ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.02.2014
Справа № 905/534/14

Суддя господарського суду
Донецької області Макарова Ю.В., при
секретарі судового засідання Гречух
В.М., розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовною заявою: Приватного
акціонерного товариства
«Донецьксталь»-металургійний завод»,
м.Донецьк,

до відповідача : Державного
підприємства «Донецька залізниця», м.
Донецьк,

про: стягнення 183грн. 75коп.

за участю уповноважених представників:

від Позивача: Астахов Д.О. (довіреність
№ 47/14 від 02.01.2014р.);

від Відповідача: Ляшко Д.В. (довіреність
від 01.04.2013р. №Н-01/792);

в судовому засіданні 13.02.2014р.
відповідно до ст. 77 ГПК
України

оголошувалася перерва до 25.02.2014р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Приватне акціонерне
товариство
«Донецьксталь»-металургійний завод»,
м.Донецьк, звернувся до господарського
суду Донецької області з позовом до
відповідача, Державного підприємства
«Донецька залізниця», м. Донецьк, про
стягнення вартості нестачі вантажу
(концентрат вугільний) у розмірі 214грн.
20коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вагон
з вантажем №65951386, відправлений за
накладною №48800379, на станцію
призначення прибув з недостачею
вантажу, що підтверджено комерційним
актом АС №986240/90 від 14.07.2013р. Позивач
вважає, що недостача виникла у зв'язку з
незбереженням вантажу під час його
перевезення.

25.02.2014р. позивач надав через канцелярію
суду заяву про уточнення позовних
вимог №17/239 від 24.02.2014р., відповідно до
якої просить суд стягнути з
відповідача суму вартості нестачі
вугільного концентрату у розмірі
183грн.75коп.

Як вбачається зі змісту вказаної заяви,
позивач фактично зменшив розмір
позовних вимог, право на що передбачено
ст.22 Господарського процесуального
кодексу України.

Заява обґрунтована перерахунком
вартості незбереженого вантажу,
виходячи з рахунку на оплату ТОВ
"Паливна компанія" Індустріал Груп" №
070802 від 08.07.2013р.

Суд приймає до розгляду заяву позивача
про зменшення позовних вимог і у
подальшому розглядає позовні вимоги з
її урахуванням.

13.02.2014р. відповідач надав через
канцелярію суду відзив на позовну
заяву, за змістом якого заперечує проти
задоволення позовних вимог,
посилаючись на відсутність вини
перевізника у нестачі спірного
вантажу. Відповідач зазначає, що вантаж
у вагон №65951386 завантажений засобами
вантажовідправника без участі
залізниці, вагон до перевезення
сипучих вантажів не був підготовлений
вантажовідправником до перевезення.
Крім того вважає, що позивачу потрібно
довести ціну одиниці продукції.
Нормативно відповідач посилається на
ст.ст. 24,31,115 Статуту залізниць України.

У судовому засіданні 25.02.2014р. позивач
підтримав позовні вимоги з урахуванням
заяви про уточнення позовних вимог
№17/239 від 24.02.2014р.

У судовому засіданні 25.02.2014р.
відповідач просив суд відмовити
позивачу у задоволенні позовних вимог
з підстав, які викладені письмово.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 цього
Кодексу розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Про необхідність витребування від
сторін будь-яких інших доказів, без
яких неможливо розглянути дану справу,
до суду не заявлялося.

Сторони повідомили про відсутність
будь-яких інших доказів в
обґрунтування позиції зі спору.

З врахуванням вищенаведеного, суд
визнав за можливе розглянути справу за
наявними в ній матеріалами.

Суд, заслухавши представників сторін,
дослідивши та оцінивши наявні в
матеріалах справи докази за своїм
внутрішнім переконанням, виходячи з
принципу повного, всебічного та
об'єктивного розгляду всіх обставин
справи, дійшов наступних висновків.

Між Приватним акціонерним
товариством
«Донецьксталь»-металургійний завод»,
м.Донецьк (покупець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Соціально-промислове будівництво
«Енерго» (постачальник) був укладений
договір купівлі-продажу № від
01.07.2013р., відповідно до п. 1.1. якого на
підставах, викладених у розділах цього
договору, продавець зобов'язується
поставити, а покупець прийняти та
оплатити на умовах цього договору
вугільну продукцію, що йменується
надалі товар.

