м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
УХВАЛА

Справа № 910/21032/13 13.03.14

За заявою Спільного підприємства
«Луміс»

про скасування рішення
Постійно діючого Третейського суду при
Асоціації

українських банків від 23.07.2013 р. у
третейській справі № 582/13

за позовом Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

до 1. Спільного підприємства
«Луміс»

2. Товариства з обмеженою
відповідальністю «Орвіс»

про стягнення заборгованості

Головуючий суддя: Домнічева І.О.

Суддя Трофименко Т.Ю.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

від позивача: Награбовський О.В. - за
довіреністю;

від відповідача-1 (заявника): Микитин
Р.С. - за довіреністю;

від відповідача-2: Микитин Р.С. - за
довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

23.07.13 р. Постійно діючим Третейським
судом при Асоціації українських банків
прийнято рішення у справі № 582/13 за
позовом Приватного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» до 1) Спільного
підприємства «Луміс» 2) Товариства з
обмеженою відповідальністю «Орвіс»
про стягнення заборгованості та
третейського збору.

30.10.13 р. Господарський суд міста Києва
отримав заяву Спільного підприємства
«Луміс» про скасування вищенаведеного
рішення третейського суду.

Ухвалою від 31.10.13 р. зазначену заяву
прийнято до розгляду, розгляд заяви
призначено на 19.11.13 р.

Ухвалою від 19.11.13 р. розгляд справи
відкладено на 26.11.13 р.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 28.11.13 р. розгляд справи
призначено у колегіальному складі
суду.

Розпорядженням Заступника Голови
господарського суду міста Києва від
28.11.13 р. призначено наступний склад суду
для розгляду справи: головуючий суддя
Домнічева І.О., судді Трофименко Т.Ю. та
Ващенко Т.М.

Ухвалою від 28.11.13 р. зазначена колегія
суддів прийняла справу до свого
провадження, розгляд справи призначено
на 19.12.13 р.

В судовому засіданні 19.12.13 р. оголошено
перерву до 13.01.14 р.

Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 13.01.14 р. у зв'язку з
лікарняним судді Домнічевої І.О. справу
передано для розгляду колегії суддів у
складі: головуючий суддя Літвінова М.Є.,
суддя Трофименко Т.Ю., суддя Ващенко Т.М.

Ухвалою від 13.01.2014 р. зазначена колегія
суддів прийняла справу до свого
провадження, розгляд справи призначено
на 28.01.2014 р.

Розпорядженням Заступника Голови
господарського суду міста Києва від
27.01.2014 р. у зв'язку з виходом з
лікарняного судді Домнічевої І.О.
справу передано для розгляду колегії
суддів у складі: головуючий суддя
Домнічева І.О., суддя
Трофименко Т.Ю., суддя Ващенко Т.М.

Ухвалою від 28.01.2014 р. розгляд
справи відкладено на 11.02.2014 р.

В судовому засіданні 11.02.2014 р.
оголошено перерву до 18.02.2014 р.

Ухвалою від 18.02.2014 р. продовжено строк
розгляду справи відповідно до
ст. 69 Господарського процесуального
кодексу України, в судовому засіданні
було оголошено перерву до 13.03.2014 р.

13.03.2014 р. від ПАТ «Укрсоцбанк» через
відділ діловодства суду надійшло
клопотання про відкладення розгляду
заяви та про доручення до матеріалів
справи копію касаційної скарги ПАТ
«Укрсоцбанк» (з документами
направлення та отримання) на постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 10.02.2014 р. у
справі № 910/15784/13.

Колегія суддів розглянувши зазначене
клопотання, вважає за необхідне
останнє відхилити, оскільки відповідно
до статті 77 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд в межах строків,
встановлених статтею 69 цього Кодексу,
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні. Такими обставинами,
зокрема, є:

1) нез'явлення в засідання
представників сторін, інших учасників
судового процесу;

1-1) виникнення технічних проблем, що
унеможливлюють участь особи у судовому
засіданні в режимі відеоконференції,
за наявності ухвали суду про таку
участь, крім випадків, коли відповідно
до цього Кодексу судове засідання може
відбутися без участі такої особи;

2) неподання витребуваних доказів;

3) необхідність витребування нових
доказів;

4) залучення до участі в справі іншого
відповідача, заміна неналежного
відповідача;

5) необхідність заміни відведеного
судді, судового експерта.

