КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2014 р.
Справа№ 911/3837/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Гончарова С.А.

Куксова В.В.

секретар судового засідання - Пугачова
А.С.,

за участю представників сторін: згідно
протоколу судового засідання від 11.03.2014
року по справі № 911/3837/13 (в матеріалах
справи)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» на рішення
господарського суду Київської області
від 11.12.2013 року (оформленого відповідно
до ст. 84 ГПК України 16.12.2013 року) у справі
№ 911/3837/13 (суддя - Бацуца В.М.)

за позовом Національної акціонерної
компанії „Нафтогаз України"

до Комунального
підприємства „Благоустрій Крюківщини"

Крюківської сільської
ради Києво-Святошинського району

Київської області

про стягнення 157 045,16 грн.

ВСТАНОВИВ:

НАК „Нафтогаз України" звернулось до
господарського суду Київської області
із позовом до КП „Благоустрій
Крюківщини" Крюківської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області про стягнення 143 083,86 грн.
основної заборгованості, 3 507,33 грн.
пені, 3 088,73 грн. штрафу, 816,19 грн.
інфляційних збитків, 6 549,05 грн. 3 %
річних.

Рішенням господарського суду
Київської області від 11.12.2013 року позов
задоволено частково. Стягнуто з
Комунального підприємства
„Благоустрій Крюківщини" Крюківської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області на користь
Національної акціонерної компанії
„Нафтогаз України" 143 083,86 грн. основної
заборгованості, 97,28 грн. пені, 346,63 грн.
інфляційних збитків, 6 549,05 грн. 3 % річних
та судові витрати 1 644,16 грн. судового
збору. Відмовлено в задоволенні інших
позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням
місцевого суду, позивач, НАК „Нафтогаз
України", звернувся з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду, в якій просить
скасувати рішення в частині відмови у
задоволенні позову та прийняти в цій
частині нове, яким задовольнити позов
повністю.

Апеляційну скаргу скаржник мотивує
тим, що судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи та має місце
невідповідність висновків, викладених
у рішенні місцевого суду обставинам
справи.

Розпорядженням голови Київського
апеляційного господарського суду від
08.02.2014 року для розгляду апеляційної
скарги по справі № 911/3837/13 сформовано
колегію суддів у складі: головуючий
суддя Яковлєв М.Л., судді Гончаров С.А.,
Куксов В.В.

Ухвалами Київського апеляційного
господарського суду від 10.02.2014 року по
справі № 911/3837/13 відновлено публічному
акціонерному товариству «Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» строк на подання апеляційної
скарги та прийнято її до провадження і
призначено перегляд рішення на 11.03.2014
року.

КП „Благоустрій Крюківщини"
Крюківської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області на підставі ст. 96 ГПК України
надано до суду відзив на апеляційну
скаргу, в якому відповідач просить у
задоволенні апеляційної скарги
позивача на рішення господарського
суду Київської області від 11.12.2013 року у
справі № 911/3837/13 відмовити повністю.

Представник позивача був присутнім в
судовому засіданні та надав свої
пояснення, якими підтримав доводи, що
викладені в апеляційній скарзі та
просив апеляційну скаргу задовольнити,
а рішення господарського суду
Київської області від 11.12.2013 року
скасувати в частині відмови у
стягненні 7 % штрафу у сумі 3 088,73 грн. та
пені у сумі 2 659,54 грн. та прийняти у цій
частині нове рішення, яким
задовольнити позов в частині стягнення
7 % штрафу у сумі 3 088,73 грн. та пені у сумі
2 659,54 грн. В решті рішення залишити без
змін.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, причини неявки
не повідомив, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення.

Враховуючи викладене, а також
наявність в матеріалах справи всіх
необхідних для перегляду рішення
доказів, апеляційний суд вважає за
можливе здійснити розгляд апеляційної
скарги за відсутністю представника
відповідача, проти чого також не
заперечує представник позивача,
присутній у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
виступ представника позивача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційних скарг,
проаналізувавши застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення господарського суду Київської
області від 11.12.2013 року по справі №
911/3837/13-г - необхідно скасувати частково,
виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 ГПК
України, у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу (далі по
тексту ЦК) України, цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Стаття 627 ЦК України та стаття 6 цього
Кодексу регламентує, що сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України,
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи,
01.10.2011 року між дочірнім підприємством
„Києво-Святошинське управління по
експлуатації газового господарства"
ВАТ „Київоблгаз" (постачальник) та КП
„Благоустрій Крюківщини" Крюківської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області (відповідач,
споживач) було укладено договір №
-ТКЕ-БО/11 на постачання природного
газу для вироблення теплової енергії
для потреб установ та організацій, що
фінансуються з державного та місцевих
бюджетів, а також інших суб'єктів
господарювання (а.с. 16-28).

