РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2014 р.
Справа № 906/1596/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючої судді
Коломис В.В.

суддів
Тимошенко О.М.

суддів
Огороднік К.М.

при секретарі судового засідання
Величко К.Я.

розглянувши апеляційну скаргу
Прокуратури Житомирської області на
рішення господарського суду
Житомирської області від 30.12.13 р.

у справі № 906/1596/13 (суддя Сікорська Н.А.
)

позивач Житомирський міжрайонний
прокурор з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері в
інтересах держави в особі

1) Державної екологічної інспекції в
Житомирській області

2) Стрижівської сільської ради
Коростишівського району

відповідач Акціонерна компанія
"Гюльсан іншаат санаї туризм накліят ве
тіджарет анонім шіркеті" в особі
представництва

про стягнення 19 337 720,00 грн.

за участю представників сторін:

органу прокуратури - Гіліс І.В.
(посвідчення №001246 від 22.08.12р.);

позивача 1 - не з'явився;

позивача 2 - не з'явився;

відповідача - Колдоба М.В. (довіреність
б/н від 13.05.13р.).

Судом роз'яснено представникам сторін
права та обов'язки, передбачені ст.ст.20,
22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не поступало, заяв про
відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Житомирської області від 30.12.2013 року у
справі №906/1596/13 в позові Житомирського
міжрайонного прокурора з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері в інтересах
держави в особі Державної екологічної
інспекції в Житомирській області,
Стрижівської сільської ради
Коростишівського району про стягнення
19 337 720,00 грн. Скасовані заходи
забезпечення позову вжиті ухвалою
господарського суду Житомирської
області від 14.11.2013 року.

Не погоджуючись з прийнятим судом
першої інстанції рішенням, прокурор
звернувся до Рівненського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення місцевого господарського суду
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позов задоволити в повному обсязі.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт
посилається на порушення
господарським судом Житомирської
області норм матеріального та
процесуального права, а також на
невідповідність висновків, викладених
у рішенні місцевого суду, обставинам
справи.

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу вважає рішення місцевого
господарського суду законним та
обгрунтованим, а тому просить залишити
його без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

В судове засідання представники
позивачів не з'явилися. При цьому, від
представника Державної екологічної
інспекції в Житомирській області
надійшло клопотання про відкладення
розгляду скарги на іншу дату.

Клопотання позивача-1 апеляційним
судом відхилене як необгрунтоване,
оскільки відкладення розгляду скарги
вже мало місце. Крім того, ГПК України
не містить вимог щодо відповідальних
осіб, які можуть представляти інтереси
сторін в господарському суді. Надання
повноважень на представництво
інтересів сторони в процесі не
обмежено будь-яким певним колом осіб,
таким представником може бути сам
керівник, головний бухгалтер,
бухгалтер, інші працівники
підприємства або представники на
підставі доручення, які не перебувають
з ним у трудових відносинах, а тому
неможливість явки в судове засідання
конкретного представника позивача-1 не
є правовою підставою для відкладення
розгляду справи.

Відповідно до п.2 ухвали апеляційного
суду від 25.02.2014 року передбачено, що
неявка представників сторін в судове
засідання в разі повідомлення їх
належним чином не є перешкодою для
розгляду апеляційної скарги по суті.

Враховуючи, що позивач-2 завчасно був
повідомлений про час і місце розгляду
спору, проте в судове засідання не
з'явився, а клопотанння позивача-1 про
відкладення розгляду скарги відхилено,
апеляційний суд вважає за можливе
здійснювати розгляд апеляційної
скарги за відсутності представників
позивачів.

Безпосередньо в судовому засіданні
прокурор та представник відповідача
повністю підтримали вимоги і доводи,
викладені відповідно в апеляційній
скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення
прокурора та представника відповідача,
розглянувши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
місцевим господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
вважає, що у задоволенні вимог
апеляційної скарги слід відмовити,
рішення місцевого господарського суду
- залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
проведеною Житомирською міжрайонною
прокуратурою з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері
перевіркою додержання вимог
природоохоронного законодавства
встановлено самовільне (за відсутності
спеціального дозволу, рішення про
передачу у користування земельної
ділянки та правовстановлюючих на неї
документів) користування надрами
Акціонерною компанією "Гюльсан іншаат
санаї туризм накліят ве тіджарет
анонім шіркеті" в особі Представництва
"Гюльсан іншаат санаї туризм накліят ве
тіджарет анонім шіркеті" протягом
вересня-жовтня 2010 р., внаслідок чого
незаконно добуто 167481 м.куб. піску
вартістю 20097720,00 грн.

