ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2014 р.
Справа № 914/4828/13

За позовом: ОСОБА_1, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий центр
«Медсервіс», м. Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: Шевкіса Валерія
Валентиновича, м. Львів

про встановлення факту виходу із
учасників ТОВ

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Юрків М.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3, представник
(довіреність від 17.01.2014 р.);

від відповідача: Фігель Ю.О.
представник (довіреність від 20.05.2013 р.);

від третьої особи: не з'явився

ОСОБА_1, м. Львів звернувся до
Господарського суду Львівської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
центр «Медсервіс», м. Львів про
встановлення факту виходу із учасників
ТОВ.

Розглянувши матеріали справи, суд
визнав представлені матеріали
достатніми для прийняття позовної
заяви до розгляду і ухвалою від 30.12.2013р.
призначив розгляд справи на 20.01.2014 р.,
залучив в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору на стороні відповідача Шевкіса
Валерія Валентиновича. Розгляд справи
відкладався з підстав, зазначених в
ухвалах суду. За клопотанням
представника позивача строк вирішення
спору був продовжений на 15 днів до
13.03.2014 р.

В судових засіданнях представник
позивача позов підтримав, просив
задоволити. З приводу заявленого
позову пояснив, що ОСОБА_1 є учасником
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий центр
«Медсервіс», якому належить частка, що
становить 50% статутного капіталу
вказаного товариства. 03.06.2013 р. ОСОБА_1
була подана нотаріально завірена заява
про вихід зі складу учасників
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий центр
«Медсервіс». Згідно п. 9.2. статуту
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий центр
«Медсервіс» директор повинен був
протягом трьох місяців скликати
загальні збори учасників для вирішення
питання щодо виходу позивача зі складу
учасників, проте, цього не було
зроблено. Керуючись п. 4.6. статуту щодо
права учасника, який володіє не менш як
10% голосів скликати загальні збори
учасників, ОСОБА_1 на 1000 год. 18.11.2013 р.
було скликано загальні збори учасників
товариства. Не маючи можливості
зв'язатися із іншим учасником
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий центр
«Медсервіс» Шевкісом В.В., позивачем
було розміщено оголошення в
друкованому виданні про час та місце
скликання загальних зборів учасників.
Однак, у визначний час збори не
відбулися. Таким чином, у зв'язку з
позбавленням позивача права на вихід
зі складу учасників, просив суд
виключити ОСОБА_1 зі складу учасників
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий центр
«Медсервіс» з подальшим виділенням
частки в статутному капіталі
товариства.

29.01.2014 р. через канцелярію суду надійшла
заява від 22.01.2014 р. про зміну предмету
позову («змінена позовна заява»), в якій
представник позивача просив суд
зобов'язати Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торговий центр
«Медсервіс» в особі директора Шевкіса
Валерія Валентиновича провести
державну реєстрацію змін до установчих
документів у зв'язку зі зміною у складі
учасників товариства, а саме, у зв'язку
з виходом ОСОБА_1 зі складу учасників
товариства.

Згідно ч. 4 ст. 22 ГПК України до початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

У відповідності до п. 3.12. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» право
позивача на зміну предмета або
підстави позову може бути реалізоване
лише до початку розгляду господарським
судом справи по суті та лише у суді
першої інстанції шляхом подання до
суду відповідної письмової заяви, яка
за формою і змістом має узгоджуватися
із статтею 54 ГПК з доданням до неї
документів, зазначених у статті 57
названого Кодексу. Невідповідність
згаданої заяви вимогам цих норм
процесуального права є підставою для
її повернення з підстав, передбачених
частиною першою статті 63 ГПК.

Згідно абз. 3 п. 12. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011 р. «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» початок розгляду
справи по суті має місце з того моменту,
коли господарський суд після відкриття
судового засідання, роз'яснення (за
необхідності) сторонам та іншим
учасникам судового процесу їх прав та
обов'язків і розгляду інших клопотань і
заяв (про відкладення розгляду справи,
залучення до участі в ній інших осіб,
витребування додаткових доказів тощо)
переходить безпосередньо до розгляду
позовних вимог, про що зазначається в
протоколі судового засідання.