В поданому клопотанні про відкладення
ПАТ «Укрсоцбанк» зазначає, що суду
необхідно відкласти розгляд справи для
отримання копії постанови суду
касаційної інстанції у справі №
910/15784/13, що суперечить ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України.

Через відділ діловодства суду від
Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» надійшло пояснення
згідно якого останній просить в
задоволенні заяви Спільного
підприємства «Луміс» про скасування
рішення третейського суду відмовити,
посилаючись на наступне:

- відповідно до Закону України «Про
третейські суди», правове значення для
самовідводу за проханням судді має
саме прохання судді, а не мотиви, з
якими суддя пов'язує це прохання про
самовідвід;

- до початку третейського розгляду,
положення частини 2 статті 20
зазначеного Закону та статті 19
Регламенту постійно діючого
третейського суду при Асоціації
українських банків щодо необхідності
повідомлення сторін про підстави
самовідводу не поширюються на
самовідводи, заявлені до початку
розгляду справи;

- щодо доводів скаржника про наявність
рішення господарського суду про
звернення стягнення на іпотеку для
погашення заборгованості за тим самим
кредитним договором, за яким
стягувалась заборгованість
третейським судом, то ПАТ «Укрсоцбанк»
зауважив про те, що наявність рішення
господарського суду про звернення
стягнення на іпотеку для погашення
заборгованості за тим самим кредитним
договором не є відповідно до ст. 51
Закону та статті 122-5 Господарського
процесуального кодексу України
підставою для скасування рішення
третейського суду;

- звернення стягнення на іпотеку та
стягнення заборгованості за кредитним
договором є різними способами захисту
прав кредитора;

- дострокове присудження до виконання
основного боргу зобов'язання в натурі
не тягне його припинення з дня набрання
законної сили рішення суду і не
виключає стягнення процентів, пені та
збитків, а також інших штрафних
санкцій, передбачених угодою (до дня
фактичного задоволення (повного
розрахунку)).

Крім того, ПАТ «Укрсоцбанк» вказав про
те, що законодавством встановлено
чіткий перелік підстав для скасування
рішення третейського суду, які
визначені статтею 122-5 Господарського
процесуального кодексу України та
статті 51 Закону України «Про
третейські суди», а натомість заявник
не вказав жодної із підстав вказаних
норм закону, які б могли бути підставою
для скасування рішення Постійно
діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків від 23.07.2013
р. у третейській справі № 582/13.

При розгляді матеріалів справи, судом
встановлено, наступне.

Заявник, СП «Луміс» у заяві про
скасування рішення третейського суду
зазначає, що:

- частиною 3 статті 51 Закону України
«Про третейські суди», передбачено, що,
рішення третейського суду може бути
оскаржене та скасоване з таких підстав:

1) справа, по якій прийнято рішення
третейського суду, не підвідомча
третейському суду відповідно до
закону;

2) рішення третейського суду прийнято у
спорі, не передбаченому третейською
угодою, або цим рішенням вирішені
питання, які виходять за межі
третейської угоди. Якщо рішенням
третейського суду вирішені питання,
які виходять за межі третейської угоди,
то скасовано може бути лише ту частину
рішення, що стосується питань, які
виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано недійсною
компетентним судом;

4) склад третейського суду, яким
прийнято рішення, не відповідав
вимогам статей 16 - 19 цього Закону;

5) третейський суд вирішив питання про
права і обов'язки осіб, які не брали
участь у справі.

Відповідно до частини 2 статті 5 Закону
України «Про третейські суди», спір
може бути переданий на вирішення
третейського суду до прийняття
компетентним судом рішення у спорі між
тими ж сторонами, з того ж предмета і з
тих самих підстав.