Прокурор посилаючись на протокол
огляду місця події від 21.09.2010 р.; лист
відповідача від 12.10.2010 р. № 10.3053; договір
на тимчасове користування (вивіз)
грунтосуміші від 17.09.2010 р.; звіт
лабораторного дослідження зразків
грунтосуміші, проведеного центральною
лабораторією ПАТ "Укргеолбудм";
висновки судово-земельної експертизи
від 03.08.2011р., проведеної спеціалістами
управління виробничо-технічного
обслуговування КП "Кіровгеологія", та
судово-бухгалтерської експертизи від
24.04.2012 р., проведеної в ході
розслідування кримінальної справи;
акт позапланової ревізії
фінансово-господарської діяльності
відповідача від 12.10.2010 р.; довідку
управління Держкомзему в
Коростишівському районі, та
зазначаючи, що відповідач незаконно
заволодів корисними копалинами
місцевого значення вартістю 20097720,00
грн., та враховуючи те, що відповідач
частково, а саме в сумі 760000,00 грн.,
перерахував кошти за пісок на рахунок
КП "Коростишівське
архітектурно-планувальне бюро", які
використані на розвиток
інфраструктури Стрижівської та інших
територіальних громад
Коростишівського району, звернувся до
господарського суду Житомирської
області з позовом про відшкодування
19337720,00 грн. вартості безпідставно
набутого майна (корисні копалини
місцевого значення (пісок)) на підставі
ст.ст. 1212, 1213 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Обов'язковою умовою для звернення
будь-якої особи до господарського суду
є наявність порушення прав чи
охоронюваних законом інтересів цієї
особи. Наявність права на пред'явлення
позову не є безумовною підставою для
здійснення судового захисту, а лише
однією з необхідних умов реалізації
права, встановленого вищевказаними
нормами. Відсутність права на позов у
матеріальному розумінні тягне за собою
ухвалення рішення про відмову у
задоволенні позову незалежно від інших
встановлених судом обставин.

Згідно норм статті 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Як вбачається, прокурор звернувся до
суду в інтересах держави в особі,
зокрема, Державної екологічної
інспекції в Житомирській області.

Відповідно до Положення про Державну
екологічну інспекцію України,
затвердженого Указом Президента
України від 13 квітня 2011 року № 454/2011,
Держекоінспекція України входить до
системи органів виконавчої влади та
утворюється для забезпечення
реалізації державної політики із
здійснення державного нагляду
(контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення і охорони природних
ресурсів.

Основними завданнями Держекоінспекції
України є, зокрема: реалізація
державної політики зі здійснення
державного нагляду (контролю) за
додержанням вимог законодавства у
сфері охорони навколишнього
природного середовища, раціонального
використання, відтворення та охорони
природних ресурсів.

Компетенція центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику із здійснення державного
нагляду (контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення і охорони природних
ресурсів, у сфері охорони
навколишнього природного середовища
викладена, в тому числі, і ст. 20-2 Закону
України "Про охорону навколишнього
природного середовища 25.06.1991 р. № 1264.

Зокрема, до його компетенції належить
організація і здійснення у межах
компетенції державного нагляду
(контролю) за додержанням центральними
органами виконавчої влади та їх
територіальними органами, місцевими
органами виконавчої влади, органами
місцевого самоврядування в частині
здійснення делегованих їм повноважень
органів виконавчої влади,
підприємствами, установами та
організаціями незалежно від форми
власності та господарювання,
громадянами України, іноземцями та
особами без громадянства, а також
юридичними особами - нерезидентами
вимог законодавства: про екологічну та
радіаційну безпеку; про використання
та охорону земель; про охорону і
раціональне використання вод та
відтворення водних ресурсів; про
охорону атмосферного повітря; про
охорону, захист, використання та
відтворення лісів; про охорону,
утримання і використання зелених
насаджень; про використання, охорону і
відтворення рослинного світу; про
охорону, раціональне використання та
відтворення тваринного світу; щодо
дотримання правил створення,
поповнення, зберігання, використання
та державного обліку зоологічних,
ботанічних колекцій і торгівлі ними;
під час ведення мисливського
господарства та здійснення полювання;
про збереження об'єктів рослинного та
тваринного світу, занесених до
Червоної та Зеленої книг України,
формування, збереження і використання
екологічної мережі; про
природно-заповідний фонд; про охорону,
використання і відтворення риби та
інших водних живих ресурсів; у сфері
хімічних джерел струму в частині
забезпечення екологічної безпеки
виробництва хімічних джерел струму та
утилізації відпрацьованих хімічних
джерел струму, ведення обліку обсягів
накопичення відпрацьованих хімічних
джерел струму та передачі їх на
утилізацію; щодо дотримання вимог
реєстрації в суднових документах
операцій із шкідливими речовинами та
сумішами; про поводження з відходами;
щодо наявності дозволів, лімітів та
квот на спеціальне використання
природних ресурсів, дотримання їх умов;
про біологічну та генетичну безпеку
щодо біологічних об'єктів природного
середовища при створенні, дослідженні
та практичному використанні генетично
модифікованих організмів у відкритій
системі.

