ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.02.14р. Справа № 904/9345/13За позовом
Державного підприємства
„Придніпровська залізниця", м.
Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства
„Нікопольський завод феросплавів",
м. Нікополь
Дніпропетровської області

про стягнення 5 123 грн. 88 коп.

Суддя ЗАГИНАЙКО Т.В.

Представники:

від позивача: Шуба Я С. - представник,
дов. від 01.01.2013р. №33;

Русанова В.В. - представник,
дов. від 01.01.2014р. №30 (був присутній у
судовому засіданні 05.02.2014р.);

Черненко Є.І. - представник,
дов. від 01.01.2014р. №34 (був присутній у
судовому засіданні 17.02.2014р.);

від відповідача: Марченко М.А. -
представник, дов. від 30.12.2013р. №370-4016;

Золотарьова М.К. -
представник, дов. від 30.12.2013р. №373-4016 (був
присутній у судовому засіданні
05.02.2014р.);

Бойко Н.Л. - представник,
дов. від 17.10.2013р. №284-4016 (був присутній у
судовому засіданні 05.02.2014р. та 17.02.2014р.);

Слюсарюк Ю.М. -
представник, дов. від 30.12.2013р. №369-4019 (був
присутній у судовому засіданні
17.02.2014р.).

СУТЬ СПОРУ:

Згідно із статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні було оголошено
перерви до 17.02.2014р та до18.02.2014р.

Позивач просить стягнути з відповідача
5 123 грн. 88 коп. - плати за користування
вагонами та додаткових зборів.

Відповідач у відзиві (вх.№8312/14 від
05.02.2014р.) на позовну заяву просить у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю, оскільки: - у законодавстві
відсутня імперативна норма, яка б
встановлювала вимогу того, що
радіологічний контроль має бути
проведений до того як експортний
вантаж прибуде до пункту пропуску
через державний кордон України; -
відповідачем не порушений порядок
проведення радіологічного контролю,
при якому такий контроль може
здійснюватися як при відправленні
вантажу, так і до проходження митного
кордону в пункті пропуску через
державний кордон України; - за фактом
затримки вагонів відповідачем не було
отримано запитів залізниці щодо
перешкоджання до перевезення, як того
вимагають положення статті 21 УМВС,
ненадання відповідей, які у строки,
визначені параграфом 3 статтею 21 УМВС, є
підставою для покладення додаткових
витрат за затримку перевезення за
відсутності вини відправника; - за
відсутності вини відповідача затримка
вагонів була здійснена станцією
Куп'янськ - Сортувальний Південної
залізниці, яка не є станцією
відправлення чи призначення,
враховуючи, що відомості плати за
користування вагонами, які є
документами обліку часу перебування
вагонів у пунктах навантаження та
вивантаження та на під'їзних коліях і
містять розрахунки платежів за
користування вагонами, позивачем не
складались, нарахування плати за
користування вагонами у сумі 171 грн. 60
коп. здійснено не у відповідності до
статей 119, 120 Статуту залізниць України
та Правил користування вагонами та
контейнерами; - нарахування збору за
маневрові роботи в сумі 3 637 грн. 00 коп. в
даному випадку здійснено з порушенням
положень Правил користування вагонами
і контейнерами та Збірника тарифів на
перевезення вантажів залізничним
транспортом України, оскільки
виконання маневрових робіт не
підтверджено відповідними
документами, вимоги відповідача про їх
здійснення не пред'являлись; - збір за
повідомлення у розмірі 53 грн. 00
коп. справляється за надання
одержувачам інформації про вантажі, що
прибули на їх адресу на станції
призначення; - телеграми не містили
інформації щодо прибуття вантажів.

Позивач у поясненнях (вх.№10841/14 від
17.02.2014р.) на відзив підтримує свої
позовні вимоги та зазначає, що: -
відповідач не правильно застосовує
норму права щодо нарахування плати за
користування вагонами по відомостям
плати ф. ГУ-46, як то передбачається
Правилами користування вагонами і
контейнерами для внутрішньодержавних
перевезень, в даному випадку правильно
застосовувати вимоги параграфу 2
статті 11 СМГ, оскільки перевезення
міждержавне, тобто всі нараховані
платежі, пов'язані із затримкою вагонів
з вини відправника, повинні вноситись
до накладної; - станція Куп'янськ -
Сортувальний правомірно нарахувала
збір за проведену маневрову роботу по
актам загальної форми ГУ-23 із
засвідченням обставин, за яких
проводилась ця робота, які є належним
документом для матеріальної
відповідальності; - відповідач не
правильно трактує пункт 10 Розділу ІІІ
Тарифного керівництва №1, тобто цей
пункт передбачає справляння зборів за
телеграфне повідомлення у випадку
виконання залізницею даної послуги, а
не на вимогу вантажовласника; - станція
Нікополь Придніпровської залізниці є
станцією відправлення, тому позивач
має право на дані позовні вимоги; -
відповідач не правильно застосовує
вимоги параграфу 3 статті 21 СМГС в
частині повідомлення відправника про
перешкоду в перевезенні, так як дані
вимоги відносяться до параграфу 1
статті 21 СМГС і застосовуються при
зміні шляху прямування; - порушення в
частині правомірності проходження
радіологічного контролю не в пункті
переходу, а в зоні діяльності
регіональної митниці не існує.

