Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "13" березня 2014 р.
Справа № 906/50/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Шніт А.В.

при секретарі Ковальчуку Є.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Малярчук Т.П. дов.
№08/18144-007052 від 26.12.2013;

від відповідача: Лічний С.В. дов. №25/126
від 24.01.2014.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Енергопостачальна
компанія "Житомиробленерго" (м. Житомир)

до Комунального підприємства
"Житомирводоканал" Житомирської
міської ради (м.Житомир)

про стягнення 7918214,73грн.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, в
судовому засіданні 06.02.2014 оголошено
перерву до 04.03.2014, 04.03.2014 оголошено
перерву до 13.03.2014.

Позивачем пред'явлено позов про
стягнення на його користь з
відповідача 7918214,73грн, з яких: 7354203,87грн
заборгованості за активну електричну
енергію, 92638,11грн заборгованості за
реактивну електричну енергію, 253011,38грн
пені, 58387,24грн 3% річних, 159974,13грн
інфляційних нарахувань.

В обґрунтування заявлених вимог,
позивач посилається на невиконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань, передбачених договором №3
про постачання електричної енергії від
17.08.2009, в частині оплати отриманої
електроенергії.

Представник позивача в судовому
засіданні 06.02.2014 надав письмові
пояснення за вх. №1921/14 від 06.02.2014, в яких
зазначив, що КП "Житомирводоканал"
перебуває у відносинах
підпорядкованості та підзвітності
Житомирській міській раді, остання є
контролюючим органом діяльності
Комунального підприємства
"Житомирводоканал" та відповідно є
співвідповідачем по даній справі.

Щодо залучення співвідповідача
господарський суд врахував наступне.

Згідно ч.1 ст.24 ГПК України,
господарський суд за наявністю
достатніх підстав має право до
прийняття рішення залучити за
клопотанням сторони або за своєю
ініціативою до участі у справі іншого
відповідача.

Слід зазначити, що дана стаття
встановлює механізм вирішення питання
про можливість розгляду справи у
випадках, коли відповідач, що
зазначений позивачем у позові, не
повинен відповідати за цим позовом або
повинен відповідати солідарно з іншою
особою, яка в позові не зазначена як
відповідач.

У відповідності до п. 5 інформаційного
листа Вищого господарського суду
України від 11.04.2005 №01-8/344 "Про деякі
питання практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2004 році", питання про
достатність підстав для вчинення
відповідної процесуальної дії
вирішується господарським судом з
урахуванням усіх обставин та
матеріалів певної справи і з огляду на
те, чи сприятиме залучення іншого
відповідача з'ясуванню усього кола
обставин, що входять до предмета
доказування у справі, встановленню
наявності або відсутності
правопорушення, прийняттю законного та
обґрунтованого рішення.

У п.1.3 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" визначено, що
господарський суд за клопотанням
сторони або за своєю ініціативою має
право до прийняття рішення залучити до
участі у справі іншого відповідача,
якщо у спірних правовідносинах він
виступає або може виступати як
зобов'язана сторона.

Заміна первісного відповідача
належним відповідачем допускається
лише за згодою позивача, яка має бути
викладена в його письмовій заяві чи
зафіксована в протоколі судового
засідання. Якщо ж такої згоди не надано,
то господарський суд у залежності від
конкретних обставин справи вчиняє одну
з таких дій: 1) розглядає справу в межах
заявлених позовних вимог і відмовляє в
позові, оскільки відповідач не є
належним; 2) залучає до участі у справі з
власної ініціативи іншого відповідача
згідно з частиною першою статті 24 ГПК.

Стаття 24 ГПК не зобов'язує
господарський суд задовольняти
клопотання сторони про залучення до
участі у справі іншого відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що
Житомирська міська рада не являється
стороною правовідносин, які виникли
між позивачем та Комунальним
підприємством "Житомирводоканал"
Житомирської міської ради на підставі
договору №3 від 17.08.2009 про постачання
електричної енергії, при цьому,
правовідносини між останніми не
знаходяться в причинно-наслідковому
зв'язку із спірними правовідносинами
між сторонами у даній справі. За таких
обставин, жодних підстав для залучення
Житомирської міської ради як
співвідповідача не вбачається. Чинним
Господарським процесуальним кодексом
України не передбачено поняття
співвідповідач.

В судовому засіданні 06.02.2014 суд
відмовив в задоволенні клопотання
позивача про залучення Житомирської
міської ради в якості відповідача.