Тобто, позов в інтересах Державної
екологічної інспекції в Житомирській
області може бути заявлено в разі
порушення відповідачем вищевказаних
норм законодавства.

Натомість, як вбачається з матеріалів
справи та встановлено судами обох
інстанцій, матеріально-правовою
вимогою прокурора є стягнення вартості
безпідставно набутого майна, що
грунтується на нормах цивільного
законодавства, а саме, ст.ст. 1212-1213 ЦК
України, що в свою чергу вказує на
відсутність порушеного права чи
охоронюваного законом інтересу
Державної екологічної інспекції в
Житомирській області та, відповідно, є
підставою для відмови в позові.

Щодо стягнення з відповідача до
бюджету Стрижівської сільської ради
вартості здобутих без достатньої
правової підстави корисних копалин
місцевого значення (піску) слід
зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Зазначена стаття визначає загальні
умови існування цивільно-правових
зобов'язань, що виникають у зв'язку із
так званим безпідставним збагаченням,
тобто набуттям або збереженням майна
без достатньої правової підстави.
Зобов'язання із набуття або збереження
майна без достатньої правової підстави
має місце за наявності таких умов: є
набуття або збереження майна. Це
означає, що особа набуває нові
цінності, збільшує кількість та
вартість належного їй майна або
зберігає майно, яке неминуче мало б
вибути із її володіння; мало місце
набуття або збереження майна за
рахунок іншої особи (тобто збільшення
або збереження майна у особи є
наслідком втрати або недоотримання
цього майна іншою особою); обов'язково
має бути відсутність правової підстави
для набуття або збереження майна за
рахунок іншої особи (тобто мала місце
помилка, обман, випадковість або інші
підстави набуття або збереження майна,
які не можна віднести до підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків).

Відповідно до ст.1213 ЦК України, набувач
зобов'язаний повернути потерпілому
безпідставно набуте майно в натурі. У
разі неможливості повернути в натурі
потерпілому безпідставно набуте майно
відшкодовується його вартість, яка
визначається на момент розгляду судом
справи про повернення майна.

Як вбачається з матеріалів справи,
прокурор, як на доказ, який підтверджує
факт безпідставного добування піску,
посилається на протокол огляду місця
події від 21.09.2010 р.; лист відповідача від
12.10.2010 р. вих. № 10.3053; договір на
тимчасове користування (вивіз)
грунтосуміші від 17.09.2010 р.; звіт
лабораторного дослідження зразків
грунтосуміші, проведеного центральною
лабораторією ПАТ "Укргеолбудм";
висновки судово-земельної експертизи
від 03.08.2011р., проведеної спеціалістами
управління виробничо-технічного
обслуговування КП "Кіровгеологія", та
судово-бухгалтерської експертизи від
24.04.2012 р., проведеної в ході
розслідування кримінальної справи;
акт позапланової ревізії
фінансово-господарської діяльності
відповідача від 12.10.2010 р.; довідку
управління Держкомзему в
Коростишівському районі.

Дослідивши вищевказані докази, на які
посилається позивач, як на доказ
набуття відповідачем майна за рахунок
іншої особи без достатньої правової
підстави (добування корисної копалини
місцевого значення (піску)), суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що останні не є належними та допустими
доказами вищевказаної обставини, та не
можуть вказувати на те, що у
відповідача виникли відповідні
зобов'язання перед Стрижівською
сільською радою, визначені ст. 1212 ЦК
України.

Так, згідно п.1.1 Договору на тимчасове
користування (вивіз) грунтосуміші від
17.09.2010 р. Стрижівська сільська рада
надала дозвіл Представництву "Гюльсан
іншаат санаї туризм накліят ве
тіджарет анонім шіркеті" тимчасово
проводити роботи з вивезення
грунтосуміші з земель запасу
Стрижівської сільської ради для
будівництва автомобільної розв'язки
(а.с. 28).