Провадження у даній справі було
порушено 30.12.2013 р., розгляд справи
призначено на 20.01.2014 р. Як вбачається з
протоколу судового засідання, яке
відбулося 20.01.2014 р., в судовому
засіданні 20.01.2014 р. було розпочато
розгляд справи по суті: судом
роз'яснено сторонам права та обов'язки,
розглядались позовні вимоги,
заперечення на позов.

Відповідно до абз. 2 п. 3.12. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» заява
про зміну предмета або підстави позову,
які відповідають вимогам статей 54 і 57
ГПК, проте подані після початку
розгляду господарським судом справи по
суті, залишаються без розгляду і
приєднуються до матеріалів справи, про
що суд зазначає в описовій частині
рішення, прийнятого по суті спору (або в
ухвалі, якою закінчується розгляд
справи).

З наведеного випливає, що заява від
22.01.2014 р. про зміну предмету позову
(«змінена позовна заява») подана з
порушенням вимог ст. 22 ГПК України, а
тому підлягає залишенню без розгляду.

В судових засіданнях представник
відповідача проти позову заперечив,
просив відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Третя особа явку представника в судове
засідання не забезпечила, про дату, час
та місце розгляду справи повідомлена
належним чином.

Представникам роз'яснено права та
обов'язки, передбачені ст. 22 ГПК
України, заяв про відвід суду не
поступало.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
сторін, суд встановив наступне.

Відповідно до п.п. 1.1., 6.3.2. статуту
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий центр
«Медсервіс», зареєстрованого
державним реєстратором виконавчого
комітету Львівської міської ради 25.02.2010
р. за №0023309, ОСОБА_1 є учасником
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий центр
«Медсервіс», якому належить частка 500
грн. 00 коп., що становить 50% статутного
капіталу.

Згідно п. 4.3. статуту Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
центр «Медсервіс» до виключної
компетенції загальних зборів
учасників товариства належить
внесення змін до статуту товариства,
виключення учасника із товариства.

Заявою від 03.06.2013 р. ОСОБА_1 звернувся
(поштова квитанція та опис вкладення у
цінний лист від 17.06.2013 р.) до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Торговий центр «Медсервіс» про вихід
із складу учасників Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
центр «Медсервіс» та виплату вартості
частини майна товариства, пропорційної
його частці у статутному капіталі.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Учасника товариства з обмеженою
відповідальністю, який систематично не
виконує або неналежним чином виконує
обов'язки, або перешкоджає своїми діями
досягненню цілей товариства, може бути
виключено з товариства на основі
рішення, за яке проголосували учасники,
що володіють у сукупності більш як 50
відсотками загальної кількості
голосів учасників товариства. При
цьому цей учасник (його представник) у
голосуванні участі не бере (ст. 64 Закону
України «Про господарські
товариства»).

Відповідно до ч. 1 ст. 148 ЦК України
учасник товариства з обмеженою
відповідальністю має право вийти з
товариства, повідомивши товариство про
свій вихід не пізніше ніж за три місяці
до виходу, якщо інший строк не
встановлений статутом.

Згідно п.п. 2, 7 ч. 4 ст. 145 ЦК України до
виключної компетенції загальних
зборів учасників товариства з
обмеженою відповідальністю належить
внесення змін до статуту товариства,
зміна розміру його статутного
капіталу, виключення учасника із
товариства.

Відповідно до положень ст. 59 Закону
України «Про господарські товариства»
питання про виключення учасника з
товариства належать до компетенції
загальних зборів учасників товариства.