Як вказує заявник, до прийняття
оскаржуваного рішення спір між
сторонами вже був вирішений
компетентним судом, оскільки ПАТ
«Укрсоцбанк» вже зверталось з позовом
до ТОВ «Орвіс» та СП «Луміс» про
стягнення заборгованості по кредитних
договорах № 770/9-698 від 15.07.2008 р. та №
770/9-691 від 26.06.2008 р.; рішенням
господарського суду Тернопільської
області від 15.12.2011 р. у справі №
3/77/5022-1020/2011 позов ПАТ «Укрсоцбанк»
задоволено частково, а саме:

- визнано право власності на
торгівельний комплекс загальною
площею 1 649,7 кв. м., що розташований за
адресою: м. Тернопіль, бул.
Вишневецького, 9;

- приміщення вбудовано-прибудованого
магазину з підвальним приміщенням
загальною площею 1 028,5 кв. м., що
знаходиться за адресою: м. Тернопіль,
просп. Степана Бандери, 47.

Окрім того, погашено заборгованість
ТОВ «Орвіс» перед ПАТ «Укрсоцбанк», яка
виникла генеральним договором про
надання кредитних послуг № 770/9-698 від
15.07.2008 року та генеральним договором
про надання кредитних послуг № 770/9-691
від 26.06.2008 р.

Таким чином, як зазначає заявник,
справа по якій було прийнято
оскаржуване рішення не могла
розглядатись третейським судом.

Щодо невідповідності складу
третейського суду, яким прийнято
рішення, то заявник зазначає, що він не
відповідав вимогам статей 16-19 Закону
України «Про третейські суди».

Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 2
Закону України «Про третейські суди» -
третейський суддя - фізична особа,
призначена чи обрана сторонами у
погодженому сторонами порядку або
призначена чи обрана відповідно до
цього Закону для вирішення спорів у
третейському суді.

Згідно вимог статті 14 Закону України
«Про третейські суди», сторони мають
право вільно призначати чи обирати
третейський суд та третейських суддів.

Відповідно до статті 16 Закону України
«Про третейські суди», склад
третейського суду формується шляхом
призначення чи обрання третейських
суддів (третейського судді).

Як вказує заявник, статтею 6 кредитних
договорів сторони визначили, що спори,
які виникають з виконання договору,
підлягають розгляду одноособово
третейським суддею Постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків Ярошовцем Василем
Миколайовичем. У випадку неможливості
розгляду спору вказаним третейським
суддею, спір розглядається третейським
суддею Мороз Оленою Анатоліївною або
Білоконем Юрієм Миколайовичем. У
випадку неможливості розгляду справи
вказаними третейськими суддями, суддя
призначається Головою Постійно
діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків.

Окрім того, такий же порядок
врегулювання спорів передбачений
Договором поруки від 06.08.2009 р. укладеним
з СП «Луміс».

За таких обставин сторони чітко
визначили склад суду, який
уповноважений розглядати спори, що
можуть виникнути при виконанні
кредитних договорів та договору
поруки.

Однак, як вказує заявник, всупереч
вищевказаним договірним нормам, спір
було вирішено суддею Оберемко Р.А.,
оскільки попередніми суддями було
заявлено самовідводи.

Відповідно до частини 1 статті 18
Регламенту Постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків, не передбачено
здійснення самовідводу з підстав
перебування у відпустці чи зайнятості
за основним місцем роботи.

Порядок відводу чи самовідводу
визначений статтею 19 Регламенту,
згідно якого, третейський суддя
повинен негайно повідомити сторони про
підстави його відводу чи самовідводу,
зазначені у статті 18 цього Регламенту,
що виникли після початку третейського
розгляду та заявити самовідвід. Жоден
із третейських суддів, які були
погоджені сторонами, всупереч
положенням Регламенту не повідомили
заявника про самовідвід.

Отже, за таких обставин можна вважати,
що передача спору на розгляд судді
третейського суду Оберемко Р.А.
відбулася з порушенням Регламенту, а
отже склад Третейського суду, який
прийняв оскаржуване рішення не
відповідав вимогам Закону, Регламенту
третейського суду та умовам
третейської угоди.

Матеріали справи свідчать про те, що
між Публічним акціонерним товариством
«Укрсоцбанк» та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Орвіс» в
забезпечення виконання зобов'язань за
генеральним договором про надання
кредитних послуг № 770/9-698 від
15.07.2008 р. та № 770/9-691 від 26.06.2008 р.
Публічним акціонерним товариством
«Укрсоцбанк» укладено:

- з Товариством з обмеженою
відповідальністю «Орвіс» іпотечний
договір від 17.07.2008 р., предметом якого є
нерухоме майно, а саме торговий
комплекс загальною площею 1 649, 7 кв. м, що
знаходиться за адресою: м. Тернопіль,
бульвар Д. Вишневецького, 9, яке
належить іпотекодавцю на праві
власності (заставна вартість предмету
іпотеки за згодою сторін становить 8 826
406, 36 грн., що в еквівалентні на дату
укладення даного договору за курсом
НБУ становить 1 823 336, 30 доларів США.)

