ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року
Справа № 915/2351/13

м.
Миколаїв

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Миколаївобленерго" (54017,
м. Миколаїв, вул.
Громадянська, 40), код 23399393

до відповідача: Миколаївського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету (54030, м.
Миколаїв, вул. Потьомкінська, 41), код
22440366

про: визнання недійсним рішення
адміністративної колегії
Миколаївського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України №
101-ріш. від 27.08.2013 р.

суддя В.Д. Фролов

за участю представників сторін

від позивача: Клис Н.А., довіреність №
01/53-239 від 27.12.2013 р.;

Волик В.М., довіреність № 01/53-05 від
14.01.2014 р.;

Тюнін М.В., довіреність № 01/53-01 від
09.01.2014 р.;

Рудяк С.О., довіреність № 01/53-203 від
27.12.2013 р.;

від відповідача: Войтенкова І.О.,
довіреність № 2 від 09.01.2014 р.;

Іванковська Ю.В., довіреність № 3 від
11.01.2014 р.

Публічне акціонерне товариство
"Миколаївобленерго" (далі-Позивач)
звернулося до Господарського суду
Миколаївської області з позовом до
Миколаївського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
(далі-Відповідач) про визнання
недійсним рішення від 27.09.2013 р. № 124-ріш
у справі № 1-26.213/112-2013 "Про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та накладення штрафу.

Заявлений позов Позивач обґрунтовує
тим, що спірне рішення відповідача
суперечить ст. 1, 2, 13,59 Закону України
"Про захист економічної конкуренції",
ст.ст. 1, 5 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України", ст. 22
ЦК України, п.п. 35, 36 Правил користування
електричною енергією для населення,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 26.07.1999р. № 1357.

У судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали
повністю з підстав, викладених у
позові.

Відповідач проти позову заперечив,
мотивуючи тим, що спірне рішення
відповідача повністю ґрунтується на
чинному законодавстві України та
фактичних обставинах справи.
Відключення споживачів за порушення
ПКЕЕн є операцією, що виконується під
час виконання функціональних
обов'язків працівників позивача із
забезпечення надійного постачання
електричної енергії, має характер
технічної процедури у виконанні робіт
з електропостачання населення. Тому,
обґрунтованих і законних підстав для
стягнення плати за відключення у
Позивача немає. Якщо ж Позивач вважає,
що відключаючи споживачів від мереж
електропостачання внаслідок порушення
ПКЕЕн, він несе збитки - Правилами
передбачено його право вимагати їх
відшкодування в установленому порядку,
а не шляхом обумовлення підключення
електроенергії після сплати вартості
за відключення електроенергії.

Ухвалою суду від 26.12.13р. провадження у
справі було порушено, позовна заява
прийнята до розгляду, розгляд справи
призначений на 05.02.14 р.

У судовому засіданні 05.02.14р. судом
оголошувалась перерва до 12.02.14р. У
судовому засіданні 12.02.14р. судом
оголошувалась перерва до 26.02.14р.

Ухвалою господарського суду від 26.02.2014
р. продовжено строк розгляду справи та
відкладено розгляд справи на 13.03.2014 р.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи та
оцінивши всі подані у справу докази,
суд встановив:

27 вересня 2013 року адміністративна
колегія Миколаївського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
прийняла спірне рішення № 124-ріш у
справі № 1-26.213/112-2013 "Про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та накладення штрафу".

Даним рішенням Відповідач:

- визнав, що Позивач займав монопольне
становище у 2011-2012 роках на ринку
постачання електричної енергії за
регульованим тарифом населенню у межах
території Миколаївської області, на
якій розташовані власні електричні
мережі Позивача, як такий, що на цьому
ринку не мав жодного конкурента;

- визнав, що дії Позивача, які полягають
у висуванні вимог до гр. ОСОБА_7 щодо
оплати вартості відключення від
електропостачання помешкання цього
споживача 05.10.2012 за адресою: АДРЕСА_1, як
обов'язкової умови для відновлення
йому електропостачання, при тому, що
сам споживач не замовляв у Позивача
цієї послуги (виконання робіт) і
відповідних договорів на її надання, як
то вимагається законодавством, не
укладав, порушенням законодавства про
захист економічної конкуренції,
передбаченим пунктом 2 статті 50,
частиною першою статті 13 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції", а саме: зловживання
монопольним (домінуючим) становищем на
ринку у вигляді дій, що призвели до
ущемлення інтересів споживачів, які
були б неможливими за умов існування
значної конкуренції на ринку;

- за вчинене порушення наклав на
Позивача штраф у розмірі 68000 гривень.

