ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2014 р.Справа № 5023/4076/12

Господарський суд Харківської області
у складі:

головуючий суддя Аюпова Р.М.

судді: Погорелова О.В. , Жигалкін І.П.

при секретарі судового засідання
Лобові Р.М.

розглянувши справу

за позовом Харківський міжрайонний
природоохоронний прокурор м. Харків в
інтересах держави в особі ДП
"Чугуєво-Бобчанське лісове
господарство", смт. Кочеток, 3-я особи ,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача: 1)
Відділ Держкомзему у Печенізькому
районі, смт. Печеніги. 2) Державна
інспекція сільського господарства в
Харківській області, м. Харків, до 1.
ТОВ "Український стандарт", м. Чугуїв ,
2. Печенізька районна державна
адміністрація с. Печеніги про
визнання недійсним договору оренди за
участю представників сторін:

Прокурор - Панова М.С., посв. № 015274 від
18.02.2013р.

Представник позивача - не з"явився.

Представник відповідача 1 - Руський М.М.,
дов. від 01.08.2012 року.

Представник відповідача 2 - не з"явився.

Третя особа 1 - не з"явився.

Третя особа 2 - Стороженко О.В., дов. №
10-26/8528 від 02.09.2013 року.

ВСТАНОВИВ:

Харківська міжрайонна прокуратура з
нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері, м. Харків в
інтересах держави в особі Державного
підприємства "Чугуєво-Бобчанське
лісове господарство", смт. Кочеток
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом, в якому
просить скасувати розпорядження
Печенізької районної державної
адміністрації від 10.09.2003 року за №309
"Про затвердження проекту відведення
земельних ділянок із земель лісового
фонду та земель запасу Печенізької
селищної ради та надання їх в оренду
ТОВ "Український стандарт", також
визнати недійсним договір оренди
земельної ділянки площею 1,2426 на
території Печенізької селищної ради
Печенізького району, укладений між
Печенізькою райдержадміністрацією та
ТОВ "Український стандарт" 04.11.2003 року,
скасувавши запис про його державну
реєстрацію за № 24 від 10.11.2003 року.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 26 листопада 2012
року по справі №5023/4076/12 (суддя Буракова
А.М.) в позові відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 21.03.2013р.,
рішення господарського суду
Харківської області від 26 листопада 2012
року у справі № 5023/4076/12 залишено без
змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 18.07.2013р. Постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 21.03.2013р. та
рішення господарського суду
Харківської області від 26.11.2012р. у
справі № 5023/5139/12 скасовано. Справу
передано на новий розгляд до
господарського суду Харківської
області в іншому складі суду.

06.08.2013р. автоматизованою системою
документообігу господарського суду
Харківської області справу призначено
для розгляду судді Аюповій Р.М.

Ухвалою господарського суду від
08.08.2013р. призначено справу до розгляду у
судовому засіданні на 19.08.2013р. об 11:00
год.

Ухвалою господарського суду від
19.08.2013р. залучено до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - Державну інспекцію
сільського господарства в Харківській
області.

Ухвалою господарського суду від
21.10.2013р. для розгляду справи призначено
судову колегію.

Розпорядженням голови господарського
суду від 21.10.2013р. для розгляду справи
призначено судову колегію у складі:
головуючий суддя Аюпова Р.М., судді
Жигалкін І.П., Шатерніков М.І.

Розпорядженням голови господарського
суду від 08.01.2014р., в зв"язку з відпусткою
судді Жигалкіна І.П., змінено склад
судової колегії та для розгляду справи
призначено судову колегію у складі:
головуючий суддя Аюпова Р.М., судді
Погорелова О.В., Шатерніков М.І.

Розпорядженням в.о. голови
господарського суду від 17.02.2014р., в
зв"язку з хворобою судді Шатернікова
М.І., змінено склад судової колегії та
для розгляду справи призначено судову
колегію у складі: головуючий суддя
Аюпова Р.М., судді Погорелова О.В.,
Жигалкін І.П.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23 березня 2012 року "Про судове
рішення", в разі необхідності заміни
судді в процесі розгляду справи або
додаткового введення судді (суддів) до
складу суду розгляд справи з огляду на
встановлений пунктом 3 частини
четвертої статті 47 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" принцип
незмінності судді, слід починати
спочатку. При цьому заново
розпочинається й перебіг передбачених
статтею 69 ГПК строків вирішення спору,
а його подальше продовження новим
(зміненим) складом суду здійснюється у
випадках і в порядку, передбачених
частиною третьою цієї статті.