Будь-яких застережень щодо можливості
вирішення питання про виключення
учасника в іншому порядку ні ЦК
України, ні Закон України «Про
господарські товариства» не містить.
Отже, питання щодо виключення учасника
з товариства повинно вирішуватись на
загальних зборах учасників товариства
шляхом прийняття відповідного рішення.
Це питання є виключною компетенцією
загальних зборів учасників товариства
і господарські суди не вправі
втручатися в діяльність товариства
шляхом прийняття рішень з питань,
віднесених до виключної компетенції
загальних зборів.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Пленуму Верховного Суду
України №13 від 24 жовтня 2008 року «Про
практику розгляду судами
корпоративних спорів». Зокрема, в п. 29
зазначено, що виключення учасника з ТОВ
чи ТДВ відповідно до статті 59 Закону
про господарські товариства належить
до компетенції зборів ТОВ (ТДВ), а не
суду.

Суд також вважає за необхідне
зазначити, що законодавець розмежовує
підстави для виходу зі складу
учасників товариства та виключення зі
складу учасників товариства. Якщо для
виходу зі складу учасників товариства
необхідне волевиявлення такого
учасника, то виключення зі складу
учасників не пов'язане з таким
волевиявленням і є певного роду
санкцією за протиправні дії чи
бездіяльність такого учасника.
Позивачем при оформленні позовної
заяви, зокрема, при визначенні підстав
та предмету позову, здійснено підміну
цих понять. Тобто, при наявності усіх
підстав застосування процедур,
пов'язаних із виходом зі складу
учасників товариства, позивачем
заявлено вимогу про виключення зі
складу учасників товариства - за
відсутності підстав для виключення, та,
як зазначалося вище, з порушенням вимог
щодо компетенції суду.

В п. 28 постанови Пленуму Верховного
Суду України №13 від 24 жовтня 2008 року
«Про практику розгляду судами
корпоративних спорів» зазначено, що
при вирішенні спорів, пов'язаних із
виходом учасника з товариства,
господарські суди повинні керуватися
тим, що відповідно до ЦК та Закону про
господарські товариства учасник ТОВ чи
ТДВ вправі у будь-який час вийти з
товариства незалежно від згоди інших
учасників та самого товариства. Вихід
зі складу учасників товариства не
пов'язується ні з рішенням зборів
учасників, ні з внесенням змін до
установчих документів товариства. У
зв'язку з цим моментом виходу учасника
з товариства є дата подачі ним заяви
про вихід відповідній посадовій особі
товариства або вручення заяви цим
особам органами зв'язку. Положення
установчих документів, які обмежують
чи забороняють право на вихід учасника
з товариства, є незаконними.

У разі, якщо товариство не вчиняє дії у
зв'язку з поданням учасником заяви про
вихід з товариства (не вирішується
питання про внесення змін до
установчих документів товариства, про
їх державну реєстрацію), учасник
товариства вправі звернутися до
господарського суду з позовом про
зобов'язання товариства до державної
реєстрації змін в установчих
документах товариства у зв'язку зі
зміною у складі учасників товариства
на підставі статті 7 Закону про
господарські товариства.

З врахуванням вищевказаних
рекомендацій, а також беручи до уваги
те, що ОСОБА_1 було подано заяву про
вихід із складу учасників Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
центр «Медсервіс», він вийшов зі складу
учасників та не позбавлений права
звернутися із позовом до суду про
зобов'язання товариства до державної
реєстрації змін в установчих
документах товариства у зв'язку зі
зміною у складі учасників товариства.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги
необґрунтовані та безпідставні, а тому
в позові слід відмовити.

Оскільки спір виник з вини позивача, то
судові витрати по розгляду справи
необхідно покласти на позивача
відповідно до ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.
145, 148 ЦК України, ст.ст. 59, 64 Закону
України «Про господарські товариства»
та ст.ст. 1, 4, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85 ГПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог
відмовити.

В судовому засіданні 13.03.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення. Повне рішення складено 18.03.2014
р.

Суддя
Мазовіта А.Б.