ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2014 р. Справа № 909/42/14

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Матуляк П. Я. ,
при секретарі судового засідання Юрчак
С. Л., розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", вул.
Шолуденка, 1, м.Київ, 04116

до відповідача: Дирекція
теплопостачання вул. Шевченка,3А,
м.Тлумач, Тлумацький район,
Івано-Франківська область,78000

третя особа на стороні відповідача, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору : Головне управління
державної казначейської служби
України в Івано-Франківській області ,
вул.Дністровська. 14, м.Івано-Франківськ

третя особа на стороні відповідача, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору : Головне фінансове
управління Івано-Франківської
обласної державної адміністрації,
вул.Грушевського, 21, м.Івано-Франківськ

третя особа на стороні відповідача, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору : Фінансове управління
Тлумацької районної державної
адміністрації, Івано-Франківська
область, Тлумацький район, м.Тлумач,
вул.І Макуха, 12

про стягнення основного боргу, пені,
інфляційних збитків та 3% річних за
прострочення виконання зобов"язання у
сумі 8119,06 грн.

за участю представників сторін:

від відповідача: Дудій О.І - головний
бухгалтер, (довіреність № 15 від 11.02.14)

від позивача та третіх осіб
представники не з"явилися

ВСТАНОВИВ:

дочірня компанія "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" звернулася до
господарського суду
Івано-Франківської області з позовом
до Дирекції Теплопостачання про
стягнення основного боргу, пені,
інфляційних збитків та 3 % річних за
прострочення виконання зобов"язання в
сумі 8119,06грн.

Позовні вимоги мотивовано
невиконанням відповідачем прийнятих
на себе зобов"язань згідно договору
поставки №06/11-755-БО-15 від 30.08.11 щодо
розрахунку за поставлену позивачем
продукцію та обґрунтовано положеннями
статей 625 Цивільного та 231, 232
Господарського кодексів України.

Позивач в судове засідання не з"явився,
хоча про дату, час та місце судового
розгляду належним чином повідомлений
ухвалою суду від 11.02.14, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи повідомленням про вручення
поштового відправлення №2981964(вручено
позивачу 13.02.14), однак направив
телеграму щодо розгляду справи за
відсутності свого повноважного
представника.

Представники третіх осіб явки
уповноважених представників в судове
засідання не забезпечили, хоча про
дату, час та місце судового розгляду
належним чином повідомлені ухвалою
суду від 11.02.14, що підтверджується
наявними в матеріалах справи
повідомленнями про вручення поштових
відправлень, однак Департаментом
фінансів Івано-Франківської обласної
державної адміністрації
(правонаступником Головного
фінансового управління
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації згідно розпоряджень
Івано-Франківської ОДА №26 від 18.01.13 та
№188 від 25.03.13) надіслано суду письмові
пояснення №371/04-42/45 від 05.03.14 (вх.№3494/14
від 06.03.14), у яких зазначив, що кошти на
рахунок Головного фінансового
управління Івано-Франківської
обласної державної адміністрації на
виконання умов договору №1295/517-ГУ від
20.12.12 не надходили.

Представник відповідача в судовому
засіданні щодо позову не заперечив.

Відповідно до ч.3ст.22 ГПК України,
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходи до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Згідно з п.3.9.2 постанови пленуму Вищого
господарського суду України 26.12.2011 N 18
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" з наступними
змінами, у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення позивача та третіх осіб
належним чином про розгляд судової
справи і забезпечення їх явки в судове
засідання для реалізації ними права на
судовий захист своїх прав та інтересів,
що дає підстави для висновку суду щодо
розгляду справи в порядку,
передбаченому статтею 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи із
врахуванням вимог Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
стосовно розгляду справи упродовж
розумного строку, всебічно і повно
з"ясувавши всі обставини, на яких
ґрунтуються вимоги, давши оцінку
доказам, які мають значення для справи,
вислухавши представника відповідача,
суд вважає за правильне взяти до уваги
наступне.

30.08.11 між сторонами у справі укладено
договір поставки №06/11-755-БО-15. За
умовами даного договору постачальник
(позивач) зобов"язався поставити
покупцеві (відповідачу) імпортований
природний газ, а покупець (відповідач),
в свою чергу, - прийняти і оплачувати
його вартість. Термін дії договору - до
30.09.11, а у частині розрахунків за газ -
до повного їх здійснення ( п.10.1
договору).