З метою надання прокурором, сторонами
та третіми особами додаткових
письмових доказів по справі, розгляд
справи неодноразово відкладався.

У призначеному судовому засіданні
17.02.2014р. прокурор позов підтримав,
наполягав на його задоволенні.

Представник позивача у призначене
судове засідання 17.02.2014р. не з"явився,
через канцелярію суду надав клопотання
(вх. № 4557), в якому позов прокурора
підтримав, просив розглядати справу за
наявними матеріалами за відсутності
представника позивача. В наданому
клопотанні директор ДП
"Чугуєво-Бобчанське лісове
господарство" зазначив, що додаткових
доказів по справі в них не має. Надане
клопотання судом долучено до
матеріалів справи.

Представник першого відповідача у
призначеному судовому засіданні
17.02.2014р. проти позову заперечував,
просив суд відмовити в його
задоволенні.

Представник другого відповідача у
призначене судове засіданні не
з"явився, про причину неявки суд не
повідомив. Про час та місце розгляду
справи повідомлеий належним чином.

Представник першої третьої особи у
судове засідання 17.02.2014р. не з"явився,
через канцелярію суду надав клопотання
(вх. № 5497) про розгляд справи за
відсутності представника відділу
Держземагентства у Печенізькому
районі Харківської області. Дане
клопотання колегією суддів
задовольняється та долучається до
матеріалів справи.

Представник Державної інспекції
сільського господарства в Харківській
області, присутній у судовому
засіданні 17.02.2014р., проти позову
заперечував.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та
документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши обставини та
докази на їх підтвердження, вислухавши
представників сторін, колегією суддів
встановлено наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ
"Український стандарт" (перший
відповідач у справі) звернулось до
Голови Печеніжської районної
державної адміністрації (другий
відповідач у справі) з Листом, в якому
просило надати в оренду земельну
ділянку площею 2 га із земель водного та
лісового фонду на території
Печенізької селищної ради для
створення зони відпочинку для
працівників ТОВ "Український стандарт"
терміном на 49 років.

20.08.2003 року Печенізькою районною
державної адміністрації прийнято
Розпорядження № 286, яким надано дозвіл
на розробку проекту відведення
земельних ділянок ТОВ "Український
стандарт" з метою створення зони
відпочинку та розміщення спортивного
комплексу із земель лісового фонду та
земель запасу на території Печенізької
районної державної адміністрації
загальною площею 1, 2426 га для подальшої
передачі даних земельних ділянок в
оренду.

З матеріалів справи вбачається, що
Харківським регіональним центром
державного земельного кадастру на
замовлення ТОВ "Український стандарт"
виготовлено Проект відведення
земельної ділянки рекреаційного
призначення для передачі її в оренду
строком на 49 років для створення зони
відпочинку для працівників та для
розміщення спортивного комплексу на
території Печеніжської селищної ради
Печенізького району Харківської
області.

Розпорядженням Печенізької районної
державної адміністрації Харківської
області № 309 від 10.09.2003 року затверджено
проект відведення земельних ділянок
ТОВ "Український стандарт" з метою
створення зони відпочинку та
розміщення спортивного комплексу із
земель лісового фонду та земель запасу
на території Печенізької селищної
ради, загальною площею 1, 2426 га. Надано в
оренду земельні ділянки ТОВ
"Український стандарт" з метою
створення зони відпочинку та
розміщення спортивного комплексу із
земель лісового фонду та земель запасу
на території Печенізької селищної
ради, загальною площею 1, 2426 га, терміном
на 49 років. Рекомендовано ТОВ
"Український стандарт" в місячний
термін укласти договір оренди
земельних ділянок.

На підставі вказаного розпорядження, 04
листопада 2003 року між Печенізькою
районною державною адміністрацією
(орендодавець) та ТОВ "Український
стандарт" (орендар) укладено Договір
оренди земельної ділянки, який 10
листопада 2003 року зареєстрований у
Печенізькій районній філії ХРЦ ДЗК,
шляхом внесення запису до Книги
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі відповідно за №
24.