Представник відповідача в судовому
засіданні 04.03.2014 надав клопотання з
додатками за вх. №3185/14 від 04.03.2014 (вих.
№25/306 від 03.03.2014), в якому просить суд
максимально зменшити розмір штрафних
санкцій (пені).

Крім того, представник відповідача в
судовому засіданні 04.03.2014 надав відзив
на позовну заяву за вх. №3186/14 від 04.03.2014
(вих. №25/307 від 03.03.2014) з додатком, в якому
визнав факт наявності заборгованості
за електроенергію перед позивачем та
зазначив, що не погоджується з
розрахунком суми нарахованої
позивачем пені та річних, в частині
неправильного застосування ч.6 п.7.3
договору про постачання електричної
енергії, а саме відрахування 5-ти
операційних днів з моменту отримання
рахунку 30.08.2013 позивач вказує дату
виникнення заборгованості 05.09.2013
замість 06.09.2013.

Представник позивача в судовому
засіданні 13.03.2014 надала усні пояснення
до позовної заяви, в яких підтримала
позовні вимоги та надала уточнені
розрахунки пені, 3% річних та
інфляційних витрат, згідно яких
зменшили суми нарахувань пені, 3% річних
та інфляційних витрат. Разом з тим,
заяву про зменшення розміру позовних
вимог не надала.

Представник відповідача в судовому
засіданні 13.03.2014 визнав факт наявності
заборгованості за електроенергію
перед позивачем та заперечив щодо
нарахованих сум пені, 3% річних та
інфляційних втрат.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до укладеного між
Житомирським районом електричних
мереж, який є виробничим підрозділом
ВАТ "ЕК "Житомиробленерго",
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство
"Енергопостачальна компанія
"Житомиробленерго" - енергопостачальна
організація (позивач у справі) та
Комунальним підприємством
"Житомирводоканал" Житомирської
міської ради - споживач (відповідач у
справі) договору №3 про постачання
електричної енергії від 17.08.2009 (а.с. 9-11),
позивач здійснює постачання
відповідачу електричної енергії.

В пункті 10.1 договору сторони визначили,
що цей договір укладається на строк до
31 грудня поточного року, набирає
чинності з дня його підписання та
вважається щорічно продовженим, якщо
за місяць до закінчення строку не буде
заявлено однією із сторін про відмову
від цього договору або його перегляд.

Згідно ч.1 ст.275 ГК України, за договором
енергопостачання енергопостачальне
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергія, пару,
гарячу і перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Згідно з п.2.2.3 договору, відповідач
зобов'язався своєчасно сплачувати за
використану електричну енергію, а
також вносити всі інші платежі за
розрахунковий період відповідно до
встановленої системи обліку
електроенергії, класу напруги та за
діючими на період розрахунку тарифами
у грошовій формі та іншими формами
розрахунків згідно з чинним
законодавством України. Дата оплати
рахунка (здійснення розрахунку)
визначається датою, на яку були
зараховані кошти на поточний рахунок
із спеціальним режимом використання
постачальника електричної енергії за
регульованим тарифом. Розрахунковим
періодом вважається період з 25 числа по
24 число включно і вказаний період
прирівнюється до періоду дії тарифу
(календарного місяця).

В пункті 1 додаткової угоди №1 від 24.02.2012
до договору про постачання електричної
енергії №3 від 30.11.2010 (а.с. 12), сторони
вирішили викласти абзац третій п.2.2.3
договору в наступній редакції:

"Розрахунковим періодом вважається
період з 01 числа по останній день
календарного місяця включно."

Відповідно до п. 7.3 договору, оплата
електроенергії здійснюється
відповідачем самостійно у формі
попередньої оплати. Остаточний
розрахунок повинен здійснюватися в
розмірі фактичного споживанні
електричної енергії за розрахунковий
місяць, з врахуванням сальдо на початок
місяця не пізніше: 5 операційних днів з
дня отримання рахунку, включаючи день
його отримання, для споживачів, які
оплачують електричну енергію
самостійно; 10 операційних днів з дня
отримання рахунку, включаючи день його
отримання, для споживачів, які
здійснюють розрахунки через свою
територіально відокремлену головну
організацію.

Відповідач свої зобов'язання належним
чином не виконав, внаслідок чого,
станом на день пред'явлення позову до
суду, за період з 01.08.2013 по 01.10.2013,
утворилась заборгованість перед
позивачем за використану активну
електроенергію в сумі 7354203,87грн та
92638,11грн заборгованості за спожиту
реактивну електричну енергію, що
підтверджується рахунками за активну
електроенергію та реактивну
електроенергію (а.с. 13-16).