За своєю правовою природою договір,
укладений між сторонами, є договором
поставки. Відповідно до ст. 712 ЦК
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
укладення та виконання договорів
поставки, у тому числі договору
поставки товару для державних потреб.

Відповідно до п. 1.1. (з урахування
внесених змін та доповнень) якого
постачальник постачає природний газ в
обсягах і порядку, передбачених
договором для забезпечення потреб
споживача, а споживач оплачує
постачальнику вартість газу у
розмірах, строках, порядку та на умовах,
передбачених договором.

Згідно п. 2.6. договору (з урахування
внесених змін та доповнень) послуги з
постачання газу документально
оформлюються підписаним сторонами
актом приймання-передачі газу, що
оформлюється згідно з даними вузлів
обліку, визначених у додатку № 1 до
договору.

Відповідно до п. 2.9. договору (з
урахування внесених змін та доповнень)
акти приймання-передачі газу є
підставою для остаточних розрахунків
споживача з постачальником.

Пунктом 4.2.1. договору (з урахування
внесених змін та доповнень)
передбачено, що з 01.07.2012 року ціна за 1
000, 00 куб.м. природного газу без
урахування ПДВ, збору до затвердженого
тарифу на природний газ у вигляді
цільової надбавки в розмірі 2 %, тарифу
на транспортування природного газу
магістральними трубопроводами ДК
Укртрансгаз", тарифів на
транспортування природного газу
газорозподільними трубопроводами та
постачання природного газу становить 3
509,0 грн., крім того ПДВ - 701,80 грн., разом 4
210,80 грн.

Крім того, споживач сплачує
постачальнику:

- тариф на постачання природного газу
за регульованим тарифом - 26,40 грн., крім
того ПДВ - 5,28 грн., разом 31,68 грн.,

- тариф на транспортування природного
газу розподільними трубопроводами ПАТ
„Київоблгаз" 155,70 грн., крім того ПДВ -
31,14 грн., разом 186,84 грн.,

- тариф на транспортування природного
газу магістральними трубопроводами ДК
„Укртрансгаз" 149,90 грн., крім того ПДВ -
29,98 грн., разом 179,88 грн.,

- збір у вигляді цільової надбавки до
діючого тарифу на природний газ у
розмірі 2 відсотків - 70,18 грн., крім того
ПДВ - 14,036 грн., разом 84,216 грн.

Таким чином, сума до сплати за 1 000 куб.м
природного газу складає 4 693,416 грн.

Пунктом 4.5. договору (з урахування
внесених змін та доповнень)
передбачено, що розрахунковий період
за договором становить один місяць - з
9-00 години першого дня місяця до 9-00
години першого дня наступного місяця
включно.

Пунктом 4.6. договору (з урахування
внесених змін та доповнень)
передбачено, що оплата вартості послуг
з постачання газу здійснюється
споживачем авансовими та/або плановими
платежами із розрахунку договірного
обсягу постачання газу протягом
періоду оплати відповідно до додатка 2
до договору.

Оплата за газ, послуги з його
постачання та транспортування,
проводиться виключно грошовими
коштами в такому порядку:

- оплата в розмірі 34 % (тридцять чотири
відсотки) від вартості запланованих
місячних обсягів проводиться не
пізніше 10 числа місяця поставки;

- оплата в розмірі по 33 % (тридцять три
відсотки) від вартості запланованих
місячних обсягів проводяться до 20 та 30
(31) числа місяця поставки.

Споживач самостійно розраховує суму
платежу, виходячи з ціни газу на
наступний розрахунковий період та
відповідної величини договірного
обсягу газу, заявленого на наступний
розрахунковий період. У разі
відсутності газу на наступний
розрахунковий період до дати
здійснення оплати споживач розраховує
суму платежу за ціною, що діяла у
попередньому місяці.

