ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2014 р.
Справа № 911/230/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Саванчук С.О., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державного підприємства
"Міжнародний аеропорт "Бориспіль",

08307, Київська обл., м. Бориспіль,
Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Київріанта",

08307, Київська обл., м. Бориспіль,
Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

про стягнення 205 521,69 грн.

за участю представників:

позивача - Дзюбайло О.О. (довіреність
від 08.01.2014 № 35-29-7);

відповідача - Грищенко Ю.В.
(довіреність від 13.02.2014, б/н).

Обставини справи:

До господарського суду Київської
області надійшла позовна заява
Державного підприємства "Міжнародний
аеропорт "Бориспіль" (далі - позивач) від
20.01.2014 № 35-28/7-1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Київріанта" (далі - відповідач) про
стягнення 205 521,69 грн., з яких: 201 449,46
грн. - основний борг, 2 124,88 грн. - 3%
річних, 1 947,35 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані
невиконанням відповідачем грошових
зобов'язань за договором оренди
нерухомого майна від 11.02.2002 № 2.6.13-299.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 30.01.2014 порушено провадження
у справі, розгляд справи призначено на
18.02.2014.

Через канцелярію господарського суду
Київської області

(вх. № 2687/14 від 13.02.2014) позивачем подано
документи на виконання вимог ухвали
господарського суду Київської області
від 30.01.2014.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 2750/14 від 14.02.2014)
відповідачем подано відзив від 13.02.2014 №
220/14, в якому позов заперечується в
повному обсязі, з підстав, що викладені
у відзиві.

У судовому засіданні 18.02.2014
оголошувалась перерва на 04.03.2014
відповідно до частини 3 статті 77
Господарського процесуального кодексу
України.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 3157/14 від 24.02.2014)
позивачем подано заперечення на відзив
та додаткові докази на підтвердження
позовних вимог.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 3609/14 від
28.02.2014) відповідачем подано пояснення
та додаткові докази на підтвердження
заперечень у справі.

У судовому засіданні 04.03.2014 представник
позивача повністю підтримав позовні
вимоги, представник відповідача позов
заперечив повністю.

Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні 04.03.2014 оголошено
вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення присутніх у
судовому засіданні представників
сторін, дослідивши докази та оцінивши
їх в сукупності, суд -

встановив:

Між Державним підприємством
"Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (далі
- орендодавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Київріанта" (далі - орендар) укладено
договір оренди нерухомого майна від
11.02.2002 № 2.6.13-299 (далі - Договір), який
відповідно до пункту 11.1. набув чинності
з 01 серпня 2002 року. За умовами Договору
орендодавець передає, а орендар
приймає у строкове платне користування
площу загальною площею 199 кв.м. в
терміналі «Б» Державного міжнародного
аеропорту «Бориспіль», яка розташована
за адресою: 08307, Україна, м. Бориспіль-7,
аеропорт «Бориспіль».

Згодом сторонами укладено додаткові
угоди до Договору: від 03.05.2007 № 1, від
08.02.2012 № 2, від 03.07.2012 № 3, від 29.12.2012 № 4 та
від 14.11.2013 № 5, відповідно до яких
внесено зміни та доповнення до
Договору.

Відповідно до пункту 1.3. Договору, площа
передається в оренду для здійснення
орендарем побудови в її межах магазину
безмитної торгівлі та використання для
інших видів діяльності, які
передбачені Статутом орендаря.

При передачі площі в оренду
представниками сторін складається акт
прийому-передачі площ. Обов'язок зі
складання відповідного акту
покладається на сторону, яка передає
або повертає площі іншій стороні
Договору (пункти 2.1, 2.4 Договору).

На виконання умов Договору,
орендодавцем передано орендарю в
користування об'єкт оренди, що
підтверджується актом
передачі-приймання приміщення від
01.08.2002, підписаним у двосторонньому
порядку та скріпленим печатками
підприємств, копія якого знаходиться в
матеріалах справах.

Відповідно до пункту 11.2. Договору (в
редакції, що викладена в Додатковій
угоді № 4), Договір діє до 31.12.2014.

Пунктом 11.3. Договору встановлено, що
внесення змін та доповнень до Договору
або дострокове розірвання Договору
можливе лише за взаємною згодою сторін.

Згідно з пунктом 1. Додаткової угоди від
14.11.2013 № 5, сторони домовились припинити
дію Договору з дати підписання акту
передачі-приймання орендованої площі,
а саме: з 30.09.2013.

На виконання умов Договору, 30.09.2013,
орендарем повернуто орендодавцю об'єкт
оренди, що підтверджується погодженим
у двосторонньому порядку актом
передачі-приймання орендованої площі
від 30.09.2013, копія якого знаходиться в
матеріалах справах.

Таким чином, Договір діяв у період з 01
серпня 2002 року до 30 вересня 2013 року.