Укладення договору перевезення
вантажу, відповідно до ч.3 ст.909 ЦК
України та ч.2 ст.307 ГК України,
підтверджується складанням
транспортної накладної.

Стаття 6 Статуту залізниць України
визначає, що накладна - основний
перевізний документ встановленої
форми, оформлений відповідно до
Статуту та правил і наданий залізниці
разом з вантажем. Накладна є
обов'язковою двосторонньою письмовою
формою угоди на перевезення вантажів,
яка укладається між відправником і
залізницею. Накладна супроводжує
вантаж на всьому шляху перевезень до
станції призначення.

08.07.2013р. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Енергоімпекс"
(вантажовідправник) на адресу
Приватного акціонерного товариства
"Донецьксталь" - металургійний завод"
(вантажоодержувач) у вагоні №65951386 за
залізничною накладною на групу вагонів
№ 48800379 зі станції Кривий Торець
Донецької залізниці на станцію Донецьк
Донецької залізниці відвантажило
вантаж - концентрат вугільний. За
накладною вага нетто у зазначеному
вагоні 69000кг, брутто - не зазначено, тара
- 22700кг.

В накладній вантажовідправником
зазначено, що навантаження укочено
катком три поздовжні смуги по всій
довжині вагону.

На станцію Донецьк Донецької
залізниці (станція призначення) вагон
прибув 09.07.2013р., на станції призначення
був складений акт загальної форми №470
від 09.07.2013р. Підстава складання акту
загальної форми - під час огляду вагону
№ 65951386 було виявлене воронкоподібне
заглиблення діаметром 800х100 по ходу
руху потягу над 3 люком зі сторони
Ясинувата. Вагон у технічному стані
справний, течі вантажу не виявлено.

При повторному огляді 10.07.2013р. було
складено акт загальної форми №471 від
10.07.2013р., за змістом якого над 3 люком
виявлене воронкоподібне заглиблення
діаметром 800, глибиною 150мм з лівої
сторони по ходу руху потягу. У місцях
виявлення варунок маркування порушено,
на підвагонних частинах вагону та
хребтових балках маються сліди старої
течі вантажу. На час огляду течі
виявлено не було.

На станції призначення складений
комерційний акт АС №986240/90 від 14.07.2013р.,
відповідно до розділу Д якого
встановлені наступні обставини:

- 10.07.2013р. було здійснено комісійне
переважування вагону №65951386, за
результатами якого фактично при
переважуванні брутто 90800кг, тара (з
вагону) 22700кг, нетто 68100кг, що менш
документа 900кг. При візуальному огляді
виявлено навантаження на рівні бортів,
вантаж маркований трьома повздовжніми
смугами за всією довжиною вагону. З
лівої сторони за рухом потягу над 3-м
люком наявна вирва діаметром 800мм,
глибиною 1500мм., в місцях виявлення
вирви маркування порушено. На
підвагоних частинах вагону та
хребтових балках наявні сліди старої
течі вантажу. Вагон технічно справний,
мається акт форми ГУ-106.

- 14.07.2013р. після відвантаження вантажу
із спірного вагону було здійснено
перевантаження тари вагону. Маса тари
порожнього вагону виявилася 22500кг (що
не відповідає тарі вказаній у
документі), нестача у вагоні склала
700кг. Перевантаження тари у режимі
статики здійснювалося комерційним
агентом станції Донецьк Араповою у
присутності заст. начальника станції
Донецьк Носаля М.А., представника ПАТ
«Донецьксталь-МЗ»,

В комерційному акті АС №986240/90 від 14.07.2013
року на першій сторінці зазначено, що
вагон в технічному відношенні виявився
справним.

Комерційний акт підписаний належними
особами, зокрема: з боку залізниці
заступником начальником станції, двома
комерційними агентами,
вантажоодержувачем.