У випадку недоплати вартості послуг з
постачання газу за розрахунковий
період споживач проводить остаточний
розрахунок не пізніше сьомого числа
місяця, наступного за розрахунковим.

Пунктом 10.1. договору (з урахування
внесених змін та доповнень) визначено
строк його дії, згідно якого цей
договір набирає чинності з дати
підписання та укладається на строк до
31.12.2012 року.

Між ДП „Києво-Святошинське управління
по експлуатації газового господарства"
ВАТ „Київоблгаз" та КП „Благоустрій
Крюківщини" Крюківської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області було підписано ряд додатків до
договору - перелік комерційних вузлів
обліку газу та газоспоживного
обладнання, договірні обсяги
постачання природного газу на 2012 рік,
технічна угода № про режим
транспортування, порядок обліку та
документальне оформлення
прийому-передачі природного газу та
додаткових угод до договору (а.с. 29-56).

13.08.2012 року між сторонами договору було
підписано додаткову угоду № 8 до
договору № -ТКЕ-БО/11, згідно умов
п. 1. якої сторони дійшли згоди вважати
договір № -ТКЕ-БО/11 на постачання
природного газу для вироблення
теплової енергії для потреб установ та
організацій, що фінансуються з
державного та місцевих бюджетів, а
також інших суб'єктів господарювання
від 01.10.2011 року є таким, що припинив дію
в частині постачання природного газу з
01.09.2012 року.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

На виконання умов договору ДП
„Києво-Святошинське управління по
експлуатації газового господарства"
ВАТ „Київоблгаз" у період з жовтня 2011
року по квітень 2012 року було передано у
власність (продано) КП „Благоустрій
Крюківщини" Крюківської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області природний газ на загальну суму
165 687,16 грн., що підтверджується актом №
/10 приймання-передачі природного
газу за жовтень 2011 року на суму 7 945,56
грн. (а.с. 57), актом № /11
приймання-передачі природного газу за
листопад 2011 року на суму 45 935,42 грн. (а.с.
58), актом № /12 приймання-передачі
природного газу за грудень 2011 року на
суму 31 473,68 грн. (а.с. 59), актом № /01
приймання-передачі природного газу за
січень 2012 року на суму 34 965,95 грн. (а.с. 60),
актом № /02 приймання-передачі
природного газу за лютий 2012 року на
суму 29 024,09 грн. (а.с. 61), актом № /03
приймання-передачі природного газу за
березень 2012 року на суму 10 794,85 грн. (а.с.
62), актом № /04 приймання-передачі
природного газу за квітень 2012 року на
суму 5 547,61 грн. (а.с. 63).

В той час як покупцем здійснено
часткову оплату поставленого товару на
суму 22 603,33 грн., що підтверджується
актом від 31.10.2012 року звірки
взаєморозрахунків (а.с. 64),
оборотно-сальдовою відомістю від 05.11.2012
року (а.с. 65-68), у зв'язку із чим у
відповідача виникла заборгованість
перед постачальником у розмірі 143 083,86
грн.

В ст. 692 Цивільного кодексу України
зазначено, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. Договором купівлі-продажу може
бути передбачено розстрочення платежу.
У разі прострочення оплати товару
продавець має право вимагати оплати
товару та сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами.

03.10.2012 року між ДП „Києво-Святошинське
управління по експлуатації газового
господарства" ВАТ „Київоблгаз"
(первісний кредитор, постачальник) та
ПАТ «Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України» (новий
кредитор, позивач) було укладено
договір № 140019/12-ВПВ-БО про відступлення
права вимоги,

Згідно п. 1) ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу
України кредитор у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 516 цього ж Кодексу
заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. У цьому разі виконання
боржником свого обов'язку первісному
кредиторові є належним виконанням.

Статтею 517 цього ж Кодексу встановлено,
що первісний кредитор у зобов'язанні
повинен передати новому кредиторові
документи, які засвідчують права, що
передаються, та інформацію, яка є
важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого
обов'язку новому кредиторові до
надання боржникові доказів переходу до
нового кредитора прав у зобов'язанні.

Відповідно до п. 1.1. первісний кредитор
передає, а новий кредитор приймає на
себе право вимоги до боржника
первісного кредитора КП „Благоустрій
Крюківщини" Крюківської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області за договором № -ТКЕ-БО/11
від 01.10.2011 року у сумі 143 083,86 грн.