Відповідно до п.1 Договору орендодавець
надає орендарю земельну ділянку площею
1,2426 га із земель лісового фонду та
земель запасу на території Печенізької
селищної ради Печенізького району
Харківської області (землі лісового
фонду - 1,0530 га, землі запасу - 0,1896 га.
Земельна ділянка виділена в натурі у
встановленому законом порядку. Грошова
оцінка земельної ділянки - 11823 грн.

Згідно з п.2 Договору земельна ділянка
передається в оренду з метою
несільськогосподарського
використання (рекреаційного
призначення).

У п.2.2. Договору зазначено, що Договір
укладається на термін 49 років,
починаючи з дати його реєстрації.

04 листопада 2003 року між Печенізькою
районною державною адміністрацією та
ТОВ "Український стандарт" підписано
Акт приймання - передачі земельної
ділянки в натурі із земель лісового
фонду та земель запасу Печенізької
селищної ради Печенізького району
Харківської області на підставі
розпорядження голови Печенізької
районної державної адміністрації № 309
від 10 вересня 2003 року.

Харківська міжрайонна прокуратура з
нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері звернулось з
позовом в інтересах держави в особі
Державного підприємства
"Чугуєво-Бобчанське лісове
господарство", в якому просить
скасувати розпорядження Печенізької
районної державної адміністрації №309
від 10.09.2003 року та визнати недійсним
Договір оренди земельної ділянки від
04.11.2003 року.

В обґрунтування позовних вимог
прокурор посилається на те, що
проведеною Харківською міжрайонною
прокуратурою з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері у
серпні 2012 року перевіркою додержання
вимог земельного законодавства на
території Печенізького району
Харківської області встановлено факт
незаконного вилучення земель
лісогосподарського призначення
Печенізькою районною державною
адміністрацією, які перебувають в
постійному користуванні Державного
підприємства «Чугуєво-Бабчанське
лісове господарство», та надання їх в
оренду ТОВ «Український стандарт».
Відповідно до документації із
землеустрою (п.п.1.1,1.3. пояснювальної
записки) вказана ділянка належить до
земель ДП «Чугуєво-Бабчанське лісове
господарство» та частково розташована
на березі Печенізького водосховища,
тобто знаходиться у його прибережній
захисній смузі. Відповідно до
експлікації земельних угідь (п.1.3.
пояснювальної записки) із загальної
площі ділянка розміром 1, 0530 га
представлена лісами 1 групи, а 0, 1896 га -
піски (включаючи пляжі), тобто
прибережна смуга водосховища. З
урахуванням вимог ст.ст. 60, 61 Земельного
кодексу України, ведення будівництва
ТОВ «Український стандарт»
двоповерхового спортивного комплексу,
2 гаражів та інших об'єктів, що
заплановані, буде здійснюватися на
лісовій критій площі, що виключає
ведення на ній лісового господарства. В
порушення вимог законодавства
Печенізькою районною державною
адміністрацією незаконно прийняте
вищевказане розпорядження № 309 від 10
вересня 2003 року, яким ТОВ «Український
стандарт» незаконно передано у
користування земельну ділянку площею
1,2426 га, фактично змінивши її категорію
з лісогосподарського на рекреаційного
призначення та вилучивши її з
постійного користування ДП
«Чугуєво-Бабчанське лісове
господарство».

Надаючи правову оцінку викладеним
обставина, колегія суддів виходить з
наступного.

Згідно зі ст. 116 Земельного кодексу
України (в редакції, що діяла на час
спірних правовідносин) громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Статтею 124 Земельного кодексу України
визначений порядок передачі земельних
ділянок в оренду, а саме, передача в
оренду земельних ділянок, які
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки;
передача в оренду земельних ділянок
громадянам і юридичним особам із
зміною їх цільового призначення та із
земель запасу під забудову
здійснюється за проектами відведення в
порядку, встановленому статтями 118, 123
цього Кодексу.

Також, як вбачається з приписів п. 12
Розділу X Перехідних положень
Земельного кодексу України (в редакції,
що діяла на час спірних правовідносин),
до розмежування земель державної і
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями в межах
населених пунктів, крім земель,
переданих у приватну власність,
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади, згідно з положеннями
ст. 186 цього Кодексу проекти відведення
земельних ділянок із земель державної
чи комунальної власності
затверджуються органами виконавчої
влади або органами місцевого
самоврядування, які надають і
вилучають земельні ділянки.