Вказане рішення Позивач отримав
12.11.2013р., що підтверджується його
відміткою на супровідному листі
Відповідача від 08.11.13р. № 1-292/80-2934.

При прийнятті даного рішення
Відповідач керувався наступними
обставинами та висновками.

Позивач здійснює діяльність з
постачання електричної енергії за
регульованим тарифом; товаром є
постачання електричної енергії за
регульованим тарифом, споживачі -
населення Миколаївської області,
товарними межами ринку є постачання
електричної енергії за регульованим
тарифом населенню, територіальні межі
ринку - межі території Миколаївської
області, на якій розташовані власні
електричні мережі Позивача.

Позивач є єдиним суб'єктом
господарювання, який постачає
електричну енергію за регульованим
тарифом населенню в межах території
Миколаївської області, на якій
розташовані власні місцеві (локальні)
електричні мережі Позивача відповідно
до отриманих ліцензій НКРЕ від 18.08.05р. №
177322, від 18.08.05р. № 177323, від 28.04.11р. № 500343,
від 28.04.11р. № 500344; часовими межами ринку
визначено 2011 - 2012 роки - проміжок часу,
протягом якого залишились незмінні
структура ринку, співвідношення попиту
та пропозиції на ньому; за визначенням
ч. 1 ст. 12 Закону України "Про захист
економічної конкуренції" позивач у 2011 -
2012 роках займав монопольне (домінуюче)
становище на ринку постачання
електричної енергії за регульованим
тарифом населенню у межах території
Миколаївської області, на якій
розташовані власні електричні мережі
позивача, як такий, що на цьому ринку не
мав жодного конкурента.

Між Позивачем та гр. ОСОБА_7 укладено
договір про користування електричною
енергією, за яким Позивач узяв на себе
зобов'язання надійно постачати
споживачу за адресою: АДРЕСА_1
електричну енергію у необхідних йому
обсягах, а споживач, у свою чергу,
зобов'язався сплачувати одержану
електричну енергію за діючими тарифами
у терміни, передбачені договором;
05.10.2012р. споживачу було припинено
електропостачання, про що складено акт
про порушення від 05.10.2012 р. №С6147.
Підставою для відключення споживача
стало порушення ним п. 35 Правил
користування електричною енергією для
населення, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 26.07.1999р.,
№ 1357 (далі - ПКЕЕн), а саме: самовільне
підключення до електричної мережі.

Згідно з п. 36 ПКЕЕн відновлення
електропостачання споживача
здійснюється протягом 3 днів у містах
та 7 днів у сільській місцевості після
усунення порушень і оплати споживачем
заборгованості, витрат на повторне
підключення та збитків, завданих
енергопостачальнику.

Для відновлення електропостачання у
своє житло споживач (гр. ОСОБА_7) 05.10.13р.
звернувся до Позивача, з заявою про
відновлення електропостачання, у якій
вказав, що оплата заборгованості в сумі
52,52 грн. та послуги за підключення в
сумі 163,71 проведена повністю.
Оплачені ОСОБА_7 рахунки складаються із
таких платежів: 83,25 грн. - відключення
електроустановки, 68,26 грн. -підключення
електроустановки, 12,21 грн. - транспортні
витрати.

Споживач не звертався до Позивача щодо
отримання послуги від останнього з
відключення від мереж Позивача при
примусовому припиненні постачання
електроенергії у її житло, яке
відбулось 05.10.12р. за порушення
споживачем ПКЕЕн. Договір на надання
послуг з відключення
електропостачання між Позивачем та гр.
ОСОБА_7 не укладався, плата не
узгоджувалась.

Пунктом 36 ПКЕЕн передбачено виконання
низки умов підключення до мереж
електропостачання після відключення
за порушення ПКЕЕн, серед яких умова
оплати вартості відключення не
міститься.