Згідно п. 1.2. договору відступлення
права вимоги крім передачі права
вимоги оплати спожитого природного
газу за зобов'язанням, зазначеним в п. 1.1
договору, до нового кредитора
переходять права вимоги стягнення всіх
штрафних санкцій, інфляційних витрат
та відсотків, пов'язаних з невиконанням
або неналежним виконанням боржником
своїх зобов'язань за зазначеним вище
договором.

Відповідно до п. 2.1. договору
відступлення права вимоги первісний
кредитор зобов'язаний в термін до 25.10.2012
року передати новому кредитору
оригінали документів, які
підтверджують права вимоги до
боржника, та інформацію, яка є важливою
для їх здійснення.

Пунктом 2.1.1. договору відступлення
права вимоги передбачено, що документи,
що підтверджують право вимоги: договір
поставки природного газу з усіма
додатками та при наявності протоколу
розбіжностей і узгодження
розбіжностей (оригінал); акти
приймання-передачі газу (оригінали);
документи, що підтверджують проведення
боржником розрахунків (за наявності);
акт звіряння розрахунків станом на
дату укладення договору відступлення
права вимоги боргу (оригінал);
листи-вимоги про оплату боргу (за
наявності); будь-які інші документи (у
разі їх необхідності).

Пунктом 2.2. договору відступлення права
вимоги передбачено, що право вимоги
вважається переданим після фактичної
передачі документів, зазначених в п. 2.1
договору. Передача документів
оформлюється актом приймання-передачі
з зазначенням переліку переданих
документів.

Пунктом 2.3. договору відступлення права
вимоги передбачено, що первісний
кредитор зобов'язаний протягом 5 днів з
моменту підписання договору
відступлення права вимоги письмово
повідомити боржника про відступлення
права вимоги боргу.

Пунктом 6.1. договору відступлення права
вимоги визначено строк його дії, згідно
якого договір набирає чинності з дати
його підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками і діє до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
за цим договором.

25.10.2012 року між ДП „Києво-Святошинське
управління по експлуатації газового
господарства" ВАТ „Київоблгаз" та ПАТ
«Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» підписано акт
приймання-передачі документів, згідно
якого на виконання п. 2.2. договору №
140019/12-ВПВ-БО про відступлення права
вимоги від 03.10.2012 р., первісний кредитор
передав, а новий кредитор прийняв
документи згідно переліку (а.с. 13-14).

11.10.2012 року ДП „Києво-Святошинське
управління по експлуатації газового
господарства" ВАТ „Київоблгаз" було
надіслано на адресу КП „Благоустрій
Крюківщини" Крюківської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області лист № 1513/1 від 11.10.2012 року про
відступлення права вимоги (а.с. 15), у
якому первісний кредитор
(постачальник) повідомив боржника
(споживача, відповідача) про укладення
між ДП „Києво-Святошинське управління
по експлуатації газового господарства"
ВАТ „Київоблгаз" та НАК „Нафтогаз
України" договору № 140019/12-ВПВ-БО про
відступлення права вимоги від 03.10.2012
року, згідно з умовами якого ДП
„Києво-Святошинське управління по
експлуатації газового господарства"
ВАТ „Київоблгаз" передало НАК
„Нафтогаз України" право вимоги оплати
заборгованості за спожитий згідно з
договором природний газ, штрафних
санкцій, інфляційних втрат та
відсотків.

Після чого, 20.12.2012 року новий кредитор
(позивач) звернувся до боржника
(споживача, відповідача) із вимогою №
26/2-488-12 від 20.12.2012 року (а.с. 69), у якій
повідомив останнього про те, що у
зв'язку із заміною сторони (первісного
кредитора на нового кредитора) за
борговими зобов'язаннями КП
„Благоустрій Крюківщини" Крюківської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області перед ДП
„Києво-Святошинське управління по
експлуатації газового господарства"
ВАТ „Київоблгаз", що підтверджується
договором про відступлення права
вимоги від 09.10.2012 року № 140019/12-ВПВ-БО та
повідомленням товариства на адресу
підприємства про заміну сторони у
зобов'язанні від 11.10.2012 року № 1513/1, НАК
„Нафтогаз України" отримала право
вимагати залишок заборгованості у сумі
143 083,86 грн., яка виникла на підставі
договору від 01.10.2011 року №
-ТКЕ-БО/11, та вимагав від
відповідача негайно здійснити
перерахування грошових коштів в
рахунок погашення вказаної вище
заборгованості.