- з Товариством з обмеженою
відповідальністю «Орвіс» іпотечний
договір від 04.09.2009 р., предметом якого є
нерухоме майно: приміщення
вбудовано-прибудованого магазину з
підвальними приміщеннями загальною
площею 1 028, 5 кв. м, що знаходиться за
адресою: м. Тернопіль, пр. С. Бандери, 47,
яке належить іпотекодавцю на праві
приватної власності (вартість предмету
іпотеки за згодою сторін становить 3 127
552 грн., що в еквівалентні на дату
укладення даного договору за курсом
НБУ становить 391 678, 40 доларів США)

- з Спільним підприємством «Луміс»
договір поруки № 108880/108-ПЮ023 від 06.08.2009 р.

Рішенням Господарського суду
Тернопільської області від 15.12.2011 р. у
справі № 3/77/5022-1020/2011 звернуто
стягнення шляхом визнання за позивачем
права власності на нерухоме майно, а
саме торговий комплекс загальною
площею 1 649, 7 кв.м., що знаходиться за
адресою: бульвар Вишневецького, 9, м.
Тернопіль, вартістю 13 657 370 грн.,
приміщення вбудовано-прибудованого
магазину з підвальним приміщенням
загальною площею 1 028, 5 кв.м., що
знаходиться за адресою: пр. С. Бандери,
47, м. Тернопіль, вартістю 10
141 270 грн. і погашено заборгованість ТОВ
«Орвіс» за генеральним договором про
надання кредитних послуг №770/9-698 від
15.07.2008р. та за генеральним договором про
надання кредитних послуг №770/9-691 від
26.06.2008 р. перед ПАТ «Укрсоцбанк» у
розмірі 17 109 000 грн.

З наявних у справі матеріалів випливає,
що матеріально-правовою підставою
господарського спору Тернопільської
області у справі № 3/77/5022-1012/2011 було
невиконання солідарними боржникам ТОВ
«Орвіс» та СП «Луміс» грошових
зобов'язань перед Банком з повернення
кредиту, процентів, пені, нарахованої
за несвоєчасне повернення кредиту та
процентів, на загальну суму 17 109 000 грн.
за генеральними договорами про
надання кредитних послуг (з
додатковими угодами) № 770/9-698 від 15.07.2008
р., № 770/9-691 від 26.06.2008 р. та залишення
боржниками без задоволення вимог
Банку: № 17.10.-03/22-4098 від 15.12.2010 р., №
17.10.-03/22-4099 від 15.12.2010 р., № 17.10.-03/22-4092 від
15.12.2010 р. та № 17.10.-03/22-4093 від 15.12.2010 р.

Судами першого та другого рівнів у
справі № 3/77/5022-1020/2011 було встановлено,
що Банк, звертаючись до господарського
суду з позовом про звернення стягнення
на іпотечне майно, поряд із процентами
та пені, вимагав дострокового
виконання зобов'язань і повернення
кредиту у повному обсязі за рахунок
майна солідарних боржників -
позичальника та поручителя.

Загальна сума майнових вимог Банку, по
справі № 3/77/5022-1020/2011 яка була визнана
обґрунтованою, на момент прийняття
господарським судом Тернопільської
області рішення по вказаній справі
складала 17 109 000 грн.

Як вбачається з рішення від 23.07.2013 р.
Постійно діючого третейського суду при
Асоціації українських банків у справі
№ 582/13 (а.с. 28-34), звертаючись до
солідарних боржників ТОВ «Орвіс» та СП
«Луміс» про стягнення з них 28 367114,58 грн.,
Банк послався на невиконання
боржниками зобов'язань, що випливають
з генерального договору про надання
кредитних послуг № 770/9-698 від 15.07.2008 р., і
на ту обставину, що вимога Банку від
15.12.2010 р. № 17.10.-03/22-4093 про повернення
кредиту, залишена боржниками без
виконання.