Із акту про технічний стан вагону форми
ГУ-106 від 10.07.2013р. вбачається, що
напіввагон № 65951386 збудований у 1991р.,
капітальний ремонт здійснювався 23.07.2004
року, деповський - 07.02.2012року, зазначено,
що вагон виявився технічно справним,
разом з цим у графі причини виникнення
несправності зазначено, що у вагоні не
щільне прилягання 3-го люка до
поперечної балки, зазор 30мм х 400мм. Теча
вантажу можлива, відправник бачити міг,
однак заходів щодо усунення не прийняв.

Позивачем відповідно до платіжних
доручень №11963 від 02.08.2013р., №12759 від
15.08.2013р. здійснена оплата на підставі
договору № від 01.07.2013р.

Згідно із ст.ст. 4-2, 4-3 ГПК України,
правосуддя у господарських судах
здійснюється на засадах рівності всіх
учасників судового процесу перед
законом і судом та на засадах
змагальності.

У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України та ст. 33 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Судовими доказами за визначенням
статей 32-36 ГПК України слід вважати
документи, які можуть підтвердити або
спростувати обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору, обставини справи, які відповідно
до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст.909 Цивільного кодексу
України за договором перевезення
перевізник зобов'язується доставити
довірений йому відправником вантаж до
пункту призначення та видати його
управомоченій на отримання вантажу
особі.

Згідно ч.2 ст.924 Цивільного кодексу
України перевізник відповідає за
втрату, нестачу, псування або
пошкодження прийнятих до перевезення
вантажу, багажу, пошти у розмірі
фактичної шкоди, якщо не доведе, що це
сталося не з його вини.

Статтею 920 Цивільного кодексу України
встановлено, що у випадку порушення
зобов'язань, що випливають із договору
перевезення, сторони несуть
відповідальність, встановлену за
домовленістю сторін, якщо інше не
встановлено цим кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами).

Статтею 12 Закону України "Про
залізничний транспорт" та ст.110 Статуту
залізниць України передбачено, що
залізниці забезпечують збереження
вантажів на шляху слідування та на
залізничних станціях.

Ст.23 Закону "Про залізничний транспорт"
передбачено, що перевізники несуть
відповідальність за зберігання
вантажу з моменту його прийняття і до
видачі одержувачу в межах, визначених
Статутом залізниць України. Частиною 2
цієї ж статті встановлено, що за
незбереження (втрату, нестачу,
псування, пошкодження) прийнятого до
перевезень вантажу перевізники несуть
відповідальність у розмірі фактично
заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що
втрата, нестача, псування, пошкодження
виникли з незалежних від них причин.

Стаття 110 Статуту залізниць України
передбачає, що залізниця несе
відповідальність за збереження
вантажу з часу його прийняття до
перевезення і до моменту видачі
одержувачу.

Згідно з ст.113 Статуту залізниць
України за незбереження прийнятого до
перевезення вантажу залізниці несуть
відповідальність у розмірі фактично
заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що
втрата, нестача чи пошкодження виникли
з не залежних від перевізника причин.

Згідно ст.26 Закону України "Про
залізничний транспорт" обставини, які
можуть служити підставою для
матеріальної відповідальності
перевізників вантажу засвідчуються
актами; порядок і терміни складення
актів визначаються Статутом залізниць
України.

Статтею129 Статуту залізниць України
передбачено, що обставини, що можуть
бути підставою для матеріальної
відповідальності залізниці під час
залізничного перевезення,
засвідчуються комерційними актами або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць; для засвідчення
маси і кількості вантажу з даними,
зазначеними у транспортних документах,
складається комерційний акт.

Факт нестачі за спірним перевезенням
матеріалами справи підтверджений,
зокрема комерційним актом.

Доводи відповідача про виникнення
недостачі вантажу через неякісну
підготовку вагону вантажовідправником
під час завантаження, не приймаються
судом з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 Статуту
залізниць України, відправник
зобов'язаний підготувати вантаж з
урахуванням його схоронності під час
транспортування і здійснювати
навантаження з виконанням Технічних
умов.

Пунктом 3.8 Роз'яснення Президії Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики вирішення спорів, що
виникають з перевезення вантажів
залізницею" №04-5/601 від 29.05.2002 року
зазначено, що відповідно до параграфу 1
Технічних умов розміщення та
закріплення вантажів на відкритому
рухомому складі, правильність
розміщення та закріплення вантажів
перевіряє залізниця.