Колегією суддів встановлено, що
передача в оренду ТОВ "Український
стандарт" земельної ділянки із земель
лісового фонду Печенізької селищної
Ради Печенізького району Харківської
області площею 1,2426 га, підтверджується
належними доказами, які містяться в
матеріалах справи, а саме,
розпорядженням № 286, яким надано дозвіл
на розробку проекту відведення
земельних ділянок ТОВ "Український
стандарт" з метою створення зони
відпочинку та розміщення спортивного
комплексу із земель лісового фонду та
земель запасу на території Печенізької
районної державної адміністрації
загальною площею 1, 2426 га для подальшої
передачі даних земельних ділянок в
оренду.

Щодо погодження місця розташування
спірної ділянки, колегія суддів вважає
за необхідне зазначити наступне:

В матеріалах справи наявне погодження
Чугуєво-Бабчанського держлісгоспу від
02.09.2003 року про погодження місця
розташування об'єкта рекреаційного
призначення з метою створення зони
відпочинку для працівників ТОВ
"Український стандарт' та для
розміщення спортивного комплексу
товариства, відповідно до якого були
погоджені місця розташування об'єкта
рекреаційного призначення з метою
створення зони відпочинку для
працівників ТОВ "Український стандарт"
та для розміщення спортивного
комплексу, що розташований на березі
Печенізького водосховища на земельній
ділянці загальною площею-1,2426 га, з них
земель запасу - 0.1896га та земель
лісового фонду -1.0530га на території
Печенізької селищної ради за рахунок
земель лісового фонду Печенізького
лісництва кв.-150, виділ 23 , при
дотриманні відповідних умов.

Листом № 01-11/357 від 16 липня 2012 року
Директор лісгоспу Світало С.П.
повідомив Харківську міжрайонну
природоохоронну прокуратуру про те, що
погодження на вилучення земельних
ділянок лісового фонду на території
Печеніжського району ТОВ «МФ
Український стандарт» не надавались.
Лісгосп не має інформації щодо
вилучення цих земель лісового фонду.

Крім того, з вищевказаних висновків
вбачається встановлення обмежень щодо
використання земельної ділянки без
зміни цільового призначення, обмежене
використання земельної ділянки в
прибережній захисній смузі
Печенізького водосховища у
відповідності до ст. 61 Земельного
кодексу України, режим використання
земельної ділянки з урахуванням режиму
використання лісових земель, заборона
будь-якого будівництва у прибережній
захисній смузі Печенізького
водосховища, заборона будівництва
будь-яких будівель та споруд без
дозволу ДАБК.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що оскаржуваним
розпорядженням відповідачу надано
земельну ділянку площею 1,2426 га із
земель лісового фонду та земель запасу
на території Печенізької селищної ради
Печенізького району Харківської
області (землі лісового фонду - 1,0530 га,
землі запасу - 0,1896 га).

Прокурором та позивачем не надано
документів, з яких би вбачалось до
земель запасу якого району відноситься
земельна ділянка 0,1896 га та чиї законні
права та інтереси порушені
оскаржуваним розпорядженням.

Крім того, як вбачається з висновку
Печенізького районного відділу
містобудування та архітектури від
08.09.2003р.; висновку Печенізької районної
санепідемстанції від 08.09.2003р.; висновку
начальника регіональної інспекції
екології та природних ресурсів
північного регіону Харківської
області від 08.09.2003р.; висновку
Управління культури Харківської
обласної державної адміністрації щодо
погодження проекту відведення
земельної ділянки загальною площею 1,2426
га для розміщення спортивного клубу
ТОВ "Український стандарт" на території
Печенізької селищної ради
Печенізького району Харківської
області; висновку Печенізького
районного відділу земельних ресурсів
Державного комітету України по
земельних ресурсах від 08.09.2003р.;
висновку Печенізького районного
відділу містобудування архітектури та
житлово-комунального господарства ,
погоджено відповідні матеріали та
міститься про наявність можливості
надання у користування на умовах
оренди зазначеної вище земельної
ділянки, що було підставою для видання
Розпорядженням Печенізької районної
державної адміністрації Харківської
області № 309 від 10.09.2003 року затверджено
проект відведення земельних ділянок
ТОВ "Український стандарт" з метою
створення зони відпочинку та
розміщення спортивного комплексу із
земель лісового фонду та земель запасу
на території Печенізької селищної
ради, загальною площею 1, 2426 га, в
подальшому був укладений між
Печенізькою районною державною
адміністрацією (орендодавець) та ТОВ
"Український стандарт" (орендар)
укладено Договір оренди земельної
ділянки від 04 листопада 2003 року, який 10
листопада 2003 року зареєстрований у
Печенізькій районній філії ХРЦ ДЗК,
шляхом внесення запису до Книги
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі відповідно за №
24, що свідчить про виникнення права
користування земельною ділянкою у ТОВ
"Український стандарт" відповідно до
ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України,
зокрема, право на оренду земельної
ділянки виникає після укладення
договору оренди і його державної
реєстрації, а право оренди землі
оформляється договором, який
реєструється відповідно до закону.

