Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "03" березня 2014 р.
Справа № 906/36/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: Солоний І.І. - довіреність
№26 від 23.01.2014р.;

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність
б/н від 16.05.2012р.;

в порядку ст.30 ГПК України: ОСОБА_3 -
лісничий (паспорт серії НОМЕР_2 від
16.04.1997р.);

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Дочірнього підприємства
"Коростенський лісгосп АПК" (м.
Коростень Житомирська область)

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4
(с. Гулянка Коростенський район
Житомирська область)

про стягнення 40205,16 грн.

Відповідно до ст.77 ГПК України в судому
засіданні оголошувалась перерва з 25.02.14
до 03.03.14.

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача 40205,16грн. за
неналежне виконання договорів №№152,153
від 01.12.2011р., №32/1 від 05.03.2012р. на поставку
лісопродукції. Витрати по сплаті
судового збору просить покласти на
відповідача.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі з підстав, зазначених у
позовній заяві.

Представник відповідача проти позову
заперечив з підстав, викладених у
відзиві на позовну заяву (а.с.72-74).
Вважає, що товарно-транспортні
накладні оформлені неналежним чином, а
тому не можуть бути належним доказом
поставки лісопродукції. Разом з тим,
факт укладення договорів №№152,153 від
01.12.2011р., №32/1 від 05.03.2012р. та часткову
оплату отриманої лісопродукції не
заперечив.

Присутній в судовому засіданні в
порядку ст.30 ГПК України лісничий
ОСОБА_3 пояснив, що лісопродукція
відпускається за
товарно-транспортними накладними,
будь-які інші документи не
застосовуються. Станом на кінець 2013
року залишків лісопродукції на
ділянці, що розроблялася ФОП ОСОБА_4, не
було.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, між
Дочірнім підприємством "Коростенський
лісгосп агропромислового комплексу"
(продавець/позивач) та Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_4
(покупець/відповідач) укладено ряд
договорів на поставку лісопродукції, а
саме:

- договір на поставку лісопродукції №
152 від 01.12.2011 року, відповідно до умов
якого продавець зобов'язується
поставити та передати у власність
покупця товар, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
оплатити його на умовах даного
договору. Найменування товару:
лісопродукція згідно специфікації, яка
являється невід'ємною частиною даного
договору (п.1.1 договору).

Загальна кількість лісопродукції 182,0
куб.метрів (п.2.2 договору).

Перелік лісопродукції, що
постачається, визначається у Додатку
№1 до даного Договору (п.3.1 договору).

Загальна сума договору становить 55857,00
грн. без ПДВ (п.6.1 Договору, Додаток №1 до
договору №152 від 01.12.2011р. (специфікація).

- договір на поставку лісопродукції №
153 від 01.12.2011 року, відповідно до умов
якого продавець зобов'язується
поставити та передати у власність
покупця товар, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
оплатити його на умовах даного
договору. Найменування товару:
лісопродукція згідно специфікації, яка
являється невід'ємною частиною даного
договору (п.1.1 договору).

Загальна кількість лісопродукції 528,0
куб.метрів (п.2.2 договору).

Перелік лісопродукції, що
постачається, визначається у Додатку
№1 до даного Договору (п.3.1 договору).

Загальна сума договору становить 75616,00
грн. без ПДВ (п.6.1 Договору, Додаток №1 до
договору №153 від 01.12.2011р. (специфікація).

- договір на поставку лісопродукції №
32/1 від 05.03.2012 року, відповідно до умов
якого продавець зобов'язується
поставити та передати у власність
покупця товар, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
оплатити його на умовах даного
договору. Найменування товару:
лісопродукція згідно специфікації, яка
являється невід'ємною частиною даного
договору (п.1.1 договору).

Загальна кількість лісопродукції 453,11
куб.метрів (п.2.2 договору).

Перелік лісопродукції, що
постачається, визначається у Додатку
№1 до даного Договору (п.3.1 договору).

Загальна сума договору становить 91389,00
грн. без ПДВ (п.6.1 Договору, Додаток №1 до
договору №32/1 від 05.03.2012р.
(специфікація).

Згідно п.7.1 вищезазначених договорів
порядок розрахунків визначений у формі
попередньої оплати на кожну партію
продукції на розрахунковий рахунок
продавця.