Відповідач у поясненнях (вх.№10962/14 від
17.02.2014р.) підтримує позицію щодо
відхилення позовних вимог у даній
справі, оскільки: - станом на 2013р.
радіологічний контроль міг бути
здійснений безпосередньо у пункті
пропуску через державний кордон
України - Тополі; - враховуючи, що деякі
вагони належали іноземним суб'єктам
господарювання, то зазначена плата
повинна доводитись зведеною відомістю
нарахованих платежів по залізничних
адміністраціях за користування
вагонами.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу за допомогою
технічних засобів представниками
сторін заявлено не було.

У судовому засіданні було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
сторін господарський суд, -

встановив:

18.02.2008р. між Державним підприємством
„Придніпровська залізниця"
(Залізницею) та Відкритим акціонерним
товариством „Нікопольський завод
феросплавів" (Одержувачем) було
укладено Договір №ПР/ДН-2-08-800977-08/181/НЮп
"Про організацію перевезень вантажів і
проведення розрахунків за перевезення
та надані залізницею послуги",
відповідно до пункту 1.1. якого
предметом цього договору є надання
залізницею вантажовласнику послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажів, та
проведення розрахунків за ці послуги.

Як вбачається відповідачем - Публічним
акціонерним товариством
„Нікопольський завод феросплавів" зі
станції відправлення - Нікополь
Придніпровської залізниці на станції
призначення - Котел та Валуйки
Південно-Східної залізниці за
залізничними накладними №47761374, 47761291,
№47860077, №47860176, №47609094, №47608864, №47590732,
№47590740, №47608773, №47608575, №45173119 було
відправлено вагони з вантажем -
„Ферромарганец. Феросплавы не
поименованые в алфавите",
„Ферросиликомарганец.
Силикомарганец".

02.03.2013р. на станції
Куп'янськ-Сортувальний Південної
залізниці, зазначені вагони були
затримані для проведення
радіологічного контролю відповідно до
актів загальної форми ГУ-23 від 02.03.2013р.
№А71 та №А72, від 06.03.2013р. №А337 та №А338,
від 08.03.2013р. №А344, від 02.03.2012р. №2724 та
№2722, від 06.03.2013р. №3155 та №3154, №3163, на
підставі яких були нараховані плата за
користування вагонами, збір за
маневрову роботу та телеграфне
повідомлення у загальному розмірі 5 123
грн. 88 коп.

Як вбачається відповідачем у листах
від 30.05.2013р. №5517-30 та №5513-30, від 27.08.2013р.
№9388-30, №9383-30 та №9386-30, спрямованих
позивачу, було відмовлено від оплати
вказаної суми.

Відповідно до положень частини 5 статті
307 Господарського кодексу України, які
кореспондуються з положеннями частини
2 статті 908 та статті 920 Цивільного
кодексу України, умови перевезення
вантажів окремими видами транспорту, а
також відповідальність суб'єктів
господарювання за цими перевезеннями
визначаються транспортними кодексами,
транспортними статутами та іншими
нормативно-правовими актами; сторони
можуть передбачити в договорі також
інші умови перевезення, що не
суперечать законодавству та додаткову
відповідальність за неналежне
виконання договірних зобов'язань.

Згідно з §7 статті 21 Угоди про
міжнародне залізничне вантажне
сполучення, якщо під час перевезення
або видачі вантажу з вини
вантажовідправника або
вантажоодержувача виникнуть перешкоди
до його перевезення або видачі, то
залізниці сплачуються всі витрати, що
понесені нею за затримку перевезення
або видачі; якщо такі перешкоди
виникнуть на дорозі відправлення, то
платежі по таким витратам
розраховуються відповідно до
внутрішніх правил та тарифів, що
застосовуються залізницями для таких
перевезень; всі платежі по
вищезазначеним витратам вписуються до
накладної та стягуються з відправника,
одержувача або платника
(експедиторської організації,
фрахтового агента тощо) в залежності
від того, хто з них здійснює оплату
провізних платежів.

