ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2014 р. Справа № 909/1313/13

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі: головуючого судді
Фанди О.М., судді Шіляк М.А., судді
Калашника В.О., при секретарі судового
засідання Поліводі С.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "УкрСиббанк", пр.
Московський, 60, м. Харків, 61050; поштова
адреса: вул. І. Кудрі, 38, оф.15, в літ. А, м.
Київ, 01042

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Будівельна компанія
"Комфортбуд-2", вул. Автоливмашівська, 5,
с. Хриплин, м. Івано-Франківськ, 76022

про стягнення заборгованості за
кредитним договором №0 від 01.07.2008
року станом на 16.09.2013 року, в сумі 2 185 215
грн. 07 коп., з них: 1 066 386 грн.10 коп. -
заборгованість за кредитом, 984 219 грн. 81
коп. - заборгованість по процентам за
користування кредитом, 72 573 грн. 57 коп. -
пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості за кредитом, 62 035 грн. 59
коп. - пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості по процентам

за участю представників сторін:

від позивача: Ридай Назар Васильович -
представник, довіреність № 33-21/1668 від
22.01.2014 року

від відповідача: не з"явився

встановив: Публічне акціонерне
товариство "УкрСиббанк" (далі - позивач)
звернулось до господарського суду
Івано-Франківської області із позовною
заявою до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Будівельна компанія
"Комфортбуд-2" (далі - відповідач) про
стягнення заборгованості за кредитним
договором №0 від 01.07.2008 року
станом на 16.09.2013 року, в сумі 2 153 135 грн. 64
коп., з них: 1 066 386 грн. 10 коп. -
заборгованість за кредитом, 935 432 грн. 62
коп. - заборгованість по процентам за
користування кредитом, 84 022 грн. 34 коп. -
пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості за кредитом, 67 294 грн. 58
коп. - пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості по процентам.

22 січня 2013 року відповідачем по справі
подані клопотання про зупинення
провадження у справі (вх. №1096/14) до
набрання чинності рішення суду у
справі №909/68/14 та заяву про
застосування строків позовної
давності (вх. №850/14). Згідно заяви про
застосування строків позовної
давності відповідач просить суд
застосувати строк позовної давності
з врахуванням п.1 ч.2 ст. 258 Цивільного
кодексу України та п. 6 ст. 232
Господарського кодексу України щодо
стягнення неустойки.

Ухвалою суду від 22.01.14 року розгляд
клопотання про зупинення провадження у
справі (вх. №1096/14 від 22.01.14) та заяви про
застосування строків позовної
давності (вх. №850/14 від 22.01.14) відкладено
на 11.02.14, після чого ухвалою суду від
11.02.14 їх розгляд відкладено на 04.03.14.

11 лютого 2014 року позивачем подано
через канцелярію суду заяву про
збільшення позовних вимог (вх.№2126/14)
відповідно до якої просить суд
стягнути з відповідача заборгованість
за кредитним договором в сумі 2 185 215
грн. 07 коп., з них: 1 066 386 грн.10 коп. -
заборгованість за кредитом, 984 219 грн. 81
коп. - заборгованість по процентам за
користування кредитом, 72 573 грн. 57 коп. -
пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості за кредитом, 62 035 грн. 59
коп. - пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості по процентам.

Ухвалою суду від 11.02.2014 року, з
врахуванням статті 22 Господарського
процесуального кодексу України, заяву
про збільшення позовних вимог прийнято
до розгляду.

Таким чином предметом розгляду даної
справи є вимога про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№0 від 01.07.2008 року в сумі 2 185 215 грн.
07 коп., з них: 1 066 386 грн.10 коп. -
заборгованість за кредитом, 984 219 грн. 81
коп. - заборгованість по процентам за
користування кредитом, 72 573 грн. 57 коп. -
пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості за кредитом, 62 035 грн. 59
коп. - пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості по процентам.

Щодо клопотання про зупинення
провадження у справі, то суд виходить з
наступного.