Договір за правовою природою є
договором найму (оренди). Згідно з
частиною 1 статті 759, частиною 1 статті
761, частиною 1 статті 762 Цивільного
кодексу України за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк. Право передання майна у найм має
власник речі, або особа, якій належать
майнові права.

Відносини сторін даного Договору
оренди регулюються також Законом
України «Про оренду державного та
комунального майна», який є
спеціальним законом з питань оренди
державного майна та, відповідно до
частин 1 та 2 статті 1 цього закону,
регулює організаційні відносини,
пов'язані з передачею в оренду майна
державних підприємств, установ та
організацій, підприємств, заснованих
на майні, що належить Автономній
Республіці Крим або перебуває у
комунальній власності (далі -
підприємства), їх структурних
підрозділів, та іншого окремого
індивідуально визначеного майна, що
перебуває в державній та комунальній
власності; майнові відносини між
орендодавцями та орендарями щодо
господарського використання
державного майна, майна, що належить
Автономній Республіці Крим або
перебуває у комунальній власності.

Відповідно до статті 759 Цивільного
кодексу України за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Відповідно до частини 2 статті 762
Цивільного кодексу України та частини 3
статті 285 Господарського кодексу
України за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Відповідно до статті 286 Господарського
кодексу України, орендна плата - це
фіксований платіж, який орендар
сплачує орендодавцю незалежно від
наслідків своєї господарської
діяльності. Строки внесення орендної
плати визначаються в договорі.

Частиною 5 статті 762 Цивільного кодексу
України встановлено, що плата за
користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
встановлено, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконання у
цей строк (термін).

Умовами пункту 3.2. Договору визначено,
що орендна плата здійснюється
орендарем з 1 серпня 2002 року на підставі
акту прийому-передачі площі.

Пунктом 3.4. Договору передбачено, що
орендодавець щомісячно виставляє
орендарю рахунок за оренду площі за
звітний місяць. Орендар з 10-го числа
місяця, що є наступним за звітним,
самостійно одержує в бухгалтерії
орендодавця рахунок.

Згідно з пунктами 3.7., 3.8. Договору (в
редакції Додаткової угоди від 03.07.2012 №
3), орендна плата перераховується
орендарем до державного бюджету та
орендодавцю у співвідношенні 70 % до 30 %
щомісяця, не пізніше 15-го числа місяця,
відповідно до пропорцій розподілу,
установлених Кабінетом Міністрів
України і чинних на кінець періоду, за
який здійснюється платіж, згідно з
рахунком, який надає орендарю
орендодавець. Орендна плата за кожний
наступний місяць визначається шляхом
корегування орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
за наступний місяць. Якщо індекс
інфляції за поточний місяць складає
менше 100%, то орендна плата визначається
на рівні орендної плати за попередній
місяць.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення спору на
підставі доказів у справі. Зокрема,
відповідно до частини 2 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України - на підставі письмових
доказів та пояснень представників
сторін.

Згідно із частиною 1 статті 36
Господарського процесуального кодексу
України письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

З огляду на матеріали справи, судом
встановлено наступне.

На виконання умов Договору, позивачем
виставлено, а відповідачем самостійно
отримано в бухгалтерії позивача
рахунки-фактури від 31.07.2013 № 904/911 на
суму 161 159,56 грн., від 31.08.2013 № 904/1007 на
суму 161 159,56 грн. та від 30.09.2013 № 904/1082 на
суму 161 159,56 грн., копії яких долучені до
матеріалів.

Докази на підтвердження отримання
відповідачем вказаних рахунків-фактур
з підписом уповновноваженої особи
відповідача додано до матеріалів
справи.

Доказів сплати орендної плати за
період з липня до вересня 2013 року до
матеріалів справи не надано,
відповідачем факт несплати орендної
плати у спірний період
підтверджується.

Крім того, на підтвердження наявності
заборгованості, позивачем надано
довідки банківських установ, в яких
відкрито поточні рахунки позивача, про
відсутність надходжень коштів на
рахунок позивача від відповідача за
Договором у спірний період.

Зважаючи, що вказані довідки підписано
уповноваженими особами банківських
установ та скріплено відбитками їх
печаток, на підставі статей 32, 36
Господарського процесуального кодексу
України, судом взято їх до уваги в
якості письмових доказів невиконання
відповідачем грошових зобов'язань за
Договором у спірний період, а, відтак,
наявності заборгованості перед
позивачем.

Відповідно до поданих доказів у
відповідача виникла заборгованість
перед позивачем зі сплати орендної
плати за період з липня до вересня 2013
року включно у розмірі 201 449,46 грн.