Як пояснив позивач, протягом дії
договорів позивач поставив
відповідачу лісопродукції на загальну
суму 91389,16 грн., що підтверджується
товарно-транспортними накладними:
№316391 від 06.03.12р., № 316392 від 06.03.12р., № 316393
від 06.03.12р., № 316394 від 06.03.12р., № 316395 від
07.03.12р., №316396 від 07.03.12р., № 316397 від
07.03.12р., № 316400 від 07.03.12р., № 129671 від
06.03.12р., № 129672 від 06.03.12р., № 129673 від
06.03.12р., № 129674 від 06.03.12р., № 129675 від
06.03.12р., № 129713 від 07.03.12р., № 129714 від
07.03.12р., № 129615 від 07.03.12р., № 129616 від
07.03.12р., № 129617 від 07.03.12р., № 129618 від
07.03.12р., № 129619 від 07.03.12р. (а.с.15-32,41-42,49).

За поставлену лісопродукцію
відповідач розрахувався частково.
Сплачено 25000,00грн., та шляхом
взаємозаліку було зараховано ще
26184,0грн. в рахунок поставленої
лісопродукції, що не заперечується
відповідачем.

Внаслідок неналежного виконання
відповідачем зобов'язань щодо оплати
поставленого товару, за ним виникла
заборгованість у сумі 40205,16 грн.

Претензія позивача від 14.05.2013 за №153 на
вказану суму боргу залишена
відповідачем без відповіді та
задоволення.

В зв'язку з тим, що відповідач не
розрахувався за отриманий товар в
повному обсязі, позивач звернувся з
відповідним позовом до суду.

З врахуванням встановлених обставин
суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Таке
ж положення містить і ст.173
Господарського кодексу України, в якій
зазначено, що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

З моменту укладення сторонами
договорів №№152,153 від 01.12.2011р., №32/1 від
05.03.2012р. між ними виникли зобов'язання,
які регулюються параграфом 3 глави 54
Цивільного кодексу України "Поставка".

Згідно ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ст.692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за
домовленістю сторін (ст.631 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України, ч.7 ст.193
Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Виходячи з викладеного, суд вважає
вимогу позивача про стягнення боргу в
розмірі 40205,16 грн. правомірною та
обґрунтованою. Відповідачем не надані
докази на спростування доводів
позивача.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Заперечуючи проти позову, відповідач
вказує на неналежне оформлення
товарно-транспортних накладних, які, на
його думку, не можуть бути належним
доказом отримання ним лісопродукції.

Вказані заперечення спростовуються
матеріалами справи та приписами
чинного законодавства.

Зокрема, відповідно до Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні"
товарно-транспортна накладна є
первинним бухгалтерським документом,
який містить відомості про
господарську операцію.

Згідно зі статтею 9 цього ж Закону для
надання юридичної сили первинним
документам, вони мають бути складені у
відповідності до вимог законодавства
та містити обов'язкові реквізити.

Згідно з п. 2 ст. 9 цього Закону первинні
та зведені облікові документи можуть
бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

У відповідності до п. 1 Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затвердженими
наказом Міністерства транспорту
України N 363 від 14.10.97 року (з подальшими
змінами) та зареєстрованими в
Міністерстві юстиції України 20 лютого
1998 року за N 128/2568, товарно-транспортна
накладна - єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Надані позивачем товарно-транспортні
накладні містять докази на
підтвердження отримання відповідачем
лісопродукції, її назви, кількості,
суми. На даних документах у графі про
отримання вантажу значиться підпис
відповідача, скріплений його печаткою.
Пояснення відповідача стосовно того,
що підписання ним товарно-транспортних
накладних та завірення печаткою
передувало фактичному їх оформленню та
отриманню лісопродукції, не
підтверджені належними та допустимими
доказами в розумінні ст.ст.34,43 ГПК
України.

З урахуванням викладеного, оцінивши
подані докази та матеріали справи у їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позов підлягає задоволенню в повному
обсязі.

Витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача
відповідно до ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.33,34,43,44,49,77,82-85 ГПК
України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, ід.номер
НОМЕР_1)

- на користь Дочірнього підприємства
"Коростенський лісгосп АПК" (11501,
Житомирська область, м. Коростень, вул.
Кірова, 61, код 30913009) - 40205,16грн. боргу, а
також 1827,00грн. сплаченого судового
збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 05 березня 2014
року.

Суддя
Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати:

1 - в справу