Приписами частини 1 статті 79
Господарського процесуального кодексу
України передбачено, що господарський
суд зупиняє провадження у справі в разі
неможливості розгляду даної справи до
вирішення пов'язаної з нею іншої
справи, що розглядається іншим судом.
При цьому пов'язаною з даною справою є
така інша справа, у якій інший суд
встановлює обставини, що впливають чи
можуть вплинути на подання і оцінку
доказів у даній справі, в тому числі
факти, які мають преюдиціальне
значення.

Для вирішення питання про зупинення
провадження у справі суд у кожному
конкретному випадку з'ясовує як
пов'язана справа, яка розглядається
господарським судом, зі справою, що
розглядається іншим судом і чим
обумовлюється неможливість розгляду
справи.

За змістом даної правової норми,
пов'язаною з даною справою є така інша
справа, у якій інший суд встановлює
обставини, що впливають чи можуть
вплинути на подання і оцінку доказів у
даній справі; в тому числі йдеться про
факти, які мають преюдиціальне
значення (частини друга - четверта
статті 35 ГПК України).

Водночас, під неможливістю розгляду
даної справи слід розуміти
неможливість для даного
господарського суду самостійно
встановити обставини, які
встановлюються іншим судом в іншій
справі, - у зв'язку з непідвідомчістю
або непідсудністю іншої справи даному
господарському суду, одночасністю
розгляду двох пов'язаних між собою
справ різними судами або з інших
причин.

При цьому, наявність одночасно двох цих
обставин є необхідною процесуальною
підставою для застосування частини
першої статті 79 Господарського
процесуального кодексу України.

У своєму клопотанні про зупинення
провадження у справі, відповідач
зазначає про неможливість розгляду
даної справи до вирішення справи
№909/68/14 , де предметом спору є
недійсність Додаткової угоди №2 від
04.06.2010 року до кредитного договору
№0 від 01.07.2008 року, на який позивач
посилається у даному позові.

З матеріалів справи вбачається, що
господарським судом
Івано-Франківської області 20.02.2014 року
розглянуто позов ТОВ "КБ "Комфортбуд-2"
до ПАТ "Укрсиббанк" про визнання
недійсною Додаткової угоди №2 від
04.06.2010 року до кредитного договору
№0 від 01.07.2008 року та винесено
рішення про відмову в його
задоволенні, копія якого долучена до
матеріалів справи.

Пунктом 3.16 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" №18
від 26.12.2011 року (із змінами та
доповненнями) визначено, що ст. 79
Господарського процесуального кодексу
України встановлено вичерпний перелік
підстав зупинення провадження у
справі. Зупинення провадження у справі
з інших підстав є неправомірним.

Враховуючи факт винесення
господарським судом
Івано-Франківської області рішення у
справі №909/68/14 (на підставі якої
відповідач просить зупинити
провадження у справі) та беручи до
уваги відсутність у Господарськиму
процесуальному кодексі України такої
конкретної підстави зупинення
провадження у справі як - зупинення
провадження до набрання чинності
рішення суду , суд дійшов висновку, що в
задоволенні клопотання відповідача
про зупинення провадження у справі
слід відмовити.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав, з
підстав викладених у позовній заяві та
з урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог. Свої вимоги
обгрунтовує неналежним виконанням
відповідачем грошових зобов"язань
згідно кредитного договору №0
від 01.07.2008 року, внаслідок чого виникла
вищезазначена заборгованість.

Відповідач не скористався наданими
йому процесуальними правами та не
направив в судове засідання
уповноваженого представника, як і не
надав письмові заперечення по суті
спору, будь-яких клопотань про
відкладення розгляду справи до суду
теж не подав, причини неявки суду не
повідомив, хоча про дату, час та місце
проведення судового засідання був
належним чином повідомлений, про що
свідчить відмітка відділу
документального забезпечення
Господарського суду
Івано-Франківської області на
зворотньому боці ухвали про порушення
провадження у справі та ухвали суду від
2811.02.2014 року про відкладення розгляду
справи на 04.03.14.