Відключення споживачів за порушення
ПКЕЕн є операцією, що виконується під
час виконання функціональних
обов'язків працівників позивача із
забезпечення надійного постачання
електричної енергії, має характер
технічної процедури у виконанні робіт
з електропостачання населення, тому
законних і обґрунтованих підстав для
стягнення плати за відключення у
Позивача немає;

ПКЕЕн передбачено, що додаткові платні
послуги пропонуються споживачеві, а
споживач у випадку потреби
погоджується їх сплатити, тобто
існують ринкові відносини, є попит та
пропозиція. У даному випадку
відключення електроенергії внаслідок
порушення ПКЕЕн відбувається без
замовлення чи згоди споживача та є
засобом примушення споживача сплатити
визначену вартість робіт з
відключення, що забезпечує Позивачу
надходження додаткових коштів,
оскільки їх оплата є умовою поновлення
електропостачання. Якщо Позивач
вважає, що відключаючи споживачів від
мереж електропостачання внаслідок
порушення ПКЕЕн, він несе збитки -
Правилами передбачено його право
вимагати їх відшкодування в
установленому порядку, а не шляхом
обумовлення підключення
електроенергії після сплати вартості
за відключення електроенергії. Отже,
позиція Позивача, що відключення
споживачів від мереж
електропостачання внаслідок порушення
ПКЕЕн є збитками, не ґрунтується на
нормах чинного законодавства,
внаслідок чого споживачі - населення
змушені незаконно сплачувати Позивачу
витрати на відключення електроенергії
від мереж електропостачання та
забезпечувати отримання Позивачем
прибутку від виконання цих операцій.

Позивач, висуваючи вимогу про оплату
вартості відключення споживача як
обов'язкову умову для відновлення йому
електропостачання, при тому, що сам
споживач не замовляв у нього цієї
послуги, відповідних догорів на її
надання не укладав, допускає ущемлення
інтересів споживачів, що є однією із
кваліфікуючих ознак порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції у вигляді зловживання
монопольним становищем на ринку.

За умов значної конкуренції на ринку
наведені дії Позивача були б
неможливими, оскільки маючи
зацікавлення продати свій товар,
Позивач мав би вживати заходів щодо
недопущення ущемлення інтересів
споживачів в частині неправомірного
висування вимог оплати робіт та послуг,
яких споживачі не потребували та не
замовляли. За наявності значної
конкуренції на ринку споживач міг би
обирати для себе іншого постачальника
послуг, який дотримується вимог
чинного законодавства та не допускає
ущемлення його законних інтересів, які
полягають в одержанні послуг з
постачання електричної енергії
виключно на тих умовах, що передбачені
законодавством.

З огляду на монопольне становище
Позивача на ринку постачання
електричної енергії за регульованим
тарифом населенню в межах території
Миколаївської області, на якій
розташовані власні електричні мережі
Позивача, дії Позивача, які полягають у
висуванні вимог до гр. ОСОБА_7 щодо
оплати вартості відключення від
електропостачання помешкання цього
споживача за адресою: АДРЕСА_1, як
обов'язкової умови для відновлення
йому електропостачання, при тому, що
сам споживач не замовляв у позивача
цієї послуги (виконання робіт) і
відповідних договорів на її надання, як
то вимагається законодавством, не
укладав, є порушенням законодавства
про захист економічної конкуренції,
передбаченим пунктом 2 статті 50,
частиною першою статті 13 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції", а саме: зловживання
монопольним (домінуючим) становищем на
ринку у вигляді дій, що призвели до
ущемлення інтересів споживачів, які
були б неможливими за умов існування
значної конкуренції на ринку.

Оцінивши подані учасниками судового
процесу докази господарський суд
вважає, що позов позивача підлягає
повному задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України
"Про захист економічної конкуренції"
підставами для зміни, скасування чи
визнання недійсними рішень органів
Антимонопольного комітету України є:
неповне з'ясування обставин, які мають
значення для справи; недоведення
обставин, які мають значення для справи
і які визнано встановленими;
невідповідність висновків, викладених
у рішенні, обставинам справи; порушення
або неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Згідно з п. 1 ПКЕЕн ці Правила регулюють
відносини між громадянами (далі -
споживачі електричної енергії) та
енергопостачальниками. Правила
обов'язкові для виконання всіма
споживачами і енергопостачальниками
незалежно від форм власності.

Відповідно до п. 35 ПКЕЕн
енергопостачальник має право
відключити споживача у разі
самовільного підключення до
електричної мережі

У зв'язку з самовільним підключенням
споживачем ОСОБА_7 до електричної
мережі, Позивачем 05.10.2012 р. споживача
було відключено від електричної
мережі, про що було складено акт №С6147
від 05.10.2012 р.