Позивачем направлено на адресу
відповідача претензію від 23.09.2013 №
35-28/5-80 з вимогою сплатити
заборгованість за період липень -
серпень 2013 року включно на суму 134 299,64
грн. та претензію від 17.12.2013 № 35-28/5-111 на
суму 67 149,82 грн. за вересень 2013 року. До
матеріалів справи додано належні
докази відправлення вказаних
претензій відповідачу, відтак, він
належним чином повідомлений про
існування у нього заборгованості перед
позивачем у розмірі 201 449,46 грн.

На момент звернення позивача з даним
позовом до суду, відповідач суму
заборгованості за Договором за спірний
період не сплатив.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
зазначив про те, що позивач порушив
пункт 7.2. Договору та своїми діями
створив перешкоди відповідачу у
користуванні орендованими
приміщеннями.

Пунктом 7.2. Договору передбачено
обов'язок позивача не вчиняти дій, які б
перешкоджали відповідачу
користуватись об'єктом на умовах цього
Договору, включаючи забезпечення
доступу для підходу та/або під'їзду до
об'єкту працівникам та відвідувачам
відповідача, забезпечення
безперебійного обслуговування
телефонних ліній та електромереж,
тепло та водопостачання, та інших форм
комунального обслуговування,
необхідного для забезпечення
безперервності виробничого процесу
відповідача.

Судом досліджено твердження
відповідача стосовно того, що позивач
своїми діями вжив заходи щодо
виведення з експлуатації зон
обслуговування пасажирів у терміналі
«В», в якому знаходиться орендована
площа, про що йдеться у розробленому
позивачем плані заходів від 11.02.2013 №
44-25-1 по забезпеченню переведення
міжнародних авіакомпаній до
обслуговування у терміналі «D»
протягом сезону «Summer2013» (копія наявна в
матеріалах справи).

Наказом від 29.03.2013 № 01-07-237 позивач
встановив межі території пункту
пропуску через державний кордон
України в Державному підприємстві
«Міжнародний аеропорт «Бориспіль»
шляхом виключення території та
приміщень, де розташовані спірні
орендовані площі, з меж території
пункту пропуску через державний кордон
(копія наказу наявна в матеріалах
справи).

Такі дії позивача, за твердженнями
відповідача, унеможливили
використання орендованих площ за
призначенням, а саме, як магазину
безмитної торгівлі.

Вказане, на думку відповідача, є
порушенням пункту 7.2. Договору, а,
відтак, з посиланням на частину 6 статті
762 Цивільного кодексу України, про те,
що наймач звільняється від плати за
весь час, протягом якого майно не могло
бути використане ним через обставини,
за які він не відповідає, відповідач
просить відмовити у задоволенні позову
у повному обсязі.

Суд, дослідивши подані відповідачем
докази, дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини 6 статті 762
Цивільного кодексу України, наймач
звільняється від плати за весь час,
протягом якого майно не могло бути
використане ним через обставини, за які
він не відповідає.

Таким чином, за наявності та
доведеності підстав, передбачених цією
нормою, орендар може реалізувати своє
право на звільнення від сплати
орендної плати. До предмету
доказування входить встановлення
обставин повної неможливості
використання майна у цілях,
передбачених договором, і, як наслідок,
звільнення відповідача від внесення
орендної плати за весь час дії таких
обставин, за які він не відповідає.

У пункті 1.3. Договору визначено, що
площа передається в оренду для
здійснення орендарем побудови в межах
площ магазину безмитної торгівлі та
використання для інших видів
діяльності, які передбачені Статутом
орендаря.

Відтак, Договором, крім побудови в
межах орендованих приміщень магазину
безмитної торгівлі, передбачено
використання їх для інших видів
діяльності. При цьому, відповідачем не
надано до матеріалів справи належних
та допустимих доказів в підтвердження
того, що орендар взагалі не
користувався орендованими
приміщеннями у спірний період.

Крім того, відповідно до пункту 7.5.
Договору (у редакції Додаткової угоди
№ 2), позивач зобов'язаний повідомити
відповідача про припинення
обслуговування регулярних
пасажирських міжнародних рейсів у
терміналі «В» не пізніше, ніж за три
місяці до запланованої дати такого
припинення та надіслати відповідачу
разом з повідомленням підписану
позивачем угоду про припинення дії
Договору.

Угодою про припинення дії Договору, яка
погоджена сторонами та є додатком № 1
до Додаткової угоди № 2 від 08.02.2012,
сторони домовились припинити дію
Договору після спливу трьох
календарних місяців від дати отримання
відповідачем повідомлення від
позивача, за умови наявності всіх
перелічених угодою умов.

На виконання пункту 7.5. Договору
позивачем на адресу відповідача
направлено повідомлення від 01.04.2013 №
02-22-456 про припинення обслуговування
регулярних пасажирських міжнародних
рейсів у терміналі «В», з підписаною зі
сторони позивача угодою про припинення
Договору у двох екземплярах у додатках.