Відповідно до пункту 3.5.11 Інструкції з
діловодства в господарських судах
України, затвердженою наказом Вищого
господарського суду України від 10.12.2002
№75 (з подальшими змінами), перший,
належним чином підписаний, примірник
процесуального документа (ухвали,
рішення, постанови) залишається у
справі; на звороті у лівому нижньому
куті цього примірника проставляється
відповідний штамп суду з відміткою про
відправку документа, що містить:
вихідний реєстраційний номер, загальну
кількість відправлених примірників
документа, дату відправки, підпис
працівника, яким вона здійснена.

Дана відмітка, за умови, що її оформлено
відповідно до наведених вимог названої
Інструкції, є підтвердженням належного
надсилання копій процесуального
документа сторонам та іншим учасникам
судового процесу.

Відповідно до ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) у разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала про відкриття провадження у
справі надсилається за адресою
місцезнаходження сторін, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців. У
разі відсутності сторін за такою
адресою, вважається, що ухвала про
порушення провадження у справі вручена
їм належним чином.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України „Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" № 18 від 26.12.2011р.
передбачено, що у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Відповідно до ч.3 ст.22 Господарського
процесуального кодексу України
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходи до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

За таких обставин, згідно статті 75
Господарського процесуального кодексу
України та статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, суд вважає за можливе
розглянути справу без участі
відповідача за наявними в ній
матеріалами, враховуючи, що у суду є всі
необхідні докази для вирішення спору
по суті, запобігаючи, одночасно,
безпідставному затягуванню розгляду
спору та сприяючи своєчасному
поновленню порушеного права.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши представника позивача,
дослідивши та оцінивши зібрані докази
відповідно до приписів ст. 43
Господарського процесуального
кодексу України, з'ясувавши обставини,
на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд
виходить з наступного.

01 липня 2008 року між акціонерним
комерційним інноваційним банком
"Укрсиббанк" (правонаступником якого, у
зв"язку із зміною найменування банку
є публічне акціонерне товариство
"Укрсиббанк") (по договору - Банк/по
справі - позивач) та товариством з
обмеженою відповідальністю
"Будівельна компанія "Комфотбуд-2" (по
договору - позичальник/по справі -
відповідач) укладено кредитний
договір № (далі Кредитний
договір) з додатками до нього, що є
невід"ємними частинами даного
договору.

Вказаний договір підписаний сторонами
та скріплений печатками. Строк дії
даного договору - з дати його укладання
і до повного погашення суми кредиту,
плати за кредит та пені, у разі її
нарахування (п.9.5 Кредитного договору).

Відповідно до умов Кредитного договору
(п.1.1, 1.4, 1.5) банк зобов"язався надати
позичальнику кредит (грошові кошти) у
іноземній валюті в сумі 192 277, 00 доларів
США (вказана суму кредиту дорівнює
еквіваленту 932 331 грн. 95 коп. за курсом
Національного банку України на день
укладання цього договору), шляхом
зарахування Банком коштів на поточний
рахунок позичальника №3000 у банку
для подальшого використання за
цільовим призначенням - придбання
будівельної техніки та обладнання, а
саме: колісний ескаватор JS160W та
навантажувач TLT30D, а позичальник в свою
чергу зобов"язався прийняти, належним
чином використовувати та повернути
банку кредит у порядку і на умовах,
визначених цим договором.

Згідно п.1.2.1 Кредитного договору
№ від 01.07.2008 року надання кредиту
здійснюється у термін з 01 липня 2008 року
по 30 червня 2011 року. За користування
кредитними коштами встановлюється
процентна ставка в розмірі 13,5% річних
(п.1.3.1 Кредитного договору).

За користування кредитними коштами
понад встановлений Договором строк,
процентна ставка встановлюється в
розмірі 27% річних (п.1.3.2. Договору).
Нарахування та облік таких процентів
банк здійснює відповідно до умов цього
договору та вимог чинного
законодавства України, зокрема,
нормативних актів НБУ.