Згідно ст.19 Земельного кодексу України
(в редакції, що діяла на час спірних
правовідносин) землі України за
основним цільовим призначенням
поділяються на такі категорії: а) землі
сільськогосподарського призначення; б)
землі житлової та громадської
забудови; в) землі природно-заповідного
та іншого природоохоронного
призначення; г) землі оздоровчого
призначення; ґ) землі рекреаційного
призначення; д) землі
історико-культурного призначення; є)
землі лісового фонду; є) землі водного
фонду; ж) землі промисловості,
транспорту, зв'язку, енергетики,
оборони та іншого призначення;
земельні ділянки кожної категорії
земель, які не надані у власність або
користування громадян чи юридичних
осіб, можуть перебувати у запасі.

Відповідно до ст.10 Лісового кодексу
України (в редакції, що діяла на час
спірних правовідносин) у тимчасове
користування земельні ділянки
лісового фонду можуть надаватися на
умовах оренди, згідно ст. 6 вказаного
Кодексу надання земельних ділянок
лісового фонду у тимчасове
користування провадиться без їх
вилучення у постійних користувачів у
порядку, визначеному цим Кодексом.

У відповідності до ст. 57 Земельного
кодексу України (в редакції, що діяла на
час спірних правовідносин) земельні
ділянки лісового фонду за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування надаються у
постійне користування спеціалізованим
державним або комунальним
лісогосподарським підприємствам, а на
умовах оренди - іншим підприємствам,
установам та організаціям, у яких
створено спеціалізовані
лісогосподарські підрозділи, для
ведення лісового господарства,
спеціального використання лісових
ресурсів і для потреб мисливського
господарства, культурно-оздоровчих,
рекреаційних, спортивних, туристичних
цілей, проведення науково-дослідних
робіт тощо, до того ж в ст. 9 Лісового
кодексу України (в редакції, що діяла на
час спірних правовідносин) зазначено,
що у тимчасове користування за
погодженням з постійними
лісокористувачами земельні ділянки
лісового фонду можуть надаватися
підприємствам, установам,
організаціям, об'єднанням громадян,
релігійним організаціям, громадянам
України, іноземним юридичним особам та
громадянам (далі - тимчасові
лісокористувачі) для спеціального
використання лісових ресурсів, потреб
мисливського господарства,
культурно-оздоровчих, рекреаційних,
спортивних і туристичних цілей та
проведення науково-дослідних робіт.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до Статуту Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Український стандарт", метою та
предметом діяльності Товариства є
переробка лісу та деревних виробів,
виробництво та реалізація виробів з
дерева, у тому числі будматеріалів,
різних типів меблі та комплектуючих до
них.

Відповідно до ст. 93 Лісового кодексу
України (в редакції, що діяла на час
спірних правовідносин), під час
лісовпорядкування здійснюються в тому
числі і визначення меж та
внутрігосподарська організація
території лісового фонду, що перебуває
у користуванні постійних
лісокористувачів, а згідно приписів ст.
9 цього Кодексу право постійного
користування земельними ділянками
лісового фонду посвідчується
державним актом на право постійного
користування землею, до того ж в ст. 94
вказаного Кодексу міститься про те, що
матеріали лісовпорядкування
затверджуються державними органами
лісового господарства за погодженням з
місцевими Радами народних депутатів та
органами охорони навколишнього
природного середовища, вони є лише
основою для організації ведення
лісового господарства та використання
лісових ресурсів постійними
лісокористувачами, а не посвідчують
право постійного користування.

