м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/2560/14 11.03.14

За позовом Управління Державної
служби охорони при ГУ МВС України

в Дніпропетровській
області

До Державного підприємства
«Управління відомчої воєнізованої
охорони»

Про стягнення 98 459,72 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

Від позивача Голов О.В. - по дов. №
9/6-313/Кр від 11.11.2013

Від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду
міста Києва передані вимоги Управління
Державної служби охорони при ГУ МВС
України в Дніпропетровській області
про стягнення з Державного
підприємства «Управління відомчої
воєнізованої охорони» 98 459,72 грн.
основного боргу, який виник внаслідок
неналежного виконання взятих на себе
останнім зобов'язань згідно договору
на забезпечення охорони об'єктів № 181/16
від 29.12.2012.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 18.02.2014 порушено провадження у
справі № 910/2560/14 та призначено її до
розгляду на 11.03.2014.

Позивач в судовому засіданні 11.03.2014
позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 11.03.2014 не
з'явився, письмовий відзив на позов не
подав, вимог ухвали про порушення
провадження у справі від 18.02.2014 не
виконав.

Відповідач належним чином
повідомлений про призначення справи до
розгляду в засіданні господарського
суду, про час і місце його проведення, з
огляду на наступне

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
(п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала направляється за адресою
місцезнаходження сторін, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України ухвалу
суду від 18.02.2014 було надіслано
відповідачу рекомендованою
кореспонденцією з повідомленням про
вручення на адресу, що зазначена в
позовній заяві, а саме: м. Київ, вул.
Фрунзе, 85, яка згідно витягу з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України станом на 07.03.2014 є
місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 18.02.2014,
надіслану за вказаною вище адресою,
отримав 26.02.2014, що підтверджується
наявним в матеріалах справи
повідомленням про вручення поштового
відправлення.

Про поважні причини неявки в судове
засідання повноважного представника
відповідача суд не повідомлений.
Клопотань про відкладення розгляду
справи від відповідача не надходило.

Оскільки наявних в матеріалах справи
документів достатньо для її розгляду,
суд вважає, що неявка представника
відповідача не перешкоджає розгляду
справи по суті.

В судовому засіданні 11.03.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

29.12.2012 між Управлінням Державної служби
охорони при ГУ МВС України в
Дніпропетровській області (позивач) та
Державним підприємством «Управління
відомчої воєнізованої охорони»
(замовник) було укладено договір на
забезпечення охорони об'єктів № 181/16
(далі - договір).

Згідно з п. 1.1. договору позивач надає
замовнику наряди у складі
співробітників міліції охорони та
працівників цивільної охорони для
охорони об'єктів замовника шляхом
патрулювання, об'їзду території на
службовому транспорті за маршрутами та
візуального огляду (далі - об'єкт), що
перераховані у дислокації (додаток № 1)
з метою недопущення та виявлення
фактів розкрадання майна замовника, а
також невідкладних заходів при
виявленні порушень нормальної роботи
газопроводів на умовах без майнової
відповідальності. Замовник
зобов'язується щомісячно сплачувати
позивачу встановлену плату.

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач
вважає, що відповідачем в порушення
умов договору не було у повному обсязі
сплачено вартість наданих послуг
охорони за липень 2013 року, в зв'язку з
чим у відповідача виникла
заборгованість в розмірі 98 459,72 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови, визначені на розсуд сторін і
погодженні ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно з п. 7.1. договору договір
укладено строком з 01.01.2013 до 30.11.2013.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що
ціна послуг охорони за цим договором є
договірною і зазначається сторонами у
розрахунку та протоколу узгодження
договірної ціни (додатки №№ 2, 3).

Відповідно до п. 2.4. договору оплата за
послуги охорони здійснюється
замовником на підставі актів
здачі-приймання робіт (послуг), що
складаються не пізніше 3 (третього)
числа кожного місяця, що випливає за
звітним. Форма розрахунку - поетапно по
факту надання послуг за звітний місяць
протягом 180 календарних днів після
підписання акту надання послуг.

Позивачем до позовної заяви подано акт
№ 16-0003398 від 31.07.2013 прийому-здачі
виконаних робіт/послуг за липень 2013
року на суму 98 459,72 грн., який підписано
та скріплено печатками обох сторін.

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Пункт 1 статті 902 Цивільного кодексу
України встановлює, що виконавець
повинен надати послугу особисто.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу
України передбачений обов'язок
замовника оплатити надану йому послугу
в розмірі, у строки та в порядку, що
встановлені договором.

Тобто, обов'язковою підставою для
здійснення замовником свого обов'язку
щодо оплати послуг є надання цих
послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно п. 3.2.1. договору замовник
зобов'язався прийняти послуги охорони
та своєчасно вносити плату за послуги.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
визначено, що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, замовник в порушення взятих на
себе зобов'язань за договором вартість
наданих послуг охорони у визначений
договором строк не виконав, в зв'язку з
чим виникла заборгованість перед
позивачем за липень 2013 року, яка за
неоспореними відповідачем
розрахунками позивача складає 98 459,72
грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

У відповідності до ст. 978 Цивільного
кодексу України за договором охорони
охоронець, який є суб'єктом
підприємницької діяльності,
зобов'язується забезпечити
недоторканність особи чи майна, які
охороняються. Володілець такого майна
або особа, яку охороняють, зобов'язані
виконувати передбачені договором
правила особистої та майнової безпеки
і щомісячно сплачувати охоронцю
встановлену плату.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

З урахуванням існування належних
доказів надання позивачем послуг, суд
дійшов висновку про наявність
передбачених чинним законодавством
правових підстав для стягнення з
відповідача їх вартості в загальному
розмірі 98 459,72 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем, не
надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні
вимоги Управління Державної служби
охорони при ГУ МВС України в
Дніпропетровській області є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст.82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства
«Управління відомчої воєнізованої
охорони» (04080, м. Київ, вул. Фрунзе, 85, ) на користь Управління
Державної служби охорони при ГУ МВС
України в Дніпропетровській області
(49600, м. Дніпропетровськ, вул. Корленка, 4,
) 98 459 (дев'яносто вісім
тисяч чотириста п'ятдесят дев'ять) грн.
72 коп. основного боргу, 1 969 (одну тисячу
дев'ятсот шістдесят дев'ять) грн. 19 коп.
витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 12.03.2014.

СуддяВ.В. Сівакова