Пунктами 1.3.3. та 9.2 даного договору
передбачено, що в разі порушення
позичальником вимог п. 4.8 цього
договору (підпункт "а" п.9.2) та або
здійснення поточних коливань
процентних ставок за вкладами та/або
кредитами , або настання змін у
грошово-кредитній політиці НБУ
(наприклад, девальвація курсу гривні
до курсу долара США більш ніж на 5% (пять
процентів) у порівнянні з курсом
гривні до долара США, встановленого НБУ
на дату укладення цього Договору чи
останнього перегляду процентної
ставки); підвищення ставки на 3 (три)
відсоткових пункту по бланкових
кредитах "овернайт" НБУ з дати
укладання цього договору чи останнього
перегляду процентної ставки (підпункт
"б" п.9.2) банк протягом дії цього
договору може змінити розмір
процентної ставки в сторону
збільшення.

Абзацом 2 п. 9.2 Кредитного договору
№ від 01.07.2008 року встановлено, що
зміна розміру процентної ставки
відбувається шляхом повідомлення
позичальника та направлення поштою на
його адресу відповідного
рекомендованого листа (далі -
повідомлення Банку) про встановлення
нової процентної ставки, із
зазначенням її розміру та дати початку
дії такої ставки. Такий новий розмір
процентної ставки за цим договором
починає застосовуватись з дати, що
буде вказана у повідомленні банку до
позичальника, без укладення сторонами
відповідної угоди про внесення змін до
Договору.

У разі незгоди із таким новим розміром
процентної ставки, позичальник має
право у строк не пізніше останнього
робочого дня, що передує даті початку
дії нової ставки , вказаної у
повідомленні банку, достроково
повернути банку всю суму кредитних
коштів, отриманих за Договором, сплати
йому в повному обсязі плату за кредит
та здійснити інші платежі за Договором
(абз. 3 п. 9.2).

З врахуванням пункту 1.3.4 зазначеного
вище кредитного договору, нарахування
процентів за цим Договором
здійснюється щомісяця, в останній
робочий день поточного місяця, методом
"факт/360" відповідно до вимог
нормативно-правових актів
Національного банку України та чинного
законодавства. Період нарахування
процентів починається з дня
фактичного надання кредитних коштів,
якщо умовами пунктів 1.3.2, 1.3.3, 9.2
Договору не передбачено іншу дату
початку нарахування процентів, а в
наступному - з першого календарного
дня поточного місяця, і закінчується
останнім календарним днем поточного
місяця.

Відповідно до п.1.3.5 даного договору
позичальник зобов"язався сплачувати
проценти за договором в строк - з 01 по 10
число (включно) кожного місяця,
наступного за тим, за який були
нараховані банком такі проценти за
користування кредитом. При цьому
остаточне погашення процентів повинно
було відбутись не пізніше дати
остаточного повного повернення
кредиту.

У відповідності до п.1.2.2 Кредитного
договору (з урахуванням додаткових
угод та Додатків до них) позичальник
зобов"язався не пізніше 10 травня 2011
року повернути основну суму кредиту та
сплатити плату за користування
кредитом у вигляді процентів, комісій,
а також сплатити штрафні санкції та
здійснити інші грошові платежі згідно
умов договору на рахунок 483 в АКІБ
"Укрсиббанк."

Згідно абзацу 3 п. 1.2.2 зазначеного вище
договору кредит вважається повернутим
в момент зарахування грошової суми в
повному обсязі на зазначений вище
рахунок.

Відповідно до статті 15 та 16 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
на захист свого порушеного права або
інтересу.

За змістом ст.11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договір.

Згідно зі статтею 509 зазначеного вище
кодексу зобов'язання - це
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони певну дію
(передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші тощо)
або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
виконання зобов'язання не
допускається.

Аналогічне визначення містить ст. 193
Господарського кодексу України, де
зазначено, що суб'єкти господарювання
та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк (ст. 530 Цивільного
кодексу України).