Крім того, згідно зі ст. 6 Лісового
кодексу України (в редакції, що діяла на
час спірних правовідносин) Ради
народних депутатів в межах своєї
компетенції надають земельні ділянки
лісового фонду у постійне користування
або вилучають їх в порядку, визначеному
Земельним та цим кодексами, ст. 9 цього
Кодексу передбачено, що право
постійного користування земельними
ділянками лісового фонду
посвідчується державним актом на право
постійного користування землею.

Відповідно до ч. 1 ст.125 Земельного
кодексу України (в редакції, що діяла на
час спірних правовідносин) право
власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації,
згідно ч. 1 ст. 126 цього Кодексу право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державними
актами.

З огляду на вищевказане, право
постійного користування спірною
земельною ділянкою ДП
"Чугуєво-Бабчанське лісове
господарство" повинно бути
підтверджено державним актом, до того ж
державний акт на право постійного
користування в тому числі і спірною
земельною ділянкою у ДП
"Чугуєво-Бабчанське лісове
господарство" відсутній.

Пункт 5 Прикінцевих положень Лісового
кодексу України встановлює, що до
одержання в установленому порядку
державними лісогосподарськими
підприємствами державних актів на
право постійного користування
земельними лісовими ділянками,
документами, що підтверджують це право
на раніше надані землі, є
планово-картографічні матеріали
лісовпорядкування.

Частиною 1 ст. 47 Лісового кодексу
України передбачено, що
лісовпорядкування є обов'язковим на
всій території України та ведеться
державними лісовпорядними
організаціями за єдиною системою в
порядку, встановленому центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сфері лісового
господарства.

Стаття 48 Лісового кодексу України
встановлює вимоги до змісту та форми
матеріалів лісовпорядкування.

За частиною 4 статті 48 Лісового кодексу
України матеріали лісовпорядкування
затверджуються в установленому
порядку органом виконавчої влади з
питань лісового господарства
Автономної Республіки Крим,
територіальними органами центрального
органу виконавчої влади з питань
лісового господарства за погодженням
відповідно з органом виконавчої влади
з питань охорони навколишнього
природного середовища Автономної
Республіки Крим, територіальними
органами центрального органу
виконавчої влади з питань охорони
навколишнього природного середовища.

Проте, у матеріалах справи відсутні
належними чином оформлені планово-
картографічні матеріали
лісовпорядкування, які підтверджували
б доводи заявлених позовних вимог щодо
приналежності спірної земельної
ділянки до земель лісового фонду та
право позивача на її постійне
користування.

Прокурором та позивачем не надано і
матеріали справи не містять доказів
наявності рішень органів виконавчої
влади та місцевого самоврядування
стосовно надання в постійне
користування ДП "Чугуєво-Бабчанське
лісове господарство" спірної земельної
ділянки на території Печенізького
району Харківській області, а також,
доказів державної реєстрації такого
права відповідними органами,
уповноваженими на це земельним
законодавством, державного акту, що
підтверджує право постійного
користування спірною земельною
ділянкою ДП "Чугуєво-Бабчанське лісове
господарство".

На підставі викладеного та враховуючи
те, що Печенізька районна державна
адміністрація Харківської області
діяла в межах своїх повноважень та ТОВ
"Український стандарт"" набуло право
тимчасового користування (оренди) на
земельну ділянку площею 1,2426 га на
території Печенізької селищної ради
для рекреаційного призначення, позовні
вимоги про скасування Розпорядженням
Печенізької районної державної
адміністрації Харківської області № 309
від 10.09.2003 року затверджено проект
відведення земельних ділянок ТОВ
"Український стандарт" з метою
створення зони відпочинку та
розміщення спортивного комплексу із
земель лісового фонду та земель запасу
на території Печенізької селищної
ради, загальною площею 1, 2426 га та
надання їх в оренду ТОВ "Український
стандарт" задоволенню не підлягають.

Водночас, колегія суддів також
зазначає, що в матеріалах справи
міститься акт обстеження земельної
ділянки від 17.10.2013р., долучений до
матеріалів справи за результатами
перевірки Державною інспекцією
сільського господарства в Харківській
області, з якого вбачається, що ознак
порушення першим відповідачем
земельного законодавства стосовно
спірної земельної ділянки - не
виявлено.

