споживачів, через можливість
постачання природного газу на
територію України.

Крім того, судами було встановлено
винятковість обставин у даній справи,
що пов'язано з тим, що прострочка з
оплати газу за спірним договором є
незначною, виникла через велику
дебіторську заборгованість
контрагентів за договорами поставки
природного газу та наявність кредитних
зобов"язань у великих розмірах при
проведенні розрахунків з ВАТ "Газпром"
за імпортований з Російської Федерації
природний газ, жорсткі умови контракту,
щодо строків розрахунків за природний
газ і санкції за їх порушення.

Приймаючи до уваги, що судами
попередніх інстанцій були встановлені
обставини, за наявності яких, суд може
скористатися своїм правом щодо
зменшення розміру штрафних санкцій,
колегія суддів погоджується з
висновками попередніх інстанцій, про
зменшення розміру пені, що підлягають
стягненню за порушення відповідачем
грошового зобов"язання, на 50%.

Відповідно до приписів ст. 1117 ГПК
України, переглядаючи у касаційному
порядку судові рішення, касаційна
інстанція на підставі встановлених
фактичних обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Враховуючи зазначене, оскаржувані
судові рішення є такими, що прийняті на
підставі повного та об'єктивного
дослідження всіх обставин справи, з
правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому, судова колегія не вбачає
підстав для їх зміни чи скасування.

Щодо доводів скаржника, викладених у
касаційній скарзі, то вони не
приймаються судом касаційної
інстанції до уваги, оскільки не
спростовують висновків суду,
покладених в основу оскаржуваних
судових рішень, а лише зводяться до
переоцінки досліджених судами доказів
та встановлених обставин справи, що не
віднесено до компетенції суду
касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Херсонгаз"
залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 22.01.2014 року та
рішення господарського суду міста
Києва від 14.10.2013 року у справі №910/15198/13
залишити без змін.

Головуючий
М.М. Черкащенко

Судді
Н.М. Нєсвєтова

В.І. Студенець