Повідомлення від 01.04.2013 № 02-22-456
отримано відповідачем 04.04.2013, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення, копію
якого додано до матеріалів справи.

Листом від 09.04.2013 № 67/13 відповідач
відмовився від підписання угоди про
припинення дії Договору.

Листом від 22.05.2013 № 02-22-701 позивач
повторно звернувся до відповідача з
пропозицією щодо дострокового
припинення дії Договору.

Натомість, листом від 15.07.2013 № 139/13
відповідач повідомив позивача про
відмову достроково припиняти дію
договору та здійснювати орендну плату
за користування орендованими
приміщеннями, у зв'язку із звільненням
від такої оплати відповідно до частини
6 статті 762 Цивільного кодексу України.

Копії вказаних листів позивача та
відповідача долучені до матеріалів
справи.

Відтак, суд дійшов висновку, що
відповідач, усвідомлюючи наслідки
своїх дій щодо невиконання зобов'язань
з оплати об'єкту оренди належним чином,
не скористався передбаченими статтями
762 та 784 Цивільного кодексу України
правами щодо розірвання договору або
щодо зменшення орендної плати, хоча не
був позбавлений такої можливості.

Отже, спірні обставини щодо припинення
обслуговування регулярних
пасажирських міжнародних рейсів у
терміналі «Б» передбачені сторонами як
підстава для дострокового розірвання
Договору, за взаємною згодою сторони
припинили дію Договору з 30.09.2013,
позивачем виконано умови Договору (у
редакції Додаткової угоди № 2) та
повідомлено відповідача про
відсутність можливості
використовувати спірні приміщення для
магазину безмитної торгівлі, не
пізніше, ніж за три місяці до спірного
періоду, відповідач був обізнаний про
зміну умов використання спірних площ
та згідно з пунктом 1.3. Договору не був
позбавлений можливості
використовувати спірне приміщення для
інших видів діяльності, які
передбачені його Статутом, який,
відповідно до наявної в матеріалах
справи копії, передбачає інші види
діяльності, відтак, у даних
правовідносинах відсутні підстави для
застосування частини 6 статті 762
Цивільного кодексу України.

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог виконання зобов'язання
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться; до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України, як це передбачено частиною 1
статті 193 Господарського кодексу
України.

В силу статті 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Як передбачено абзацом 1 частини 1
статті 530 Цивільного кодексу України,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна", орендар
зобов'язаний вносити орендну плату
своєчасно і у повному обсязі.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Оскільки, станом на день розгляду
справи, відповідач договірні
зобов'язання зі сплати орендної плати в
повному обсязі не виконав, доказів
оплати суду не надав, позовна вимога
про стягнення з відповідача 201 449,46
грн. основного боргу, є обґрунтованою
та підлягає задоволенню.

У зв'язку з простроченням відповідачем
виконання грошового зобов'язання,
позивач на підставі статті 625
Цивільного кодексу України заявляє до
стягнення 3% річних у розмірі 2 124,88
грн. та інфляційні втрати у розмірі 1
947,35 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

З метою всебічного, повного і
об'єктивного розгляду обставин справи,
суд здійснив перерахунок розміру 3%
річних та інфляційних втрат і з'ясував,
що надані позивачем розрахунки є
арифметично вірними, а тому, позовні
вимоги про стягнення 2 124,88 грн. 3% річних
та 1 947,35 грн. інфляційних втрат
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Проаналізувавши вищезазначені норми
чинного законодавства та всебічно
розглянувши матеріали справи,
господарський суд дійшов висновку, що
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача: 201 449.46 грн. основної
заборгованості, 2 124,88 грн. 3% річних
та 1 947,35 грн. інфляційних втрат є
доведеними, обґрунтованими,
відповідачем не спростованими, а,
відтак, підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Відшкодування судового збору,
сплаченого позивачем у розмірі
4 110,44 грн., відповідно до частини 1
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладається на відповідача.

Керуючись статтями 4, 22, 32, 33, 36, 43, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Київріанта» (08307,
Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний
аеропорт "Бориспіль", ідентифікаційний
) на користь Державного
підприємства "Міжнародний аеропорт
"Бориспіль" (08307, Київська область, м.
Бориспіль, Міжнародний аеропорт
"Бориспіль", ідентифікаційний ) 201 449 (двісті одна тисяча
чотириста сорок дев'ять) грн. 46 коп.
основної заборгованості, 2 124 (дві
тисячі сто двадцять чотири) грн. 88 коп.
3% річних, 1 947 (одна тисяча дев'ятсот
сорок сім) грн. 35 коп. інфляційних втрат
та 4 110 (чотири тисячі сто десять) грн. 44
коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його належного оформлення і підписання
та може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Повне рішення складено 11.03.2014.

Суддя
С.О. Саванчук