Зазначена вимога боржником була
залишена поза увагою.

У зв'язку з чим, НАК „Нафтогаз України"
звернулось до господарського суду
Київської області із позовом до КП
„Благоустрій Крюківщини" Крюківської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області про стягнення
143 083,86 грн. основної заборгованості, 3
507,33 грн. пені, 3 088,73 грн. штрафу, 816,19 грн.
інфляційних збитків, 6 549,05 грн. 3 %
річних.

Дослідивши подані документи, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку, що у відповідності до
договору № 140019/12-ВПВ-БО про
відступлення права вимоги від 03.10.2012
року, укладеного між ДП
„Києво-Святошинське управління по
експлуатації газового господарства"
ВАТ „Київоблгаз" та НАК „Нафтогаз
України", до останнього перейшло право
вимоги виконання боржником
(відповідачем) обов'язку по оплаті
спожитого природного газу, всіх
штрафних санкцій, інфляційних витрат
та відсотків за договором №
-ТКЕ-БО/11 на постачання природного
газу для вироблення теплової енергії
для потреб установ та організацій, що
фінансуються з державного та місцевих
бюджетів, а також інших суб'єктів
господарювання від 01.10.2011 року,
укладеним між ДП „Києво-Святошинське
управління по експлуатації газового
господарства" ВАТ „Київоблгаз" та КП
„Благоустрій Крюківщини" Крюківської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області.

Судом першої інстанції встановлено, що
боржник (відповідач) свої зобов'язання
за договором в частині оплати
поставленого товару не виконав
належним чином, у зв'язку з чим у нього
виникла заборгованість перед
позивачем у розмірі 143 083,86 грн.

Відповідно до п.п. 1, 7 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
та у встановлений строк.

Одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК
України).

Колегія апеляційного суду вважає
висновок місцевого господарського
суду щодо задоволення позовних вимог у
частині стягнення основного боргу у
сумі 143 083,86 грн. обґрунтованим та
відповідачем не спростованим.

Крім того, позивач просить стягнути із
відповідача пеню, передбачену
договором № -ТКЕ-БО/11 за періоди
прострочення відповідачем виконання
обов'язку по оплаті природного газу з
08.12.2011 року по 07.11.2012 року всього на
загальну 3 507, 33 грн. у відповідності до
виконаного ним розрахунку.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 611 цього ж
кодексу у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки.

Частиною 1 ст. 549 цього ж кодексу
передбачено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу
України штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 цього ж кодексу
у разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ч. 6 ст. 232 цього ж кодексу
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Пунктом 6.2.2. договору передбачено, що у
разі порушення споживачем строків
оплати, передбачених розділом 4
договору, із споживача стягується пеня
в подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу.

Разом з тим, відповідач у своєму
відзиві № 564 від 08.11.2013 року на позовну
заяву просить суд застосувати позовну
давність до позовної вимоги про
стягнення пені і відмовити позивачу у
її задоволенні повністю.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Відповідно до п. 1) ч. 2 ст. 258 цього ж
кодексу позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог: про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 5 ст. 261 цього ж кодексу
передбачено, що за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Згідно ст. 264 цього ж кодексу перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку.

Позовна давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу
позовної давності, до нового строку не
зараховується.

Відповідно до ч. 2-5 ст. 267 цього ж кодексу
заява про захист цивільного права або
інтересу має бути прийнята судом до
розгляду незалежно від спливу позовної
давності.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Позивач просить стягнути із
відповідача пеню за періоди
прострочення відповідачем виконання
обов'язку по оплаті природного газу з
08.12.2011 року по 07.11.2012 року, а як
вбачається із матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з позовом
04.10.2013 pоку, таким чином позовна
давність застосовується для
нарахованої пені за період з 08.12.2011 року
по 03.10.2012 року, а у заявлений період - з
04.10.2012 року по 07.11.2012 року підлягає
задоволенню.

Отже, період заборгованості - з 04.10.2012
року по 07.11.2012 року загальний розмір
пені становить 97,28 грн., таким чином суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку, який підтримує і колегія
суддів, про часткове задоволення вимог
позивача в частині стягнення із
відповідача пені у розмірі 97,28 грн.

