ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2014 р.Справа № 916/3628/13Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді: Шевченко В.В.

суддів:Мирошниченко М.А., Головей В.М.

при секретарі судового засідання:
Ляшенко М.І.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Морсервіс-Одеса"

на ухвалу господарського суду
Одеської області

від 05 лютого 2014 року

у справі №916/3628/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Продімпорторг"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Морсервіс-Одеса"

про стягнення 1.939.113 грн. 90 коп.

ВСТАНОВИЛА:

25.12.2013 р. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Продімпорторг" (далі
позивач) звернулось до господарського
суду Одеської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Морсервіс-Одеса"
(далі відповідач) про стягнення
грошових коштів у сумі 1.981.613 грн. 90 коп.,
посилаючись на те, що відповідач не
виконує свої зобов'язання за укладеним
між сторонами у справі договором
відповідального зберігання № 01/2012 від
24.02.2012 р. щодо оплати за товар, прийнятий
відповідачем на зберігання та який в
подальшому було реалізовано останнім,
внаслідок чого має борг по його оплаті
в сумі 1.939.113 грн. 90 коп., а тому повинний
сплатити позивачеві не лише зазначену
суму боргу, а ще відшкодувати
позивачеві понесені судові витрати по
справі: 39632 грн. 28 коп. - на сплату
судового збору за подання позову та 1720
грн. 50 коп. - на сплату судового збору за
звернення до суду із заявою про
забезпечення позову, оскільки
відповідна заява подана позивачем до
суду одночасно з позовом та в ній
позивач просить вжити заході щодо
забезпечення позову шляхом накладання
арешту на грошові кошти, що знаходяться
на розрахункових рахунках ТОВ
„Морсервіс - Одеса" № 0578 в ПАТ
„Укрсоцбанк", МФО 300023; № 3914 в АТ
„Ерсте Банк", МФО 380009, м. Київ, а також на
всіх інших рахунках відповідача в
будь-яких банківських установах в
межах заявленої до стягнення суми.

Заява мотивована тим, що
невжиття заходів до забезпечення
позову може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду у
разі задоволення позову.

Ухвалою господарського суду
Одеської області від 05.02.2014 р. (суддя
Желєзна С.П.) заява позивача про
застосування заходів до забезпечення
позову задоволена та накладений арешт
на грошові кошти, що знаходяться на
розрахункових рахунках ТОВ „Морсервіс
- Одеса" № 0578 в ПАТ „Укрсоцбанк",
МФО 300023; № 3914 в АТ „Ерсте Банк",
МФО 380009, м. Київ, а також на всіх інших
рахунках відповідача в будь-яких
банківських установах в межах
заявленої до стягнення суми з
урахуванням уточнення позову та
можливих судових витрат до розгляду
господарським судом спору, який виник
між сторонами у справі № 916/3628/13 у
загальній сумі 1.980.466 грн. 68 коп.

Ухвала мотивована тим, що на
підставі ст. ст. 66, 67 ГПК України сторона
має право звернутися до господарського
суду із заявою про вжиття заходів до
забезпечення позову, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду та позов, зокрема, забезпечується
накладенням арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві.

Враховуючи значну суму
заборгованості, яка не сплачується у
добровільному порядку, що є реальною
загрозою порушення інтересів позивача
у випадку не застосування заходів до
забезпечення позову, оскільки
протилежне може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду
заява позивача підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі відповідач
просить ухвалу місцевого суду
скасувати, оскільки вона не відповідає
фактичним обставинам і матеріалам
справи, ухвалена з порушеннями норм
матеріального і процесуального права,
оскільки: по-перше, платежі за спірним
договором здійснювались ним як на
протязі всього 2013 року, так і до
сьогоднішнього часу, по-друге,
оскаржуваною ухвалою суду накладено
арешт на грошові кошти у розмірі 1980466
грн. 68 коп., тоді як уточнені позовні
вимоги складають 1939113 грн. 90 коп., тобто
у більшому розмірі ніж розмір самого
позову, по-третє, ця заява позивача вже
була залишена без задоволення, що
вбачається з протоколу судового
засідання суду від 22.01.2014 р., в четверте,
у справі відсутні докази сплати
судового збору за подання відповідної
заяви, внаслідок чого ухвала місцевого
суду підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну позивач
просить ухвалу місцевого суду залишити
без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Про день, час і місце розгляду
справи сторони були своєчасно та
належним чином повідомлені, що
вбачається з поштових повідомлень про
вручення судової ухвали від 20.02.2014 р.
про призначення розгляду справи на
06.03.2014 р. о 14:00 про вручення цього
відправлення кожній із сторін у справі,
але не скористались своїм правом на
участь в розгляді справи апеляційним
судом.

