ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
Рішення

06.03.2014 р.
Справа № 907/1293/13

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „Торговий Дім
„Дольче Віта", м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю „ФАЛВА", м. Мукачево

про стягнення 15 588 грн. 39 коп., в тому
числі 9 209 грн. 70 коп. основного боргу за
поставлену продукцію, 824 грн. 86 коп.
пені, 180 грн. 52 коп. три відсотки річних,
2 364 грн. 65 коп. штрафу та 3 008 грн. 66
коп. - 50% за користування чужими коштами
(з врахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог),

Суддя господарського суду - Пригара Л.І.

представники:

Позивача -

Відповідача - Данканич А.А., довіреність
№ 28/1 від 28.01.2014 року

СУТЬ СПОРУ: Товариством з обмеженою
відповідальністю „Торговий Дім
„Дольче Віта", м. Київ заявлено позов до
відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю „ФАЛВА", м. Мукачево
про стягнення 20 288 грн. 39 коп., в тому
числі 13 909 грн. 70 коп. основного боргу за
поставлену продукцію, 824 грн. 86 коп.
пені, 180 грн. 52 коп. три відсотки річних, 2
364 грн. 65 коп. штрафу та 3 008 грн. 66
коп. - 50% за користування чужими коштами.
Представником позивача 06.03.2014 року на
адресу суду надіслано заяву -
факсограму № 25/3 від 05.03.2014 року про
зменшення розміру позовних вимог в
порядку ст. 22 ГПК України, в якій
просить суд стягнути з відповідача 15 588
грн. 39 коп., в тому числі 9 209 грн. 70 коп.
основного боргу за поставлену
продукцію, 824 грн. 86 коп. пені, 180 грн. 52
коп. три відсотки річних, 2 364 грн. 65 коп.
штрафу та 3 008 грн. 66 коп. - 50% за
користування чужими коштами, в зв'язку
з частковою оплатою відповідачем суми
боргу після пред'явлення позову до
суду.

Представником позивача 06.03.2014 року на
адресу суду надіслано заяву -
факсограму № 25/3 від 05.03.2014 року про
зменшення розміру позовних вимог в
порядку ст. 22 ГПК України, в якій
просить суд стягнути з відповідача 17 358
грн. 39 коп., в тому числі 10 979 грн. 70 коп.
основного боргу за поставлену
продукцію, 824 грн. 86 коп. пені, 180 грн. 52
коп. три відсотки річних, 2 364 грн. 65 коп.
штрафу та 3 008 грн. 66 коп. - 50% за
користування чужими коштами, в зв'язку
з частковою оплатою відповідачем суми
боргу після пред'явлення позову до
суду. Крім того, 06.03.2014 року надіслав
заяву - факсограму № 25/3 від 05.03.2014 року
про зменшення розміру позовних вимог в
порядку ст. 22 ГПК України, в якій
просить суд стягнути з відповідача 15 588
грн. 39 коп., в тому числі 9 209 грн. 70 коп.
основного боргу за поставлену
продукцію, 824 грн. 86 коп. пені, 180 грн. 52
коп. три відсотки річних, 2 364 грн. 65 коп.
штрафу та 3 008 грн. 66 коп. - 50% за
користування чужими коштами, в зв'язку
з частковою оплатою відповідачем суми
боргу після пред'явлення позову до
суду. Просить задоволити позов з
врахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог, обґрунтовуючи
позовні вимоги доданими до матеріалів
справи документальними доказами,
зокрема стверджує, що відповідач
своєчасно не виконав умови договору
дистрибуції № 64/04-Д від 04.04.2013 року, а
саме не оплатив вартість поставленого
йому товару в розмірі 9 209 грн. 39 коп.
Крім того, за порушення термінів оплати
отриманої відповідачем продукції,
позивачем нараховано відповідачу пеню
в розмірі 824 грн. 86 коп., штраф в розмірі 2
364 грн. 65 коп. (п. 10.2.1. договору),
три відсотки річних в розмірі 180 грн. 52
коп. (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України) та 50% за користування чужими
коштами в розмірі 3 008 грн. 66
коп. (п. 10.4. договору).