Положенням ст.610 Цивільного кодексу
України передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

В силу ст. 612 вказаного кодексу, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

З огляду на умови кредитного договору,
строк повернення кредиту та сплати
процентів за користування кредитом по
даній справі є таким, що настав.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
констатує, що договір є обов'язковий
для виконання сторонами.

В силу ст.1054 Цивільного кодексу України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1048 Цивільного
кодексу України позикодавець має
право на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України.

В силу статті 1056-1 зазначеного вище
кодексу процентна ставка за кредитом
може бути фіксованою або змінюваною.
Тип процентної ставки визначається
кредитним договором. Розмір процентів,
тип процентної ставки (фіксована або
змінювана) та порядок їх сплати за
кредитним договором визначаються в
договорі залежно від кредитного
ризику, наданого забезпечення, попиту
і пропозицій, які склалися на
кредитному ринку, строку користування
кредитом, розміру облікової ставки та
інших факторів.

На виконання умов Кредитного договору
№ від 01.07.2008 року позивач надав
відповідачу грошові кошти в сумі 192 277, 00
доларів США ( за курсом Національного
Банку України на день надання кредиту
дорівнює еквіваленту 932 408 грн. 86 коп. ),
що підтверджується меморіальним
договором № від 02.07.2008 року.

Відповідач не виконав належним чином
взяті на себе зобов'язання щодо
повернення кредитних коштів та
відсотків за користування ним в
повному обсязі, внаслідок чого, станом
на день подання позовної заяви у
відповідача перед позивачем виникла
заборгованість по поверненню
кредитних коштів на суму 1 066 386 грн. 10
коп., разом з тим, виникла
заборгованість за нарахованими
процентами в сумі 984 219 грн. 81 коп., що
підтверджується Розрахунком
заборгованості.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу кожана сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Доказів повернення кредиту на суму 1 066
386 грн. 10 коп. та заборгованості за
нарахованими процентами в розмірі 935
432 грн. 62 коп. відповідач суду не надав,
доводи позивача не спростував.

З огляду на наведене, вищезазначена
заборгованість є обгрунтованою та
такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Частиною 2 статті 218 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської
діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 220 Господарського
кодексу України боржник, який
прострочив виконання господарського
зобов'язання, відповідає перед
кредитором (кредиторами) за збитки,
завдані простроченням, і за
неможливість виконання, що випадково
виникла після прострочення.

Відповідно до ст. 216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за порушення у сфері господарювання
шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Стаття 230 цього ж кодексу штрафними
санкціями визнає господарські санкції
у вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
чи неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно п. 6 ст. 231 Господарського кодексу
України штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно ст. 549, 550 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Право на неустойку виникає незалежно у
кредитора збитків, завданих
невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Пунктом 7.1. Кредитного договору №
від 01.07.2008 року передбачено, що за
порушення позичальником термінів
повернення кредиту та/або процентів за
кредит та/або комісій, встановлених
договором, Банк має право вимагати від
позичальника, а позичальник при цьому
зобов"язаний сплатити банку додатково
до плати за кредит пеню з розрахунку
подвійна облікова ставка (процентів
річних) від суми зазначеної
простроченої заборгованості (суми
кредиту та/або процентів по кредиту
та/або комісій), розрахованої за кожний
день прострочення платежу, включаючи
день сплати заборгованості, за методом
"факт/360" (метод "факт/360" передбачає, що
для розрахунку використовується
фактична кількість днів у місяці, але
умовно в році 360 днів), але в будь-якому
випадку такий розмір пені не може
перевищувати розмір, встановлений
чинним законодавством України.

Пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу
України передбачено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

В силу п.1 ч.2 ст. 258 Цивільного кодексу
України щодо вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені) передбачено
спеціальну позовну давність в один рік.

З поданого позивачем розрахунків
заборгованості вбачається нарахування
відповідачу пені за несвоєчасне
погашення заборгованості за кредитом в
сумі 72 573 грн. 57 коп. та пені за
несвоєчасне погашення заборгованості
по процентам в сумі 62 035 грн. 59 коп.