Обговоривши доводи апеляційної
скарги та заперечення на неї,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права
при прийнятті оскаржуваної ухвали,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга необґрунтована та не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Твердження скаржника щодо
розгляду та відмови місцевим судом у
задоволені заяви позивача про
застосування заходів до забезпечення
позову вирішена ще 22.01.2014 р. та залишена
без задоволення є безпідставними,
оскільки повністю спростовуються
матеріалами справи, зокрема,
протоколом судового засідання суду від
22.01.2014 р. (а.с.90), в якому чітко зазначено,
що ця заява залишена місцевим судом
відкритою до наступного судового
засідання, тобто до 05.02.2014 р.

Не заслуговують на увагу і
доводи скаржника про те, що заява
позивача про вжиття заходів щодо
забезпечення позову не оплачена
судовим збором, так як в матеріалах
справи міститься відповідне платіжне
дорученням № 832 від 31.10.2013 р. на суму 1720
грн. 50 коп., що повністю спростовує
вищенаведені ствердження відповідача.

Відповідно до вимог ст. 66 ГПК
України господарський суд за заявою
сторони, прокурора чи його заступника,
який подав позов, або зі своєї
ініціативи має право вжити заходів до
забезпечення позову. При цьому, за
змістом вказаної норми, забезпечення
позову допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.

Інших підстав для застосування
названих заходів закон не передбачає.
Отже, умовою застосування заходів до
забезпечення позову є достатньо
обґрунтоване припущення
господарського суду, що невжиття таких
заходів може утруднити чи зробити
неможливим виконання судового рішення.

Перелік заходів до забезпечення
позову визначений у ст. 67 ГПК України.
Зокрема, до заходів забезпечення
позову, що застосовуються
господарськими судами, відноситься і
накладання арешту на майно або грошові
суми, що належать відповідачеві,
заборона останньому та іншим особам
вчиняти певні, що стосуються предмету
спору.

Вимогами ст. 66 ГПК України
передбачена необхідність
обґрунтування забезпечення позову, яке
полягає у доказуванні обставин, з якими
пов'язано вирішення питання про
забезпечення позову. При цьому, тягар
доказування викладених у заяві
обставин покладається на особу, яка
подала заяву про забезпечення позову.
При поданні заяви про забезпечення
позову заявник насамперед повинен
обґрунтувати причини звернення до суду
із такою заявою відповідними
обставинами, які підтверджують
необхідність вжиття засобів
забезпечення та довести адекватність
засобів забезпечення позову.
Доказування повинно здійснюватися за
загальними правилами відповідно до ст.
33 ГПК України.

У п. п. 1, 3 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
„Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову" № 16 від 26.12.2011р. умовою
застосування заходів до забезпечення
позову за вимогами майнового характеру
є достатньо обґрунтоване припущення,
що майно (в тому числі грошові суми,
цінні папери тощо), яке є у відповідача
на момент пред'явлення позову до нього,
може зникнути, зменшитись за кількістю
або погіршитись за якістю на момент
виконання рішення.

Адекватність заходу до
забезпечення позову, що застосовується
господарським судом, визначається його
відповідністю вимогам, на забезпечення
яких він вживається. Оцінка такої
відповідності здійснюється
господарським судом, зокрема, з
урахуванням співвідношення прав
(інтересу), про захист яких просить
заявник, з вартістю майна, на яке
вимагається накладення арешту, або
майнових наслідків заборони
відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення
позову не повинні мати наслідком повне
припинення господарської діяльності
суб'єкта господарювання, якщо така
діяльність, у свою чергу, не
призводитиме до погіршення стану
належного відповідачеві майна чи
зниження його вартості.

У вирішенні питання про
забезпечення позову господарський суд
має здійснити оцінку обґрунтованості
доводів заявника щодо необхідності
вжиття відповідних заходів з
урахуванням: розумності,
обґрунтованості і адекватності вимог
заявника щодо забезпечення позову;
забезпечення збалансованості
інтересів сторін, а також інших
учасників судового процесу; наявності
зв'язку між конкретним заходом до
забезпечення позову і предметом
позовної вимоги, зокрема, чи спроможний
такий захід забезпечити фактичне
виконання судового рішення в разі
задоволення позову; імовірності
утруднення виконання або невиконання
рішення господарського суду в разі
невжиття таких заходів; запобігання
порушенню у зв'язку із вжиттям таких
заходів прав та охоронюваних законом
інтересів осіб, що не є учасниками
даного судового процесу.