Відповідач у судовому засіданні
06.03.2014 року подав суду письмову заяву
б/н від 06.03.2014 року (вх. № 02.5-1-14/2984/14 від
06.03.2014 року), в якій позовні вимоги з
врахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог в сумі 15 588 грн. 39
коп., в тому числі 9 209 грн. 70 коп.
основного боргу за поставлену
продукцію, 824 грн. 86 коп. пені, 180 грн. 52
коп. три відсотки річних, 2 364 грн. 65 коп.
штрафу та 3 008 грн. 66 коп. - 50% за
користування чужими коштами визнає у
повному обсязі та не заперечує проти їх
стягнення.

Вивчивши, дослідивши матеріали справи
та заслухавши пояснення представника
відповідача,

суд встановив:

4 квітня 2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю „Торговий
Дім „Дольче Віта", м. Київ
(підприємство) та Товариством з
обмеженою відповідальністю „ФАЛВА", м.
Мукачево (дистриб'ютор) укладено
договір дистрибуції № 64/04-Д. Згідно
умов даного договору підприємство
(позивач) взяв на себе зобов'язання
передати, а дистриб'ютор (відповідач)
прийняти, оплатити та здійснити
реалізацію харчових продуктів на
умовах та в строки передбачені
договором (п. 1.1. договору).

Розділом 1 договору сторони встановили,
що ціни, асортимент, сортамент та
кількість продукції, що передається,
зазначаються в специфікаціях та/чи
накладних, що є невід'ємними частинами
договору. Усі видаткові накладні та/або
ТТН, що оформлені між сторонами
протягом терміну дії даного договору
вважаються такими, що створені на
підставі та в межах даного договору,
навіть при відсутності вказівки
(посилання) на даний договір в самій
накладній.

Відповідно до розділу 4 договору
сторони передбачили, що ціна на
продукцію, що поставляється за даним
договором, фіксується на кожну чергову
поставку в видатковій накладній та/або
ТТН. Ціна продукції може формуватися
підприємством (позивачем) в залежності
від виконання дистриб'ютором
(відповідачем) умов щодо строків оплати
за отриману продукцію та об'ємів
продажу зазначених в щомісячних планах
поставки продукції. Усі розрахунки між
сторонами за кожну отриману партію
продукції проводяться у
безготівковому порядку шляхом
банківського переказу коштів.

Пунктом 4.5. договору зазначено, що
розрахунок за продукцію дистриб'ютор
(відповідач) зобов'язаний провести не
пізніше 30 - ти календарних днів з
моменту отримання продукції. Датою
отримання продукції вважається дата
зазначена в накладних, відповідно до п.
1.3. та п. 7.3. договору.

Повноваження осіб дистриб'ютора
(відповідача), які одержують продукцію
від підприємства (позивача)
підтверджуються з допомогою доручень
(генеральних доручень), що видаються у
встановленому нормативно - правовими
актами України порядку (п. 7.2. договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського
кодексу України майново -
господарськими визнаються цивільно -
правові зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності
та регулюються Цивільним кодексом
України з врахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Таким чином, на день розгляду спору в
суді, обставини спору оцінюються судом
з огляду на правила Цивільного кодексу
України та Господарського кодексу
України.

Відповідно до договору дистрибуції №
64/04-Д від 04.04.2013 року та видаткових
накладних № ТД-0007279 від 08.04.2013 року, №
ТД-0007280 від 08.04.2013 року та № ТД-0008251 від
22.04.2013 року позивачем було поставлено
відповідачу продукцію (товар) на
загальну суму 15 581 грн. 70 коп. Однак,
дистриб'ютор (відповідач) за отриману
продукцію розрахувався лише частково в
розмірі 6 372 грн., що підтверджується
банківськими виписками та платіжними
дорученнями, які містяться в
матеріалах справи.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 року №
996-ХІУ з наступними змінами та
доповненнями підтвердження здійснення
господарської операції відбувається
на підставі первинних документів, які
містять у собі відомості про
господарську операцію.