Суд, здійснивши перевірку правильності
нарахування позивачем вказаної вище
пені, приходить до висновку про
відповідність їх нарахування, з
врахуванням п. 6 ст. 232 ГК України та п.1
ч.2 ст. 258 ЦК України. та такої, що
підлягає задоволенню.

Отже, посилання відповідача у заяві за
вх.№850/14 від 22.01.13 про застосування
строків позовної давності є
безпідставним.

Відповідач з урахуванням статті 33
Господарського процесуального кодексу
України відповідач по справі не
спростував доводи позивача,
математичний розрахунок нарахування
заборгованості не оспорив.

За наведених обставин, суд приходить до
висновку про обгрунтованість позовних
вимог та таких, що підлягають
задовленню.

Щодо судових витрат, то слід зазначити
наступне.

Частиною 2 ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що розмір судового збору,
порядок його сплати, повернення і
звільнення від сплати встановлюються
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України
"Про судовий збір" (із змінами та
доповненнями) судовий збір
справляється, зокрема, за подання до
суду позовної заяви та іншої заяви,
передбаченої процесуальним
законодавством.

За приписами ч. 1 ст. 4 Закону України
"Про судовий збір" судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України
"Про судовий збір" за подання до
господарського суду позовної заяви
майнового характеру судовий збір
встановлено в розмірі 2 відсотки ціни
позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про
державний бюджет України на 2013 рік"
розмір мінімальної заробітної плати
станом на 1 січня 2013 року становить 1147
грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про
державний бюджет України на 2014 рік"
розмір мінімальної заробітної плати
станом на 1 січня 2014 року становить 1218
грн. 00 коп.

Виходячи з вищенаведеного, станом на
день звернення до суду з позовом (11.11.13),
судовий збір підлягав сплаті в сумі 43 062
грн. 71 коп., що і відповідало сплаченому
позивачем згідно платіжного доручення
№ від 29.10.2013 року, оригінал якого
знаходиться в матеріалах справи.

Враховуючи закріплений ст.129
Конституції України принцип
диспозитивності учасників судового
процесу, зокрема, диспозитивний
характер прав позивача, які визначено
ч.4 ст.22 ГПК України, позивач вправі до
прийняття рішення по справі
збільшити розмір позовних вимог за
умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог.

З врахуванням наведеного, судом
прийнято, подану 11.02.14р. позивачем по
справі заяву про збільшення позовних
вимог (вх.№2126/14), відповідно до якої
останній просить суд стягнути з
відповідача заборгованість за
кредитним договором в сумі 2 185 215 грн. 07
коп., з них: 1 066 386 грн.10 коп. -
заборгованість за кредитом, 984 219 грн. 81
коп. - заборгованість по процентам за
користування кредитом, 72 573 грн. 57 коп. -
пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості за кредитом, 62 035 грн. 59
коп. - пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості по процентам.

Абзацом 2 п. 2 ст. 6 Закону України "Про
судовий збір" (із змінами та
доповненнями) встановлено, що у разі
якщо розмір позовних вимог збільшено
або пред'явлено нові позовні вимоги,
недоплачену суму судового збору
необхідно сплатити до звернення до
суду з відповідною заявою.

З поданої заяви про збільшення
позовних вимог вбачається збільшення
позивачем позовних вимог на суму 32 079
грн. 43 коп.

З огляду наведеного та враховуючи
приписи ч. 2 ст. 4 Закону України "Про
судовий збір" та ст. 22 Закону України
"Про державний бюджет України на 2014 рік"
, станом на день подання заяви про
збільшення позовних вимог (11.02.14)
позивачу слід було сплатити (доплатити)
мінімальний розмір ставки судового
збору, що підлягав сплаті за подання
позовної заяви (заяви про збільшення
позовних вимог) майнового характерику -
в сумі 1 827 грн. 00 коп.