Розділом 3 даного договору сторони
погодили ціну договору: ціна за 1000
куб.м природного газу становить
3023,50грн.; загальна вартість цього
договору складається із сум вартості
місячних поставок газу.

Оплата за природний газ з врахуванням
вартості транспортування газу
територією України проводиться
покупцем виключно грошовими коштами в
такому порядку: за серпень 2011 року-
протягом трьох банківських днів з дати
укладення цього договору; за вересень
2011 року- оплата в розмірі 34% від
вартості запланованих місячних
обсягів проводиться не пізніше 10 числа
місяця поставки, 33%- до 20 та 30(31) числа
місяця поставки; остаточний розрахунок
за фактично спожиті обсяги газу з
урахуванням вартості транспортування
газу територією України здійснюється
на підставі акту приймання-передачі
газу(за звітний місяць) до 20 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу(п.4.1 договору).

На виконання умов спірного договору,
позивачем за період серпень-вересень
2011 року передано у власність
відповідача природний газ на загальну
суму 16866,05грн., що підтверджується
наявними в матеріалах справи копіями
актів приймання-передачі природного
газу.

В порушення визначеного умовами
договору поставки №06/11-755-БО-15 обов"язку
сплатити вартість природного газу в
установлені терміни та у визначеному
порядку, відповідач за поставлений
природний газ розрахувався частково,
на суму 9704,47грн. На момент винесення
рішення заборгованість відповідача
перед позивачем становить 7161,58грн.

Доказів погашення заборгованості
відповідачем суду не подано.

У зв"язку з порушенням відповідачем
договірних зобов"язань щодо оплати
поставленого позивачем природного
газу, керуючись умовами договору та
нормами чинного законодавства,
позивачем нараховано 558,77грн. пені,
471,55грн. 3% річних та 7,16грн. інфляцйних
втрат.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

В силу статті 173 Господарського кодексу
України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
відносин у сфері господарювання з
підстав, передбачених ГК України, в
силу якого один суб'єкт (зобов'язана
сторона, у тому числі боржник)
зобов'язаний вчинити певну дію
господарського характеру на користь
іншого суб'єкта (виконати роботу,
передати майно, сплатити гроші тощо), а
інший суб'єкт (управнена сторона, у тому
числі кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку. Наведена правова норма
кореспондується зі ст.509 Цивільного
кодексу України: зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом ст.265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму. Реалізація суб'єктами
господарювання товарів
негосподарюючим суб'єктам
здійснюється за правилами про договори
купівлі-продажу. До відносин поставки,
не врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про
договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення закріплено і у
статті 712 Цивільного кодексу України:
за договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару(ст.692 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов"язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом; зобов"язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Наведена правова норма
кореспондується зі статтею 193
Господарського кодексу України:
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

В силу статті 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

За змістом ч.1 ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Враховуючи умови договору поставки
№06/11-755-БО-15 граничний термін виконання
відповідачем зобов"язання щодо оплати
поставленого позивачем природного
газу- за спливом 20 числа місяця,
наступного за місяцем поставки газу.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до пункту 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 614 Цивільного кодексу
України встановлено, що відсутність
своєї вини доводить особа, яка порушила
зобов'язання.

Відповідач доказів належного
виконання своїх зобов'язань не надав, у
відзиві на позов вказав на те, що між
сторонами у справі, Головним
управлінням державної казначейської
служби України в Івано-Франківській
області, Головним фінансовим
управлінням Івано-Франківської
обласної державної адміністрації та
Фінансовим управління Тлумацької
районної державної адміністрації 20.12.12
укладено договір №1295/517-ГУ про
організацію взаєморозрахунків,
предметом якого є організація
проведення сторонами взаєморозрахунку
у розмірі 7161,58грн. відповідно до ст.23
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2012 рік" та постанови КМУ від
11.06.12 №517, згідно якого сторони
зобов"язані не вчиняти жодних дій щодо
проведення взаєморозрахунків з
погашення заборгованості .