Відповідно до ст.546 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно п. 4.2.1 та 7.4 вищезазначеного
договору, за внесення платежів,
передбачених пунктами цього договору,
з порушенням термінів, визначених
додатком (дод. №4), відповідач сплачує
позивачу пеню у розмірі подвійної
ставки НБУ за кожний день прострочення
платежу.

За несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань, відповідачу нарахована
пеня, яка згідно розрахунку позивача
(а.с. 21) за період з 05.09.2013 по 31.12.2013
складає 253011,38грн.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи, позивач невірно провів
розрахунок пені за вищевказаними
зобов'язаннями виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
31.10.2013 відповідач сплатив позивачу
80000,00грн заборгованості за
електроенергію.

Слід зазначити, що при нарахуванні пені
позивачем не враховано часткову
оплату.

Крім того, відповідно до п.1.9 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №14 від 17.12.2013, день фактичної
сплати суми заборгованості не
включається в період часу, за який
здійснюється стягнення інфляційних
нарахувань та пені.

З розрахунку позивача вбачається, що
позивачем день фактичної сплати суми
заборгованості включено в період часу
при нарахуванні суми пені.

Крім того, позивачем при визначенні
періоду початку нарахування суми пені
не враховано п. 7.3 договору.

Враховуючи викладене, суд самостійно
нараховує суму пені, обмежуючись
наведеними позивачем датами початку і
закінчення нарахування
заборгованості, за період з 06.09.2013 по
31.12.2013:

- за період з 06.09.2013 по 22.09.2013 (3507608,19 (сума
боргу) х 13% (подвійна облікова ставка
НБУ) : 365 (кількість днів у 2013 році) х 17
(кількість прострочених днів) = 21237,85грн;

- за період з 23.09.2013 по 30.09.2013 (3094691,19 х 13% :
365 х 8) = 8817,75грн;

- за період з 01.10.2013 по 05.10.2013 (3090647,65 х 13% :
365 х 5) = 5503,89грн;

- за період з 06.10.2013 по 17.10.2013 (7350160,33 х 13% :
365 х 12) = 31414,38грн;

- за період з 18.10.2013 по 29.10.2013 (6932534,33 х 13% :
365 х 12) = 29629,46грн;

- за 30.10.2013 (6914889,88 х 13% : 365 х 1) = 2462,84грн;

- за період з 31.10.2013 по 31.12.2013 (6834889,88 х 13% :
365 х 62) = 150929,35грн.

Отже, загальна сума пені складає
249995,52грн.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми.

Згідно розрахунків позивача (а.с. 21,22)
розмір 3% річних за період з 05.09.2013 по
31.12.2013 складає 58387,24грн, інфляційних
нарахувань за період з жовтня 2013 по
грудень 2013 - 159974,13грн.

Разом з тим, позивач невірно провів
нарахування 3% річних, з підстав, що й
при нарахуванні суми пені.

Враховуючи викладене, суд самостійно
здійснює розрахунок 3% річних за період
з 06.09.2013 по 31.12.2013:

- за період з 06.09.2013 по 22.09.2013 (3507908,19 (сума
боргу) х 3% х 17 (кількість прострочених
днів) : 365 (кількість днів у 2013 році) =
4901,04грн;

- за період з 23.09.2013 по 30.09.2013 (3094691,19 х 3% х 8
: 365) = 2034,87грн;

- за період з 01.10.2013 по 05.10.2013 (3090647,65 х 3% х 5
: 365) = 1270,13грн;

- за період з 06.10.2013 по 17.10.2013 (7350160,33 х 3% х
12 : 365) = 7249,47грн;

- за період з 18.10.2013 по 29.10.2013 (6932534,33 х 3% х
12 : 365) = 6837,57грн;

- за 30.10.2013 (6914889,88 х 3% х 1 : 365) = 568,35грн;

- за період з 31.10.2013 по 31.12.2013 (6834889,88 х 3% х
62 : 365) = 34829,85грн.

За таких умов, сума 3% річних за період з
06.09.2013 по 31.12.2013 складатиме 57691,28грн.

Крім того, позивач також неправильно
провів розрахунок інфляційних
нарахувань, виходячи з наступного.

Відповідно до абз. 3 п.3.2 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", розмір боргу з
урахуванням індексу інфляції
визначається виходячи з суми боргу, що
існувала на останній день місяця, в
якому платіж мав бути здійснений,
помноженої на індекс інфляції,
визначений названою Державною службою,
за період прострочення починаючи з
місяця, наступного за місяцем, у якому
мав бути здійснений платіж, і за
будь-який місяць (місяці), у якому (яких)
мала місце інфляція.