Слід зазначити, що порядок надання
земельних ділянок державної або
комунальної власності у користування
визначено спеціальними нормами
чинного законодавства, зокрема, ст.123
Земельного кодексу України, згідно
якої, надання земельних ділянок
державної або комунальної власності у
користування здійснюється на підставі
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування, яке
приймається на підставі проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок.

Стяття 16 Кодексу України "Про надра"
передбачає наявність спеціального
дозволу на користування надрами у
межах конкретних ділянок.

Всупереч вищевказаним нормам, ні суду
першої інстанції, ні апеляційному суду
сторонами не було надано рішення
сільської ради, проекту землеустрою,
спеціального дозволу на користування
надрами; відсутні такі докази і в
матеріалах справи. Зазначене, в свою
чергу, вказує про видобування
грунтосуміші відповідачем без
достатньої правової підстави.

Згідно письмових пояснень відповідача
УСБУ в Житомирській області за вих.
№10.3053 від 12.10.2010 р. (а.с.26) за підписом
голови Представництва, останній
підтвердив факт добування піску,
вказавши, що дозвільним документом на
право видобутку грунтосуміші був
Договір на тимчасове користування
(вивіз) грунтосуміші від 17.09.2010 р.

Факт видобування грунтосуміші
підтверджується і перерахуванням
відповідачем на рахунок КП
"Коростишівське
архітектурно-планувальне бюро" коштів
в сумі 760000,00 грн., про що також
зазначається в письмових поясненнях
від 12.10.2010 р. та в Акті позапланової
ревізії фінансово-господарської
діяльності Представництва "Гюльсан
іншаат санаї туризм накліят ве
тіджарет анонім шіркеті" за період
01.01.2010 р. по 31.12.2010 р. КРУ в Житомирській
області від 11.02.2011 р.(а.с. 14-25).

При цьому слід зазначити, що матеріали
справи не містять доказів, які б
вказували, що відповідачем дійсно
видобуто пісок в кількості, яка вказана
в позовній заяві - 167481 м. куб. (накладні,
матеріали оприбуткування, перевезення,
фактичного використання піску тощо).

Відповідно до ст.41 ГПК України, саме
господарський суд призначає судову
експертизу для роз'яснення питань, що
виникають при вирішенні
господарського спору і потребують
спеціальних знань.

Проведення судової експертизи
доручається державним спеціалізованим
установам чи безпосередньо особам, які
відповідають вимогам, встановленим
Законом України "Про судову
експертизу".

Натомість, як вбачається з матеріалів
справи, судово-земельна експертиза та
судово-бухгалтерська експертиза, на
які посилається прокурор як в позовній
заяві, так і в апеляційній скарзі, були
проведені на виконання постанов
Управління СБ України в Житомирській
області від 18.03.2011 р. та від 30.03.2011 р., з
огляду на що не є належними та
допустими доказами щодо кількості
видобутого без достатньої правової
підстави піску.

З огляду на викладене та зважаючи на те,
що позивачем не надано доказів щодо
кількості добутого без достатньої
правової підстави піску, що в свою
чергу робить неможливим визначити його
вартість в порядку ст.1213 ЦК України,
місцевий господарський суд прийшов до
правильного висновку про відсутність
правових підстав для стягнення 19 337 720,00
грн. вартості безпідставно добутих
корисних копалин та, відповідно,
правомірно відмовив в задоволенні
позовних вимог.

Враховуючи відсутність правових
підстав для задоволення позовних
вимог, суд першої інстанції правомірно
скасував заходи забезпечення позову,
вжиті ухвалою господарського суду від
14.11.2013 р. в порядку ст.68 ГПК України.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Натомість,
прокурором не подано судовій колегії
належних та достатніх доказів, які
стали б підставою для скасування
рішення місцевого господарського суду.
Посилання прокурора, викладені в
апеляційній скарзі, колегія суддів
вважає безпідставними, документально
необґрунтованими, такими, що належним
чином досліджені судом першої
інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в
сукупності, колегія суддів
Рівненського апеляційного
господарського суду вважає, що рішення
господарського суду Житомирської
області ґрунтується на матеріалах і
обставинах справи, відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
а тому відсутні правові підстави для
його скасування.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105 ГПК України,
суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Прокуратури
Житомирської області залишити без
задоволення. Рішення господарського
суду Житомирської області від 30.12.2013
року - залишити без змін.

2. Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя
Коломис В.В.

Суддя
Тимошенко О.М.

Суддя
Огороднік К.М.