Зі змісту рішення по третейській
справі вбачається, що Третейський суд
встановив надання Банком у
липні-серпні 2008 р. кредиту позичальнику
на суму 2 200 000 дол. США та згідно з
меморіальним ордером № 500-02 від 09.03.2010 р.
455 076 ,60 грн., внаслідок чого загальна
заборгованість, яку визнав третейський
суд, у грошових одиницях України
відповідно до курсу 7, 933 дол. США
відносно гривні станом на 17.06.2013 р.
становила 28 367114, 58 грн., включаючи
проценти за період з 31.03.2010 р. по 16.06.2013
р., пені за несвоєчасне повернення
кредиту за період з 16.06.2012 р. по 16.06.2013р.
та пені за несвоєчасну сплату
процентів у період з 16.06.2012 р. по 16.06.2013 р.

За змістом частини 3 статті 33 Закону
України «Про іпотеку» звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки
означає прийняття судового рішення
про те, що кредитор отримує задоволення
своїх грошових вимог із вартості
переданого в іпотеку майна.
Матеріально-правовою передумовою
звернення стягнення на заставне
нерухоме майно є невиконання боржником
основного зобов'язання, забезпеченого
іпотекою, а правовою підставою для
переходу права на заставне нерухоме
майно за змістом ст. 37 Закон України
«Про іпотеку» є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
зобов'язання боржника за договорами
позики, кредиту, тощо, а також
зобов'язання, яке виникає з інших
підстав, виконання якого забезпечене
іпотекою. За судовою практикою, яка
склалася щодо правозастосовчої
практики ст. ст. 36 та 37 Закону України
«Про іпотеку», не виключається
можливість звернення стягнення шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки за рішенням суду. У цих нормах
задоволення вимог іпотекодержателя
шляхом набуття права власності на
предмет іпотеки ототожнюється із
способом звернення стягнення, який,
поряд з іншими, може застосовуватися,
якщо інше не передбачено договором.
Тому у разі встановлення такого
способу звернення стягнення у
договорі, іпотекодержатель на підставі
ч. 2 ст. 16 ЦК України має право вимагати
застосування його судом. Сторони за
законом можуть це питання врегулювати
в позасудовому порядку, але вони не
позбавлені цього права в судовому
порядку, що відповідає положенням ст.
ст. 55, 124 Конституції України. Прийняте
за результатами розгляду судове
рішення, поряд з передбаченим статтею 37
Законом України «Про іпотеку»
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя та прирівняним до
нього відповідним застереженням в
іпотечному договорі, є правовою
підставою для реєстрації права
власності іпотекодержателя на
нерухоме майно, яке є предметом
іпотеки, що кореспондується із
частиною 5 ст. 11 Цивільного кодексу
України.

За змістом цієї статті, у випадках,
встановлених актами цивільного
законодавства, цивільні права та
обов'язки можуть виникати
безпосередньо з рішення суду.

Таким чином, з моменту набрання
рішенням господарського суду законної
сили, вимоги кредитора, який звернувся
з позовом про задоволення своїх вимог
за рахунок вартості предмету іпотеки,
шляхом набуття на нього права
власності, вважаються виконаними, а
будь-які наступні вимоги
іпотекодержателя щодо виконання
боржником основного зобов'язання, в
силу прямої вказівки ст. 36 Закону
України «Про іпотеку», є недійсними.

В силу ст. 51 Закону України «Про
третейські суди», рішення третейського
суду є остаточним і оскарженню не
підлягає, крім випадків, передбачених
цим Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 51 вказаної норми,
рішення третейського суду може бути
оскаржене, зокрема, сторонами, у
випадках, передбачених цим Законом, до
компетентного суду відповідно до
встановлених законом підвідомчості та
підсудності справи.

Загальні межі повноважень
компетентного державного суду
окреслені тим, що компетентний суд не
вправі досліджувати обставини,
встановлені третейським судом, або
переглядати рішення третейського суду
по суті. Компетентний державний суд
позбавлений можливості переоцінювати
факти, встановлені третейським судом,
давати нову правову оцінку тим спірним
матеріально-правовим відносинам, з
приводу яких відбувався третейський
розгляд.