Таким чином, суд самостійно здійснює
розрахунок інфляційних нарахувань в
період з жовтня 2013 по грудень 2013
(включно):

- за жовтень 2013 (6834889,88 (сума боргу станом
на останній день місяця) х 100,4% (індекс
інфляції за вказаний період) / 100% - 6834889,88
(сума боргу)) = 27339,56грн;

- за листопад 2013 (6834889,88 х 100,2% / 100% - 6834889,88)
= 13669,78грн;

- за грудень 2013 (6834889,88 х 100,5% / 100% - 6834889,88) =
34174,45грн.

За таких умов, сума інфляційних
нарахувань за період з жовтня 2013 по
грудень 2013 становить 75183,79грн.

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ст.509 ЦК України).

Господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку (ст.173 Господарського кодексу
України).

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин, повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до вимог, що
у певних умовах ставляться.

З приписами статті 193 ГК України
кореспондуються положення статті 526 ЦК
України щодо належного виконання
сторонами зобов'язання.

Окрім того, відповідно до ст.193 ГК
України та ст.525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, крім випадків,
передбачених законом або договором.

Відповідач визнав заборгованість
(відзив на позовну заяву (а.с. 41,42).

Щодо клопотання №25/306 від 03.03.2014
(вх.№3185/14) (а.с. 37,38) відповідача про
зменшення розміру пені, суд зазначає
наступне.

Відповідно до п.3 ст.83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право у виняткових випадках
зменшувати розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст. 233 ГК України, у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Так, наданими до справи документами
підтверджено викладені у клопотанні
обставини. Зокрема, збитковість
діяльності підприємства вбачається з
балансу та звіту про фінансові
результати за 2013 рік (а.с. 39,40).

Зважаючи на вищенаведене та
враховуючи, що кінцевим споживачем
основної кількості послуг наданих
відповідачем є населення, наявність
заборгованості бюджету з виплати
різниці в тарифах, а також те, що до
стягнення з відповідача крім пені
нараховані 75183,79грн інфляційних
нарахувань, 57691,28грн 3% річних, при цьому
позивачем не доведено факту завдання
йому чи іншим учасникам господарських
відносин збитків внаслідок
несвоєчасної сплати відповідачем
коштів, господарський суд, керуючись п.3
ч.1 ст.83 ГПК України, вважає за необхідне
зменшити розмір обґрунтовано
застосованої позивачем пені до 50% -
124997,76грн.

При цьому суд враховує роз'яснення,
надані в п.9.4. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
23.03.2012р. №6 "Про судове рішення", згідно
якого у резолютивній частині рішення
господарські суди повинні зазначати у
рішеннях про часткове задоволення
майнових вимог, у тому числі в разі
зменшення розміру неустойки згідно з
пунктом 3 ст.83 ГПК України, - про відмову
в позові в решті вимог, припинення
провадження або залишення без розгляду
позову у цій частині.

Враховуючи викладене, господарський
суд вважає позовні вимоги такими, що
підлягають частковому задоволенню на
суму 7704714,81грн, з яких: 7354203,87грн
заборгованості за активну електричну
енергію, 92638,11грн заборгованості за
реактивну електричну енергію, 124997,76грн
пені, 57691,28грн 3% річних, 75183,79грн
інфляційних нарахувань. В решті позову
необхідно відмовити.

Судові витрати покладаються на
відповідача пропорційно розміру
обґрунтовано заявлених позовних вимог.

На підставі ст.ст. 525, 526, 546, ч.2 ст.625 ЦК
України, ст.193 ГК України, керуючись
ст.ст.49, 82-85 ГПК України, господарський
суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зменшити розмір пені до 124997,76грн.

3. Стягнути з Комунального підприємства
"Житомирводоканал" Житомирської
міської ради, 10005, м. Житомир, вул.
Черняховського, 120, ідентифікаційний
код 03344065 на користь Публічного
акціонерного товариства
"Енергопостачальна компанія
"Житомиробленерго", 10008, м. Житомир, вул.
Пушкінська, 32/8, ідентифікаційний код
22048622 - 7354203,87грн заборгованості за
активну електричну енергію, 92638,11грн
заборгованості за реактивну
електричну енергію, 124997,76грн пені,
57691,28грн 3% річних, 75183,79грн інфляційних
нарахувань, 72263,18грн витрат по сплаті
судового збору.

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 17.03.14

Суддя
Шніт А.В.

1-до справи.