Також, позивач просить стягнути із
відповідача штраф, передбачений
договором № -ТКЕ-БО/11, за
прострочення відповідачем виконання
обов'язку по оплаті поставленого
природного газу понад 30 днів всього на
загальну суму 3 088,73 грн. у відповідності
до виконаного ним розрахунку.

Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 611 цього ж
кодексу у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки.

Частиною 1 ст. 549 цього ж кодексу
передбачено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 551 цього ж кодексу
передбачено, якщо предметом неустойки
є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу
України штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 цього ж кодексу
у разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Суд першої інстанції зазначив, що
оскільки, при укладенні договору №
-ТКЕ-БО/11 на постачання природного
газу для вироблення теплової енергії
для потреб установ та організацій, що
фінансуються з державного та місцевих
бюджетів, а також інших суб'єктів
господарювання від 01.10.2011 року (з
урахування внесених змін та доповнень)
позивач та відповідач не досягли згоди
щодо встановлення у договорі
неустойки, а саме штрафу від суми
несвоєчасно виконаного відповідачем
грошового зобов'язання, а саме оплати
поставленого природного газу, то
безпідставним є нарахування позивачем
штрафу за прострочення відповідачем
виконання обов'язку щодо оплати
поставленого природного газу на
підставі положень п. 7.5. договору (у
редакції від 01.10.2011 року) так, як
зазначені положення договору (у
редакції від 01.10.2011 року) були виключені
у відповідності до додаткової угоди № 3
від 20.12.2011 року до договору №
-ТКЕ-БО/11 на постачання природного
газу для вироблення теплової енергії
для потреб установ та організацій, що
фінансуються з державного та місцевих
бюджетів, а також інших суб'єктів
господарювання від 01.10.2011 року, а тому
позовна вимога позивача про стягнення
з відповідача 3 088,73 грн. штрафу від суми
основної заборгованості за договором,
є такою, що не ґрунтується на нормах
законодавства України, а тому суд не
знаходить підстав для задоволення
позову в цій частині.

Однак, з зазначеним колегія суддів
погодитись не можу, з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
штраф на виконання п 7.5 договору в
редакції, що регулювала
взаємовідносини сторін до 01.12.2011 року,
за прострочення платежу понад 30
календарних днів споживач додатково
сплачує штраф у розмірі 7 % від суми
заборгованості, нараховано за листопад
2011 року, а положення щодо стягнення
штрафу були виключені у відповідності
до додаткової угоди № 3 від 20.12.2011 року
до договору № -ТКЕ-БО/110, таким
чином позовні вимоги в частині
стягнення штрафу у сумі 3 088,73 грн.
підлягають задоволенню.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в
даному випадку не застосовується
позовна давність, оскільки відповідно
до до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін,
а відповідно до п. 7.9 договору №
-ТКЕ-БО/11 від 01.10.2011 року сторони
погодили, що строк позовної давності
щодо вимог, які випливають внаслідок
невиконання умов договору, в т.ч. по
вимогах щодо стягнення неустойки, пені
штрафу встановлюється тривалістю у 3
(три) року, то позивачем правомірно
нарахованих штраф за листопад 2011 року
на виконання умов основного договору
до підписання додаткової угоди № 3 до
якого застосовується позовна давність
у три роки до листопада 2014 року.

Крім того, позивач просить стягнути із
відповідача інфляційні збитки у сумі
816,19 грн. та 3 % річних у сумі 6 549,05 грн.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Частиною 2 ст. 625 цього ж кодексу
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Розрахунок інфляційних збитків від
суми основної заборгованості,
виконаний позивачем, є невірним.

Правильний розрахунок інфляційних
збитків від суми основної
заборгованості за договором наступний:

Період Сума Сукупний індекс
Інфляційне Сума боргу

заборго- боргу (грн.) інфляції за
період збільшення врахуванням

ваності
суми боргу індексу

інфляціїі

07.12.2011 - 44124.67 1.004 176.68
44301.35

24.01.2012

25.01.2012 - 31277.67 0.997 -94.58
31183.09

07.08.2013

07.01.2012 - 31473.68 0.999 -32.42
31441.26

07.08.2013

07.02.2012 - 34965.96 0.997 -105.73
34860.23

07.08.2013

07.03.2012 - 29024.09 0.995 -145.52
28878.57

07.08.2013

07.04.2012 - 10794.85 0.992 -86.25
10708.60

07.08.2013

07.05.2012 - 5547.61 0.992 -44.33
5503.28

07.08.2013

Отже, загальний розмір інфляційних
збитків у вищевказані періоди
становить мінус 332,15 грн.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку щодо відсутності підстав
для задоволення вимог позивача в
частині стягнення із відповідача
інфляційних збитків.