Згідно абзацу 4 пункту 28 Правил
приймання вантажів до перевезення,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України №644 від 21.11.2000 року
встановлено, що вантажі, завантажені
відправниками у вагони відкритого типу
(платформи, напіввагони тощо),
приймаються залізницею до перевезення
шляхом візуального огляду вагона,
вантажу, його маркування (у т. ч.
захисного) та кріплення у вагоні без
перевірки маси та кількості вантажу.

Згідно даних накладної № 48800379 вантаж
завантажено у вагон відправником,
вантаж розміщено й закріплено «згідно
з 1-12 гл. 1,2», навантаження укочено
катком три поздовжні смуги по всій
довжині вагону. На станції
відправлення залізницею будь-яких
зауважень до стану вантажу та вагону не
було, що свідчить про те, що
відправником виконані вищезазначені
вимоги Правил перевезення вантажів у
вагонах відкритого типу.

Наведене вище дає підстави вважати, що
недостача виникла під час перевезення,
оскільки після візуального огляду
вагону, вантажу, його маркування,
залізницею на станції відправлення
вантаж був прийнятий без зауважень,
просипання вантажу не було виявлено,
про наявність заглиблень у вагоні
№65951386 залізницею зазначено не було, не
зазначалось і про не щільне прилягання
3-го люка до поперечної балки.

Зауважень з боку залізниці до стану
вагону №65951386 та вантажу у ньому не було
від станції відправлення до станції
призначення (51км), наявність
заглиблень, просипання вантажу
залізницею не було встановлено, інше не
доведено матеріалами справи.

Ні станції відправлення та ні на
одній із попутних станцій,
розташованих перед станцією
призначення, ніяких недоліків та
просипання вантажу, згідно документів,
наданих до матеріалів справи, не було
виявлено, крім того ч. 3 ст. 32 Статуту
залізниць України та п.4 Правил
приймання вантажів до перевезення
передбачено обов'язок відправника
підготувати вантаж до навантаження
відповідно до вимог, які забезпечували
б збереження його на всьому шляху
перевезення та екологічну безпеку та
захист навколишнього середовища, а не
вагон.

Враховуючи вищенаведене, залізниця не
довела відсутність своєї вини у
виникненні недостачі.

Відповідно до ст.130 Статуту залізниць
України право на пред'явлення до
залізниці претензій та позовів у разі
недостачі, псування або пошкодження
вантажу має одержувач - за умови
пред'явлення накладної, комерційного
акта і документа, що засвідчує
кількість і вартість відправленого
вантажу.

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту
залізниць України недостача маси
вантажу, за яку відшкодовуються збитки,
в усіх випадках обчислюється з
урахуванням граничного розходження
визначення маси вантажу і природної
втрати вантажу під час перевезення.

При видачі вантажів, маса яких
унаслідок їх властивостей зменшується
при перевезенні, норма недостачі (сума
норми природної втрати та граничного
розходження визначення маси нетто) для
мінерального палива становить 1% маси,
зазначеної в перевізних документах (п.
27 Правил видачі вантажів).

Нестача згідно комерційного акту АС
№986240/90 від 14.07.2013р. у вагоні №65951386 після
вивантаження вантажу зі спірного
вагону фактично складає 700кг.

Отже, відповідальна недостача з
урахуванням норми недостачі (сума
норми природної втрати маси вантажу i
граничного розходження визначення
маси нетто) становить: 700кг - (69000кг х 1%) =
10кг.

Згідно ст.115 Статуту залізниць України
вартість вантажу визначається на
підставі загальної суми рахунка або
іншого документа відправника, який
підтверджує кількість і вартість
відправленого вантажу.

Відповідно п. 2.7 Роз'яснень Вищого
господарського суду України від
29.05.2002р. №04-5/601 «Про деякі питання
практики застосування вирішення
спорів, що виникли з перевезення
вантажів залізницею» у разі якщо
договори купівлі - продажу або
поставки укладаються між
посередниками, а договір перевезення
укладається між першим продавцем
вантажовідправником та залізною
дорогою на поставку вантажу кінцевому
покупцю-вантажоотримувачу, документи
посередників про кількість та ціну, за
якими вони продали продукцію, не можуть
визнаватися належними доказами
вартості та ціни відвантаженої
продукції, оскільки у відповідності із
статтями 114 та 115 Статуту залізниць
України залізниця несе обмежену
матеріальну відповідальність,
виходячи з вартості вантажу, яка
визначена на підставі документа
вантажовідправника.