Стосовно позовних вимог про визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки площею 1,2426 га на території
Печенізької селищної ради
Печенізького району, що був укладений
Печенізькою районною державною
адміністрацією з ТОВ "Український
стандарт" 04 листопада 2003 року, то судова
колегія зазначає наступне.

Пленум Верховного Суду України в п.7
Постанови від 06.11.2009р. №9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними"
роз'яснив, що правочин може бути
визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом. При цьому суд
повинен встановити наявність тих
обставин з якими закон пов'язує
настання певних юридичних наслідків.
Отже, в даній справі необхідною умовою
для визнання договору оренди земельної
ділянки від 04.11.2003р. недійсним є
встановлення обставин, визначених ст. 48
ЦК УРСР 1963р. (чинного на момент
укладення спірного договору) -
невідповідності угоди вимогам Закону.

Згідно частини 1 статті 48 Цивільного
кодексу УРСР недійсною є та угода, що не
відповідає вимогам закону, в тому числі
ущемлює особисті або майнові права
неповнолітніх дітей. По недійсній
угоді кожна з сторін зобов'язана
повернути другій стороні все одержане
за угодою, а при неможливості повернути
одержане в натурі - відшкодувати його
вартість у грошах, якщо інші наслідки
недійсності угоди не передбачені
законом.

Аналогічні за змістом правові норми
викладені в ст.ст. 215, 216 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 207, 208
Господарського кодексу України, ч. 2 ст.
15 Закону України "Про оренду землі",
згідно з якими встановлені загальні
підстави недійсності правочинів
(господарських договорів).

Відповідно до приписів ст. 215 ЦК України
правовою підставою недійсності
правочину є факт недодержання однією
стороною чи всіма сторонами вимог,
встановлених частинами 3, 5, 6 ст. 203 ЦК
України.

Згідно ж до приписів ст. 203 цього
Кодексу: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 2 ст.15 цього Закону
відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, передбачених
цією статтею, а також порушення вимог
статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є
підставою для відмови в державній
реєстрації договору оренди, а також для
визнання договору недійсним
відповідно до закону.

Умови, викладені в спірному договорі
були визначені та погоджені сторонами.
Договір містить умови, які не
суперечить ані чинному законодавству,
ані моральним засадам суспільства.

Колегія суддів також зазначає, що
будь-яких доказів щодо недоотримання
належних грошових коштів державою у
вигляді орендної плати за землю
матеріали справи не містять.

Таким чином, приймаючи все
вищевикладене та те, що прокурором не
доведено, що спірний договір укладено з
порушенням приписів чинного
законодавства, у тому числі Земельного
кодексу України, Цивільного кодексу
України, судова колегія прийшла до
висновку, що позовна вимога про
визнання недійсним вказаного договору
також не підлягає задоволенню.

Стосовно посилань другого відповідача
щодо застосування до спірних
правовідносин строку позовної
давності, судова колегія зазначає
наступне.

Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР, положення
якого діяли на час укладення договору,
загальний строк для захисту права за
позовом особи, право якої порушено,
встановлюється в три роки.

Згідно зі ст. 256, 257 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки. У
відповідності до положень ч.ч. 3, 4 ст. 267
Цивільного кодексу України, позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Пункт 4.1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду "Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів" № 10 від 29.05.2013р., передбачає, що
початок перебігу позовної давності
визначається за правилами статті 261 ЦК
України. Якщо у передбачених законом
випадках з позовом до господарського
суду звернувся прокурор, що не є
позивачем, то позовна давність
обчислюватиметься від дня, коли про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила, довідався або мав
довідатися саме позивач, а не прокурор.

Враховуючи, що за змістом частини
першої статті 261 ЦК України позовна
давність застосовується лише за
наявності порушення права або
охоронюваних законом інтересів
позивача, за захистом якого той
звернувся до суду, а матеріали справи
свідчать про те, що його права та
інтереси не порушені, тому, ксуд
апеляційної інстанції не має права
застосувати позовну давність.

Дана правова позиція повністю
погоджується з п. 2.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" № 10 від 29.05.2013р.,
де зазначено, що перш ніж застосовувати
позовну давність, господарський суд
повинен з'ясувати та зазначити в
судовому рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Згідно із ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

При цьому, належністю доказів є
спроможність фактичних даних містити
інформацію щодо обставин, що входять до
предмета доказування, слугувати
аргументами (посилками) у процесі
встановлення об'єктивної істини.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. Обов'язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення. Це стосується позивача,
який повинен доказати факти, на
підставі яких пред'явлено позов, а
також відповідача, який має можливість
доказувати факти, на підставі яких він
будує заперечення проти позову.