У відповідності до ст. 36 Закону України
«Про іпотеку» з моменту набрання
законної сили рішенням господарського
суду Тернопільської області, тобто з
30.10.2012 р., вимоги Банку, подані ним
на розгляд третейського суду, в силу
прямої вказівки Закону були
недійсними, а, отже Банк, скориставшись
процесуальними межами, встановленими
для оскарження рішення третейського
суду державним судом та
диспозитивністю своїх прав, у тому
числі процесуального характеру,
допустив зловживання ними, що
заборонено законом.

16.08.2013 р. Публічне акціонерне
товариство «Укрсоцбанк» звернулося до
господарського суд м. Києва з заявою
про видачу виконавчих документів на
примусове виконання рішення Постійно
діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків від 23.07.2013
р. № 582/13 за позовом Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Орвіс» та Спільного
підприємства «Луміс» про стягнення
заборгованості.

03.09.2013 р., на виконання рішення Постійно
діючого третейського суду при
Асоціації українських банків від 23.07.2013
р. у справі № 582/13, яке набрало законної
сили з 23.07.2013 р. та ухвали
Господарського суду міста Києва від
03.09.2013 р., яка набрала законної сили
03.09.2013 р., були видані накази.

Доводи Банку, з приводу того, що рішення
господарського суду Тернопільської
області від 15.12.2011 р. у справі №
3/77/5022-1020/2011 фактично не виконано та за
Публічним акціонерним товариством
«Укрсоцбанк» не зареєстровано право
власності на нерухоме майно (торговий
комплекс загальною площею 1 649, 7 кв. м, що
знаходиться за адресою: бульвар
Вишневецького, 9, м. Тернопіль, вартістю
13 657 370 грн., приміщення
вбудовано-прибудованого магазину з
підвальним приміщенням загальною
площею 1 028, 5 кв. м, що знаходиться за
адресою: пр. С. Бандери, 47, м. Тернопіль,
вартістю 10 141 270 грн.), судом
відхиляються, з таких мотивів:

- відносини державної реєстрації
нерухомості (публічно-правовий
компонент) не вважаються змістовним
елементом спірних правовідносин, які
за своєю суттю є приватноправовими;

- предметом спору про звернення
стягнення на заставне нерухоме майно
являється здійснення дій, результатом
яких є грошові кошти, а не речові права
на таке майно;

- незалежність встановленої статтею 36
Закону України «Про іпотеку»
недійсності наступної вимоги
іпотекодержателя, який одержав
задоволення своїх грошових вимог за
рахунок іпотеки, до боржника щодо
виконання ним основного зобов'язання,
від акту реєструючого державного
органу після вчинення тих чи інших
юридично значимих дій з об'єктами
нерухомості.

З огляду на вищевикладене, обставини,
викладені заявником у заяві про
скасування рішення Постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків від 23.07.2013 р. у
справі № 582/13, визначаються судом
обґрунтованими, а заява такою, що
підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 122-1, 122-2, 122-3, 122-4, 122-5 та
122-6 Господарського процесуального
кодексу України, ст. 51 Закону України
«Про третейські суди», суд -

УХВАЛИВ:

Скасувати повністю рішення Постійно
діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків від 23.07.2013
р., прийняте по справі № 582/13, що
розглядалась третейським чудом у
складі: третейський суддя Оберемко Р.А.,
місце прийняття рішення: м. Київ, вул. М.
Раскової, 15, сторони третейського
спору: позивач - Публічне акціонерне
товариство «Укрсоцбанк», відповідач-1
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Орвіс», відповідач-2
Спільне підприємство «Луміс».

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» (м. Київ,
вул. Ковпака, 29; ) на
користь Спільного підприємства
«Луміс» (м. Тернопіль, вул. С.
Будного, 3а; ) 2 294 (дві
тисячі двісті дев'яносто чотири) грн. 00
коп. судового збору.

Ухвала господарського суду про
скасування рішення третейського суду
або про відмову в його скасуванні може
бути оскаржена у порядку, визначеному
Господарським процесуальним кодексом
України для оскарження рішення суду
першої інстанції.

Головуючий суддя
І.О. Домнічева

Суддя
Т.Ю. Трофименко

Суддя
Т.М. Ващенко