Як вбачається із платіжного доручення
№ від 04.12.13, позивачем за подання
до господарського суду
Івано-Франківської області заяви про
збільшення позовних вимог доплачено
судовий збір в сумі 12 695 грн. 16 коп.,
тобто судовий збір сплачено в розмірі
більшому, ніж встановлено законом,
зокрема, переплата становить 10 868 грн.16
коп.

Частиною 1 п.1 ст.7 Закону України "Про
судовий збір" встановлено, що в разі
зменшення розміру позовних вимог або
внесення судового збору в більшому
розмірі, ніж встановлено законом,
сплачена сума судового збору
повертається за ухвалою суду.

В розділі 5 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 7 від 21
лютого 2013 року зазначено, що статтею 7
Закону України "Про судовий збір"
врегульовано загальні питання
повернення сплачених сум судового
збору з підстав, які визначено цією
статтею і перелік яких є вичерпним.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про необхідність повернення
позивачу - публічному акціонерному
товариству "Укрсиббанк" з Державного
бюджету України зайво сплаченого
судового збору в розмірі 10 868 грн. 16 коп.
(десять тисяч вісімсот шістдесят вісім
гривень шістнадцять копійок), про що
винести ухвалу.

Відповідно до ч. 4 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що господарський суд
відшкодовує мито стороні, на користь
якої відбулося рішення, за рахунок
другої сторони.

З урахуванням наведеного суд приходить
до висновку про доцільність
відшкодування позивачу за рахунок
відповідача судовий збір на суму 44 889
грн. 71 коп.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст. ст. 3, 4 6, 7 Закону України "Про
судовий збір", ст.ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 549,
550, 610, 612, 629, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 193, 216, 218, 220, 231
Господарського кодексу України, ст.ст.
33, 44, 49, ст. ст. 82 -85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

задовольнити позов публічного
акціонерного товариства "УкрСиббанк"
до товариства з обмеженою
відповідальністю "Будівельна компанія
"Комфортбуд-2" про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№0 від 01.07.2008 року в сумі 2 185 215 грн.
07 коп., з них: 1 066 386 грн.10 коп. -
заборгованість за кредитом, 984 219 грн. 81
коп. - заборгованість по процентам за
користування кредитом, 72 573 грн. 57 коп. -
пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості за кредитом, 62 035 грн. 59
коп. - пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості по процентам.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Будівельна компанія
"Комфортбуд-2" (вул. Автоливмашівська, 5,
с. Хриплин, м. Івано-Франківськ, 76022, код
33162343) на користь публічного
акціонерного товариства "УкрСиббанк"
(пр. Московський, 60, м. Харків, 61050, код
09807750) заборгованості за кредитним
договором №0 від 01.07.2008 року в
сумі 2 185 215 грн. 07 коп. (два мільйони сто
вісімдесят п"ять тисяч двісті
п"ятнадцять гривень сім копійок), з них:
1 066 386 грн.10 коп. (один мільйон шістдесят
шість тисяч триста вісімдесят шість
гривень десят копійок) - заборгованість
за кредитом, 984 219 грн. 81 коп.(дев"ятсот
вісімдесят чотири тисячі двісті
дев"ятнадцять гривень вісімдесят одну
копійку) - заборгованість по процентам
за користування кредитом, 72 573 грн. 57
коп.(сімдесіт дві тисячі п"ятсот
сімдесят три гривні п"ятдесят сім
копійки) - пені за несвоєчасне
погашення заборгованості за кредитом,
62 035 грн. 59 коп. (шістдесят дві тисячі
тридцять п"ять гривень п"ятдесят
дев"ять копійки) - пені за несвоєчасне
погашення заборгованості по процентам
та 44 889 грн.71 коп (сорок чотири тисячі
вісімсот вісімдесят дев"ять гривень
сімдесят одну копійку) - судового збору.

Наказ суду видати позивачу після
набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 04.03.14

Головуючий суддя
Фанда О. М.

Суддя
Шіляк М. А.

Суддя
Калашник В.О.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________ Кудлейчук О. В. 04.03.14