У зв'язку з частковим погашенням
основного боргу за поставлену
продукцію, за відповідачем згідно
даних позивача рахується борг у
розмірі 9 209 грн. 70 коп.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач неналежно виконав взяті на
себе зобов'язання, не оплатив повну
вартість поставленої йому продукції в
розмірі 9 209 грн. 70 коп. Позовні
вимоги в частині стягнення суми
основного боргу за поставлену
продукцію в розмірі 9 209 грн. 70 коп.
доведені доданими до матеріалів справи
документальними доказами,
відповідачем не заперечені та визнані.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу
України договори укладені між
сторонами по справі, як цивільно -
правові правочини є правомірними на
час розгляду справи, оскільки їх
недійсність прямо не встановлено
законом, та вони не визнані судом
недійсними, тому зобов'язання за цими
договорами мають виконуватися
належним чином.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

У відповідності до ст. 193
Господарського кодексу України від
16.01.2003 року № 436-IV, ст. 526
Цивільного кодексу України від 16.01.2003
року № 435-IV, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
законодавства. Порушене право позивача
підлягає захисту шляхом стягнення на
його користь суми 9 209 грн. 70 коп.
основного боргу за поставлену
продукцію.

Позивач звернувся з вимогою про
стягнення з відповідача пені у розмірі
824 грн. 86 коп. та штрафу у розмірі 2
364 грн. 65 коп.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

На підставі ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно ст. ст. 230 - 232 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання. У разі,
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому в договорі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасного виконання грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. Штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання.

Пунктом 10.2.1 договору встановлено, що у
випадку прострочення розрахунків за
продукцію дистриб'ютор (відповідач)
сплачує підприємству (позивачу) пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми заборгованості за кожний день
прострочення, крім цього, збитки,
інфляційні та 3% річних, відповідно до
ст. 625 ЦК України, а у випадку затримки
оплати більш, ніж на 30 днів з моменту
закінчення терміну, зазначеного в п. 4.5.,
дистриб'ютор (відповідач) сплачує штраф
у розмірі 17% від несплаченої за
договором суми.

Таким чином, позивачем за несвоєчасне
виконання відповідачем грошового
зобов'язання нарахована пеня, яка
визначена з врахуванням обмеження її
розміру подвійною обліковою
ставкою НБУ відповідно до Закону
України „Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" від 22 листопада 1996 року N
543/96-ВР та ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України складає 824 грн.
86 коп., підлягає стягненню з
відповідача. Також за несвоєчасне
виконання відповідачем грошового
зобов'язання нарахований штраф у
розмірі 2 364 грн. 65 коп., підлягає
стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
врахуванням індексу інфляції за весь
період прострочення, а також три
проценти річних від простроченої суми.
Сума трьох процентів річних за період
прострочки складає 180 грн. 52 коп.,
підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, позивач звернувся з вимогою
про стягнення з відповідача 50% за
користування чужими коштами в розмірі 3
008 грн. 66 коп.

Пунктом 10.4. договору сторони
передбачили, що за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, відповідно до ч. 1
ст. 536 Цивільного кодексу України у
розмірі 50% річних.

Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу
України, за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача 3 008 грн. 66 коп. за
користування чужими грошовими коштами
є обґрунтованими та такими, що
підлягають стягненню з відповідача.

З огляду на вищенаведене, суд вважає
вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача основного боргу за
поставлену продукцію, пені, три
відсотки річних, штрафу та 50% за
користування чужими грошовими коштами
документально доведеними,
обґрунтованими та відповідачем
визнаними. Таким чином, позов підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати підлягають віднесенню
на відповідача у відповідності до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України у розмірі 1 720 грн. 50 коп. на
відшкодування витрат по сплаті
судового збору.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю „ФАЛВА", м. Мукачево,
вул. Підопригори, 5 (код ЄДРЮОФОП 22073212)
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю „Торговий Дім
„Дольче Віта", м. Київ, Бориспільське
шосе, 7Б (код ЄДРЮОФОП 33631780) суму 15 588
(П'ятнадцять тисяч п'ятсот вісімдесят
вісім гривень) грн. 39 коп., в тому числі 9
209 (Дев'ять тисяч двісті дев'ять гривень)
грн. 70 коп. основного боргу за
поставлену продукцію, 824 (Вісімсот
двадцять чотири гривень) грн. 86 коп.
пені, 180 (Сто вісімдесят гривень) грн. 52
коп. три відсотки річних, 2 364 (Дві тисячі
триста шістдесят чотири гривень) грн. 65
коп. штрафу та 3 008 (Три тисячі
вісім гривень) грн. 66 коп. - 50% за
користування чужими грошовими коштами,
а також суму 1 720 (Одна тисяча сімсот
двадцять гривень) грн. на відшкодування
витрат по сплаті судового збору.

3. Рішення набирає законної сили в
порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 11.03.2014 року

Суддя
Пригара Л.І.