Згідно рахунку Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Соціально-промислове будівництво
"Енерго" № 1 від 08.07.2013р., ціна 1т
концентрату вугільного марки Г 0-100
складає 850,00грн. без ПДВ.

Як вбачається з листа вих. № 33 від
18.02.2014р. за підписом в тому числі
директора Товариства з обмеженою
відповідальністю "Енергоімпекс"
(вантажовідправник за спірною
відправкою), вартість 1т відправленого
за накладною №48800379 вантажу на підставі
рахунку ТОВ "Паливна компанія"
Індустріал Груп" № 070802 від 08.07.2013р
складає 729грн. 17коп. без ПДВ.

Згідно рахунку Товариства з обмеженою
відповідальністю "Паливна компанія"
Індустріал Груп" № 070802 від 08.07.2013р., ціна
1т концентрату вугільного марки Г 0-100
складає 729,17грн. без ПДВ.

Як свідчать надані позивачем до
матеріалів справи документи, фактичним
власником вугілля за спірним
відправленням було ТОВ "Паливна
компанія "Індустріал Груп", послуги з
збагачення якого були надані ТОВ
«Енергоімпекс».

ТОВ "Паливна компанія "Індустріал Груп"
концентрат вугільний за спірною
відправкою продало ТОВ
"Соціально-промислове будівництво
"Енерго" за договором № 452 спс від 27.04.11р.
за ціною 729,17грн. (без ПДВ), яке у свою
чергу за договором купівлі-продажу
№ від 01.07.2013р. у подальшому
перепродало його позивачеві -
Приватному акціонерному товариству
"Донецьксталь" - металургійний завод" за
ціною 850,00грн. (без ПДВ) за тону.

Вартість недостачі з урахуванням норми
недостачі (сума норми природної втрати
маси вантажу i граничного розходження
визначення маси нетто) складає 8грн.
75коп. із розрахунку: 0,01т (нестача
вантажу з урахуванням норми недостачі
1%) х 875,00грн. (вартість з ПДВ зданого до
перевезення 1т вугілля ).

Таким чином, вимоги вважаються
обґрунтованими у розмірі 8грн. 75коп.

Позивачем заявлена остоточно до
стягнення більша сума, а саме - 183грн.
75коп.

З огляду на викладене, свої
зобов'язання за договором перевезення
відповідач не виконав належним чином,
оскільки не забезпечив збереження
довіреного йому вантажу. Факт
недостачі вантажу підтверджений
матеріалами справи, у зв'язку з чим суд
вважає, що вимоги позивача
обґрунтовані, доведені належним чином
та підлягають задоволенню у розмірі
8грн. 75коп., в решті вимог суд позивачу у
позові відмовляє у зв'язку з
необґрунтованістю.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати покладаються на відповідача
пропорційно розміру задоволених вимог.
Наведене правило застосовується
незалежно від того, за якою ставкою
сплачений судовий збір.

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст.ст. 110, 113, 114, 127, 129 Статуту залізниць
України, ст. ст.23, 26 Закону України „Про
залізничний транспорт", ст.ст. 22, 33, 43, 44,
49, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства
«Донецьксталь»-металургійний завод»,
м.Донецьк,, до Державного підприємства
«Донецька залізниця», м. Донецьк, про
стягнення збитків у розмірі 183грн.75коп.-
задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства
«Донецька залізниця» (83000, м. Донецьк,
вул. Артема, 68, ) на
користь Приватного акціонерного
товариства
«Донецьксталь»-металургійний завод»
(83062, м.Донецьк, вул. І.Ткаченко, 122, ) вартість нестачі вантажу у
розмірі 8грн. 75коп. та судовий збір у
розмірі 87грн. 00коп.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

В судовому засіданні 25.02.2014р.
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання
рішення.

Повний
текст рішення складено і підписано
28.02.2014р.

Суддя
Ю.В. Макарова