Товари, що переміщуються через митний
кордон України, крім митного контролю,
можуть підлягати державному
санітарно-епідеміологічному,
ветеринарно-санітарному,
фітосанітарному, екологічному та
радіологічному контролю; при вивезенні
товарів за межі митної території
України радіологічний контроль може
здійснюватися в органах доходів і
зборів відправлення при завершенні
митного оформлення або у пунктах
пропуску через державний кордон
України при завершенні митного
контролю товарів (частини 1 та 8 статті
319 Митного кодексу України).

За приписами статті 119 Статуту
залізниць України (далі-Статут), за
користування вагонами і контейнерами
залізниці вантажовідправниками,
вантажоодержувачами, власниками
під'їзних колій, портами,
організаціями, установами, громадянами
- суб'єктами підприємницької
діяльності вноситься плата; порядок
визначення плати за користування
вагонами (контейнерами) та звільнення
вантажовідправника від зазначеної
плати у разі затримки забирання
вагонів (контейнерів), що виникла з вини
залізниці, встановлюється Правилами.

Відповідно до пункту 2 Правил
користування вагонами і контейнерами,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 25.02.1999р. №113
(надалі - Правила користування вагонами
і контейнерами), за користування
вагонами і контейнерами
вантажовідправники,
вантажоодержувачі, власники під'їзних
колій, порти, організації, установи,
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності (далі -
вантажовласники) вносять плату.

Пунктом 3 Правил користування вагонами
і контейнерами встановлено, що облік
часу користування вагонами і
контейнерами та нарахування плати за
користування ними провадиться на
станціях відправлення та призначення
за Відомістю плати за користування
вагонами форми ГУ-46 (додаток 1),
Відомістю плати за користування
контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11),
які складаються на підставі Пам'яток
про подавання/забирання вагонів форми
ГУ-45 (додаток 2), Пам'яток про
видачу/приймання контейнерів форми
ГУ-45к (додаток 8), Повідомлення про
закінчення вантажних операцій з
вагонами (додаток 12), Актів про затримку
вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), Актів
загальної форми ГУ-23 (додаток 6).

Згідно частини 4 статті 119 Статуту,
вантажовласники, порти відшкодовують
залізницям плату за користування
вагонами інших держав від часу прийому
цих вагонів від залізниці до
повернення їх після виконання
вантажних операцій у порядку,
визначеному Укрзалізницею відповідно
до міжнародних договорів України з цих
питань.

Враховуючи, що частина вагонів
належить УЗ, а частина іноземному
суб'єкту господарювання, то зазначена
плата повинна доводитись відомостями
плати за користування вагонами та
зведеною відомістю нарахованих
платежів по залізничних
адміністраціях за користування
вагонами належності інших держав
відповідно, та іншими документами,
складання яких передбачено пунктом 4
Правила користування вагонами і
контейнерами.

Згідно з частиною 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Відповідно до частини першої статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, а частиною другою статті 34
Господарського процесуального кодексу
України встановлено, що обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оскільки позивачем не надано належних
доказів в підтвердження нарахування
плати за користування вагонами, то суд
приходить до висновку про
безпідставність та необґрунтованість
вимоги позивача в частині стягнення
зазначеної плати.

Необґрунтованими є також вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
додаткових зборів з огляду на те, що:

- згідно пункту 1.8 розділу ІІІ Збірника
тарифів на перевезення вантажів
залізничним транспортом у межах
України та пов'язані з ними послуги,
затвердженого наказом Міністерства
транспорту та зв'язку України від
26.03.2009р. №317 (далі-Збірник тарифів), збір
за маневрову роботу нараховується за
роботу, що виконується локомотивом
залізниці, на вимогу вантажовласника у
розмірі 292,6 грн. за кожні півгодини
роботи локомотива;

- позивачем не надано доказів того, що
від відповідача надходила така вимога;

- відповідно до пункту 10 розділу ІІІ
Збірника тарифів, ставка збору за
надання одержувачам інформації про
вантажі, що прибули на їхню адресу на
станції призначення телеграфом,
становить 53 грн. за повідомлення;

- позивачем не обґрунтовано
нарахування відповідачу збору за
телеграфне повідомлення, оскільки,
відповідно до матеріалів справи таке
повідомлення про прибуття відповідачу
вантажу на станції призначення, на
адресу відповідача не надсилалось.

З урахуванням викладеного позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати у справі слід віднести за
рахунок позивача.

Керуючись статтями 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок
позивача.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
підписання.

СУДДЯ
Т.В. ЗАГИНАЙКО

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК
України,

„24" лютого 2014р.