05 жовтня 2012 року ОСОБА_7 звернулася до
Позивача із заявою про відновлення
електропостачання і оплатила рахунки в
сумі 163,72 грн., а саме: 12,21 грн.
-транспортні витрати, 68,26 грн.
-підключення електроустановки, 83,25
збитки товариства з відключення
електроустановки. 05.10.2012 р.
електропостачання до квартири було
відновлено.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками є: 1)
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); 2)
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Наведений у згаданій статті перелік
збитків не є вичерпним, оскільки до
складу збитків також можна віднести
додаткові витрати, понесені стороною,
яка зазнала збитків, внаслідок
порушення зобов'язання другою
стороною. При цьому, для застосування
такої міри відповідальності як
стягнення збитків, потрібна наявність
усіх елементів складу цивільного
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки, збитків, причинного зв'язку
між протиправною поведінкою
заподіювача та збитками, вини. За
відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільно-правова
відповідальність не настає.

З матеріалів справи вбачається та
визнається обома сторонами, що
споживач (гр. ОСОБА_7) порушила п. 35
ПКЕЕн, внаслідок чого Позивач
реалізував своє право та припинив
постачання електричної енергії даному
споживачу, що призвело до понесення
позивачем витрат в розмірі 163 грн. 72 коп.

У спірному рішенні Відповідач дійшов
висновку, що покладення на споживача
даних витрат Позивача як обов'язкової
умови для відновлення
електропостачання є ущемленням
інтересів даного споживача, яке було б
неможливим за умов існування значної
конкуренції на ринку. При цьому, у
спірному рішенні Відповідач дійшов
висновку, що відключення споживачів за
порушення ПКЕЕн є операцією, що
виконується під час виконання
функціональних обов'язків працівників
Позивача із забезпечення надійного
постачання електричної енергії, має
характер технічної процедури у
виконанні робіт з електропостачання
населення, тому законних і
обґрунтованих підстав для стягнення
плати за відключення у позивача немає.
В той же час, у цьому ж рішенні
Відповідач вказав, що якщо Позивач
вважає, що відключаючи споживачів від
мереж електропостачання внаслідок
порушення ПКЕЕн, він несе збитки -
Правилами передбачено його право
вимагати їх відшкодування в
установленому порядку, а не шляхом
обумовлення підключення
електроенергії після сплати вартості
за відключення електроенергії.

Тобто, у самому тексті спірного рішення
Відповідач допускає, що витрати
Позивача на відключення споживача від
електропостачання можуть належати до
збитків, що підтвердили у судовому
засіданні і представники відповідача.

Господарський суд вважає, що
Відповідач при прийнятті спірного
рішення не надав належної оцінки тій
обставині, що дані додаткові витрати
Позивач поніс виключно у зв'язку з
порушенням споживачем п. 35 ПКЕЕн.
Відповідач дійшов передчасного
висновку, що дані витрати Позивача не
можуть належати до збитків, оскільки
Відповідачем не досліджено та наведено
жодного акту, який передбачає, що
примусове відключення споживачів за
порушення ПКЕЕн є суто технічною
процедурою у наданні послуг з
електропостачання населенню, витрати
по здійсненню якої мають бути
покладені саме на Позивача, зокрема з
підстав їх включення до регульованого
тарифу.

У спірному рішенні Відповідач дійшов
висновку, що споживачі - населення
змушені незаконно сплачувати Позивачу
витрати на відключення електроенергії
від мереж електропостачання та
забезпечувати отримання Позивачем
прибутку від виконання цих операцій. В
той же час, судом встановлено, що згідно
з калькуляцією та жодним чином не
спростованою Відповідачем, до витрат
Позивача на відключення споживача від
електропостачання прибуток взагалі не
включений.

Господарський суд вважає, що
Відповідач також дійшов невірного
висновку, що оплата вартості
споживачем відключення від
електропостачання його помешкання за
адресою: АДРЕСА_1, є обов'язковою
умовою для відновлення йому
електропостачання, оскільки з
матеріалів справи вбачається, що із
заявою, у встановленій Позивачем формі,
сплатою відповідних платежів, споживач
звернувся до Позивача 05.10.12р., та вже
цього ж дня він був підключений до
електропостачання. Дана обставина була
встановлена самим Відповідачем у
спірному рішенні.