Разом з тим, пунктом 15 договору
№1295/517-ГУ передбачено, що договір є
дійсним лише у разі проведення
відповідного фінансування.
Департаментом фінансів
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації (правонаступником
Головного фінансового управління
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації згідно розпоряджень
Івано-Франківської ОДА №26 від 18.01.13 та
№188 від 25.03.13) надіслано суду письмові
пояснення №371/04-42/45 від 05.03.14 (вх.№3494/14
від 06.03.14), з яких вбачається, що кошти на
рахунок Головного фінансового
управління Івано-Франківської
обласної державної адміністрації на
виконання умов договору №1295/517-ГУ від
20.12.12 не надходили. З огляду на
викладене, посилання відповідача на
договір №1295/517-ГУ судом до уваги не
приймається.

З огляду на встановлення судом факту
порушення відповідачем своїх
зобов"язань, вимога позивача щодо
стягнення 7161,58грн. основного боргу
обґрунтована та підлягає до
задоволення.

Статтею 216 Господарського кодексу
України передбачено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

В силу ч.1 ст.230 Господарського кодексу
України, штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися, зокрема неустойкою
(штрафом, пенею), якою, з огляду на
положення ст.549 Цивільного кодексу
України, є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. При цьому пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов"язання за кожен день
прострочення виконання.

За приписами ч. 6 ст. 231 Господарського
Кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

В силу ч. 2 статті 343 Господарського
Кодексу України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Згідно ст. 547 Цивільного кодексу
України правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі.

Укладаючи договір, сторони дійшли
згоди відносно забезпечення виконання
відповідачем грошових зобов'язань
пенею та погодили строк їх нарахування:
за порушення строку оплати природного
газу покупець сплачує постачальнику
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від простроченої суми за
кожний день прострочки (п. 7.3.1 договору
).

В силу ст.625 Цивільного кодексу України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов"язання, на вимогу
кредитора зобов"язаний сплатити суму
боргу з врахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір не встановлений договором
або законом.

На підставі вказаної норми закону та
пунктів договору, позивачем нараховано
558,77грн. пені за період з 21.09.11 по 21.04.12,
7,16грн. інфляцйних втрат за період
листопад 2011 року по листопад 2013 року та
471,55грн. 3% річних за період з 21.09.11 по
31.12.13.

Керуючись частиною 1 статті 4-7
Господарського процесуального кодексу
України щодо прийняття судового
рішення за результатами обговорення
усіх обставин справи та частиною 1
статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
стосовно всебічного, повного і
об'єктивного розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд повинен перевірити
обґрунтованість і правильність
здійснених позивачем нарахувань, і в
разі, якщо їх обчислення помилкове -
зобов'язати позивача здійснити
перерахунок відповідно до закону чи
договору або зробити це самостійно.

Судом перевірено правильність
нарахування позивачем пені, 3% річних та
інфляційних втрат та задоволено їх в
повному обсязі за розрахунком позивача
з огляду на правильність їх
нарахування.

Судові витрати, у відповідності до ст.49
ГПК України, покласти на відповідача.

На підставі вищевикладеного, у
відповідності до ст.124 Конституції
України, Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
ст.ст.11, 509, 525, 526, 530, 546, 547, 549, 551, 610, 612,614, 625,
629,712 Цивільного Кодексу України,
ст.ст.173, 193, 216, 230, 231, 233, 265, 343
Господарського кодексу України,
керуючись ст.ст.4-7, 43, 49, 55, 75, ст. 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

позов дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" до Дирекції
Теплопостачання про стягнення
основного боргу, пені, інфляційних
збитків та 3 % річних за прострочення
виконання зобов"язання в сумі 8119,06грн.
задовольнити.

Стягнути з Дирекції Теплопостачання
(Івано-Франківська область, м.Тлумач,
вул.Шевченка, 3 А, ) на
користь дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (м.Київ,
вул.Шолуденка, 1, ) 7161,58
(сім тисяч сто шістдесят одну гривню
п"ятдесят вісім копійок) основного
боргу, 558,77(п"ятсот п"ятдесят вісім
гривень сімдесят сім копійок) пені,
471,55(чотириста сімдесят одну гривню
п"ятдесят п"ять копійок) 3% річних,
7,16(сім гривень шістнадцять копійок)
інфляцйних втрат та 1720,50(одну тисячу
сімсот двацять гривень п"ятдесят
копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 11.03.14

Суддя
Матуляк П. Я.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________ Легінь О. В. 11.03.14