Розрахунок 3 % річних від суми основної
заборгованості, виконаний позивачем,
перевірений апеляційним судом, є
обґрунтованим та вірним, а тому суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про задоволення вимог
позивача в частині стягнення із
відповідача 3 % річних від суми основної
заборгованості за договором у
вищевказані періоди у розмірі 6 549, 05
грн.

За правилами ст. 4-7 ГПК України, судове
рішення приймається колегіально за
результатами обговорення усіх
обставин справи.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень та подати до
суду відповідні докази.

Як встановлено ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 року "Про судове рішення"
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 103
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційна інстанція за
результатами розгляду апеляційної
скарги має право скасувати рішення
повністю або частково і прийняти нове
рішення.

У відповідності до пунктів 1, 2, 3 частини
1 статті 104 Господарського
процесуального кодексу України
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які місцевий господарський суд визнав
встановленими; невідповідність
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи.

З огляду на вищенаведене, апеляційний
господарський суд вважає, що
зазначеним вище обставинам місцевий
господарський суд не надав належної
оцінки, що призвело до прийняття
частково невірного рішення. Зокрема,
рішення господарського суду Київської
області від 11.12.2013 року прийнято після
неповного з'ясування обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими, а також у зв'язку з
неправильним застосуванням норм
матеріального права, і є таким що не
відповідає нормам закону.

Таким чином, апеляційна скарга
публічного акціонерного товариства
«Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» підлягає
частковому задоволенню, а оскаржуване
рішення суду слід скасувати частково, в
частині стягнення штрафу та
інфляційних втрат та прийняти в цій
частині нове, яким у стягнення штрафу
задовольнити, а в частині стягненні
інфляційних втрат відмовити.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
зважаючи на часткове скасування
апеляційним господарським судом
рішення місцевого господарського суду
та часткове задоволення апеляційної
скарги позивача, колегія суддів вважає
за необхідне провести перерозподіл
судових витрат.

З огляду на вищезазначене, керуючись
ст. ст. 4-7, 33, 43, 99, 101-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» на рішення господарського
суду Київської області від 11.12.2013 року у
справі № 911/3837/13 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду
Київської області від 11.12.2013 року у
справі № 911/3837/13 скасувати частково, в
частині стягнення штрафу та
інфляційних втрат та прийняти в цій
частині нове, яким у стягнення штрафу у
сумі 3 088,73 грн. задовольнити, а в
частині стягненні інфляційних втрат у
сумі 816,19 грн. відмовити.

3. Стягнути з комунального підприємства
„Благоустрій Крюківщини" Крюківської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області
(ідентифікаційний код 37606213) на користь
національної акціонерної компанії
„Нафтогаз України" (ідентифікаційний
код 20077720) 3 088 (три тисячі вісімдесят
вісім) грн. 73 коп. штрафу.

4. В частині стягнення основного боргу,
пені та 3 % річних рішення залишено без
змін.

5. Стягнути з комунального підприємства
„Благоустрій Крюківщини" Крюківської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області
(ідентифікаційний код 37606213) на користь
національної акціонерної компанії
„Нафтогаз України" (ідентифікаційний
код 20077720) 3056 (три тисячі п'ятдесят шість)
грн. 38 коп. судового збору за розгляд
справи у суді першої інстанції та 490
(чотириста дев'яносто) грн. 85 коп. за
перегляд рішення в апеляційній
інстанції.

6. Видачу наказів доручити
господарському суду Київської області.

7. Матеріали справи № 911/3837/13 повернути
до господарського суду Київської
області.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено до Вищого господарського
суду України у порядку, передбаченому
ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного
господарського суду за наслідками
перегляду відповідно до ст. 105 ГПК
України набирає законної сили з дня її
прийняття.

Головуючий суддя
М.Л. Яковлєв

Судді
С.А. Гончаров

В.В. Куксов