Відповідно до п. 36 ПКЕЕн передбачено, що
відновлення електропостачання
споживача здійснюється протягом 3 днів
у містах та 7 днів у сільській
місцевості після усунення порушень і
оплати споживачем заборгованості,
витрат на повторне підключення та
збитків, завданих енергопостачальнику.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 13
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" зловживанням монопольним
(домінуючим) становищем на ринку є дії
чи бездіяльність суб'єкта
господарювання, який займає монопольне
(домінуюче) становище на ринку, що
призвели або можуть призвести до
недопущення, усунення чи обмеження
конкуренції, або ущемлення інтересів
інших суб'єктів господарювання чи
споживачів, які були б неможливими за
умов існування значної конкуренції на
ринку.

Господарським судом встановлено,
що у спірному рішенні Відповідач
дійшов висновку, що за наявності
значної конкуренції на ринку споживач
міг би обирати для себе іншого
постачальника послуг, який
дотримується вимог чинного
законодавства та не допускає ущемлення
його законних інтересів, які полягають
в одержанні послуг з постачання
електричної енергії виключно на тих
умовах, що передбачені законодавством.

З огляду на вищевикладені,
встановлені судом, обставини
недоведеності висновків Відповідача
щодо незаконних дій Позивача,
господарський суд вважає, що
Відповідачем у спірному рішенні не
доведено, що дії Позивача по заявленню
до споживача вимог про стягнення
витрат були б неможливими за умов
існування значної конкуренції на
ринку.

За встановлених обставин,
господарський суд вважає, що спірне
рішення відповідача прийняте за
неповного з'ясування обставин, які
мають значення для справи, з
недоведенням обставин, які мають
значення для справи і які визнано
встановленими та невідповідністю
висновків, викладених у рішенні,
обставинам справи, що є підставою для
визнання господарським судом його
недійсним та відповідно задоволення
позову позивача.

Щодо інших підстав позову
позивача, то господарський суд вважає
необхідним зазначити, що норми чинного
законодавства України не містять
якогось вичерпного переліку можливих
ринків товарів. Тому, зокрема, не можуть
братись до уваги посилання сторін
спору на те, що той чи інший ринок
товарів, вивчення якого проводиться
органом Антимонопольного комітету
України, не передбачений законом.
Господарські суди не повинні
перебирати на себе не притаманні суду
функції, які здійснюються виключно
органами Антимонопольного комітету
України, та знову встановлювати
товарні, територіальні (географічні),
часові межі певних товарних ринків
після того, як це зроблено зазначеними
органами, й на підставі цього робити
висновки про наявність чи відсутність
монопольного (домінуючого) становища
суб'єкта господарювання на ринку.

Господарський суд не приймає до
уваги заперечення Відповідача проти
задоволення позову, оскільки вони не
ґрунтуються на чинному законодавстві
України та фактичних обставинах
справи.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові
витрати підлягають покладенню на
відповідача.

Відповідно до ст. 84 ГПК України в
резолютивній частині рішення
вказується про розподіл господарських
витрат між сторонами, про повернення
судового збору з бюджету.

В судовому засіданні 13.03.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 4-3, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82,
82-1, 83, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним рішення
адміністративної колегії
Миколаївського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
27.09.2013р. № 124-ріш. у справі № 1-26.213/112-2013
"Про порушення законодавства про
захист економічної конкуренції та
накладення штрафу".

3.Стягнути з Миколаївського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України (54030,
м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, 41, код
22440366) на користь Публічного
акціонерного товариства
"Миколаївобленерго" (54017, м.
Миколаїв, вул. Громадянська, 40, код 23399393)
судовий збір у розмірі 1147 (одна тисяча
сто сорок сім) грн. 00 коп.

4. Повернути Публічному акціонерному
товариству "Миколаївобленерго" (54017,
м. Миколаїв, вул. Громадянська,
40, код 23399393) з Державного бюджету
України судовий збір в сумі 573 (п'ятсот
сімдесят три) грн. 50 коп., сплачений
платіжним дорученням від 23.12.2013р. № 35697,
оригінал якого знаходиться в
матеріалах справи, у зв'язку з внесення
судового збору в більшому розмірі, ніж
встановлено законом.

Повний текст рішення складено 14.03.2014 р.

Суддя
В.Д. Фролов