У відповідності до вимог ст. 54
Господарського процесуального кодексу
України позовна заява повинна містити
виклад обставин, на яких ґрунтуються
позовні вимоги з зазначенням доказів.
До обставин, на яких позивач
обґрунтовує свої вимоги, відносять
обставини, які становлять предмет
доказування у справі. Предмет
доказування це сукупність обставин,
які необхідно встановити для
правильного вирішення справи. У
предмет доказування включаються факти
матеріально-правового характеру, що є
підставою вимог позивача та заперечень
відповідача.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищенаведене та те, що при
винесенні Печенізькою районною
державною адміністрацією
розпорядження від 10.09.2003 року за №309
"Про затвердження проекту відведення
земельних ділянок із земель лісового
фонду та земель запасу Печенізької
селищної ради та надання їх в оренду
ТОВ "Український стандарт" та не було
порушено норм чинного законодавства, а
договір оренди земельної ділянки
площею 1,2426 на території Печенізької
селищної ради Печенізького району,
укладений між Печенізькою
райдержадміністрацією та ТОВ
"Український стандарт" 04.11.2003 року
відповідає вимогам, які ставляться до
правочину такого виду, позовні вимоги
прокурора є необґрунтованими та
такими, що задоволенню не підлягають,
тому суд вважає за необхідне у
задоволенні позову відмовити повністю.

Аналогічна правова позиція викладена в
Постановах Вищого господарського суду
України від 24.12.2013р. по справі № 5023/4083/12,
від 28.01.2014р. по справі № 5023/4077/12.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
Судовий збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на обидві
сторони, якщо господарським судом
відхилено частину пропозицій кожної із
сторін. Суми, які підлягають сплаті за
проведення судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Відповідно до приписів п. 4.6 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України", приймаючи рішення зі
справи, провадження в якій порушено за
заявою прокурора, господарський суд у
разі повного або часткового
задоволення позову (скарги) стягує
судовий збір з відповідача (повністю
або пропорційно задоволеним вимогам),
якщо він не звільнений від сплати
судового збору; у разі ж повної або
часткової відмови в позові судовий
збір стягується з визначеного
прокурором позивача (так само повністю
або пропорційно задоволеним вимогам),
за винятком випадків, коли останнього
звільнено від сплати судового збору, та
коли позивачем у справі є сам прокурор.
Стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход державного
бюджету України.

При розрахунку суми судового збору
судом враховано приписи п. 3 ч. 1 ст. 55 ГПК
України, яким передбачено, що ціна
позову визначається у позовах, які
складаються з кількох самостійних
вимог - загальною сумою усіх вимог.
Тобто, враховуючи вимоги прокурора
щодо скасування розпорядження
Печенізької районної державної
адміністрації від 10.09.2003 року за №309 , а
також визнання недійсним договору
оренди земельної ділянки, судом
встановлено, що прокурором заявлено 2
самостійних вимоги немайнового
характеру.

Таким чином, судовий збір у розмірі 2296,00
грн. за 2 вимоги немайнового характеру,
у зв'язку з відмовою у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі,
покладається на позивача по даній
справі та підлягає стягненню в доход
держави.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст.ст. 116, 123, ст. 134 Земельного кодексу
України, ст. 179, ст.180 Господарського
кодексу України, ст.ст. 203, 215 Цивільного
кодексу України, ст. 1, 4, 12, 22, 33, 43, 44, 49, 55,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Державного підприємства
"Чугуєво-Бабчанське лісове
господарство" (63513 Харківська область,
Чугуївський район, смт. Кочеток, вул.
Чугуївська, 58, ) на
користь державного бюджету України
(одержувач коштів - Управління
державної казначейської служби у
Дзержинському районі м. Харкова, вул.
Бакуліна 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача -
Головне управління державної
казначейської служби України у
Харківській області, МФО 851011, код
бюджетної класифікації 22030001) 2296,00 грн.
судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 18.02.2014 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя Р.М.
Аюпова І.П. Жигалкін О.В. Погорелова

справа № 5023/4076/12