З тексту позовної заяви і
матеріалів справи вбачається, що 24.02.2012
р. між сторонами у справі укладено
договір відповідального зберігання №
01/2012, за умовами якого позивач
зобов'язався передати, а відповідач
прийняти на відповідальне зберігання з
правом реалізації у
низькотемпературних камерах
заморожені м'ясопродукти (далі майно).
Вага та асортимент майна
передбачаються сторонами в накладних
на зберігання. Відповідач зобов'язався
протягом трьох діб після продажу майна,
провести повний розрахунок за
реалізоване майно з позивачем. Якщо по
закінченні одного місяця з дня
передання на зберігання майно не буде
повернено позивачеві, то воно
вважається реалізованим та відповідач
зобов'язується повернути вартість
майна, яка була узгоджена сторонами.

Як стверджує позивач з
посиланням на відповідні надані ним
докази на виконання умов вказаного
договору ним у період з березня 2012 р. по
січень 2013 р. було передано
відповідачеві на зберігання товар, а
саме: м'ясо свійських свиней морожене
(обвалене) окіст без кісток вагою 623858,455
кг та м'ясо свійських свиней морожене
(обвалене) лопатка без кісток вагою
215998,68 кг. Отримане на зберігання майно
було реалізовано відповідачем за
загальною ціною 15.697.790 грн. 98 коп. Але,
останній не виконав свої зобов'язання
за укладеним договором та здійснив
лише частковий розрахунок із
позивачем, внаслідок чого має
заборгованість в сумі 1.939.113 грн. 90 коп.

В процесі розгляду справи
місцевим судом з 27.12.2013 р. по 05.02.2014 р.
відповідач жодним чином не
спростовував вищевказані доводи заяви
позивача про застосування заходів до
забезпечення позову, хоча достеменно
знав про вищевикладені обставини
справи.

Приймаючи до уваги значну суму
заборгованості, яка не сплачується у
добровільному порядку та враховуючи
те, що відповідач має реальну
можливість користуватися грошовими
коштами виключно на свій розсуд, що є
реальною загрозою порушення інтересів
позивача у випадку не застосування
судом заходів до забезпечення позову,
оскільки протилежне може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду у разі задоволення позову,
місцевий суд дійшов до правомірного
висновку про вжиття заходів до
забезпечення позову та врахував при
цьому: розумність, обґрунтованість і
адекватність вимог заявника щодо
забезпечення позову; забезпеченість
збалансованості інтересів сторін,
наявності зв'язку між конкретним
заходом до забезпечення позову і
предметом позовної вимоги, зокрема,
спроможність цього заходу забезпечити
фактичне виконання судового рішення в
разі задоволення позову та імовірність
утруднення виконання рішення суду в
разі невжиття таких заходів, а тому
підставне вжив заходи до забезпечення
позову шляхом накладення арешту на
грошові кошти відповідача, що
знаходяться на його розрахункових
рахунках в будь-яких банківських
установах в межах заявленої до
стягнення уточненої суми
заборгованості у розмірі 1.939.113 грн. 90
коп. та заявлених у позовній заяві
судових витрат по справі: у розмірі 39.632
грн. 28 коп. - судового збору за подання
позову та 1720 грн. 50 коп. - судового зору
за подання заяви про вжиття запобіжних
заходів, а всього на загальну суму 1.980.466
грн. 68 коп. (1939113,90+39632,28+1720.50=1980466,68),
внаслідок чого доводи скаржника щодо
вжиття заходів до забезпечення позову
шляхом накладання арешту на грошові
кошти, що знаходяться на його
розрахункових рахунках у більшому
розмірі, ніж заявлені у позовній заяві
є необґрунтованими та безпідставними,
у зв'язку з чим до уваги прийнятими бути
не можуть.

При викладених обставинах
колегія суддів вважає, що ухвала
місцевого суду прийнята з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, відповідає фактичним обставинам
і матеріалам справи, а підстави,
передбачені ст. 104 ГПК України, для її
зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 53, 66, 67,
101-105 ГПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу господарського суду
Одеської області від 05.02.2014 року у
справі № 916/3628/13 - залишити без змін, а
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Морсервіс-Одеса" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови
виготовлено та підписано 07.03.2014 року.

Головуючий суддя:
Шевченко В.В.

Судді:
Мирошниченко М.А.

Головей В.М.