ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2014 р.Справа № 923/1851/13Колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

суддів: Мацюри П.Ф., Ліпчанської Н.В.

(Склад колегії суддів згідно з
розпорядженням голови суду № 135 від
24.02.2014р.)

При секретарі судового засідання:
Стеблиненко В.С.

За участю представників сторін:

від позивача - Пац В.О., за довіреністю
№ 14-333 від 16.03.2012р.;

від відповідача - Хожаїнова Н.Л., за
довіреністю № 772-15 від 06.03.2014р.;
Тайльмайєр А.М., за довіреністю № 3359-15
від 20.12.2013р.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Міського
комунального підприємства
"Херсонтеплоенерго"

на рішення господарського суду
Херсонської області від 30.01.2014р.

по справі № 923/1851/13

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"

до Міського комунального підприємства
"Херсонтеплоенерго"

про стягнення 5 462 347,27 грн.

Встановила:

У грудні 2013 року Публічне
акціонерне товариство "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
звернулось до господарського суду
Херсонської області з позовом про
стягнення з Міського комунального
підприємства "Херсонтеплоенерго"4 831
810,13 грн. основного боргу, 26 618,04 грн.
втрат від інфляційних процесів, 164 525,74
грн. 3% річних, 439 393,36 грн. пені за
неналежне виконання грошових
зобов'язань, що виникли на підставі
умов договору № 149/22-БО про закупівлю
природного газу, укладеного між
сторонами.

Позовні вимоги мотивовані приписами
ст.ст. 525, 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу
України, ст. 193 Господарського кодексу
України, ст.ст. 1, 2, 12, 15, 54 Господарського
процесуального кодексу України,ст. 625
Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду
Херсонської області від 30.01.2014р. (суддя
Александрова Л.І.) позов задоволено
частково; стягнуто з Міського
комунального підприємства
«Херсонтеплоенерго» на користь
Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» 4 831 810,13 грн.
основного боргу, 164 525,74 грн. 3% річних, 439
393,36 грн. пені, 68 510,31 грн. витрат по
сплаті судового збору. В задоволенні
решти позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване наявністю
порушень умов договору щодо своєчасної
оплати за газ з боку МКП
"Херсонтеплоенерго" та обґрунтованістю
вимог щодо стягнення з відповідача
основного боргу, пені та 3 % річних.

У задоволенні вимоги щодо стягнення
втрат від інфляційних процесів
відмовлено, оскільки прострочення
оплати відповідачем природного газу
тривало менше місяця.

Не погодившись з вищезазначеним
судовим рішенням, Міське комунальне
підприємство "Херсонтеплоенерго"
звернулось з апеляційною скаргою, в
якій посилаючись на порушення
господарським судом норм
матеріального права просить скасувати
рішення господарського суду
Херсонської області від 30.01.2014р. та
прийняти нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог у частині
стягнення з відповідача пені в сумі 439
393,36 грн. та 3% річних в сумі 164 525,74 грн., а
частині стягнення суми основного боргу
- надати відстрочку строком на один рік.

Апелянт у скарзі посилається на те, що
відповідач здійснював розрахунки за
поставлений газ не маючи на те
підписаних та повернутих позивачем
актів приймання-передачі природного
газу, що є підставою для остаточних
розрахунків між сторонами, як це
передбачено умовами пункту 3.4 Договору
№ 149/22-БО від 31.07.2012р. купівлі-продажу
природного газу. Позивачем
неправильно визначено обсяг спожитого
природного газу всупереч вимогам
постанови Національної комісії
регулювання електроенергетики України
від 13.07. 2010 № 813 та нормам постанови КМУ
від 01.06.2011 р. № 869. Апелянт зазначає, що
внаслідок неправильного розподілу
природного газу позивачем з обсягів
споживання населення та віднесення їх
до обсягів на потреби бюджетних та
інших споживачів у відповідача виникли
додаткові витрати за договором, які не
можуть бути включеними до складу
тарифів на теплову енергію і тому не
мають джерел покриття. Відповідач
зазначає про зупинення з 30 грудня 2012 р.
дії наказу Міністерства палива та
енергетики від 15.07.2010 р. № 288 та вказує
на здійснення розрахунків за природний
газ в жовтні - грудні 2012 року із
зазначенням обсягів природного газу та
за ціною на підставі постанови
Національної комісії регулювання
електроенергетики України від 13. 07. 2010
р. № 813 та Постанови КМУ від 01.06.2011 р. №
869.

Крім того, на думку сторони, судом
першої інстанції не враховано ступінь
виконання зобов'язання, причин
неналежного виконання, 3 % річних
нараховані безпідставно, оскільки
заборгованість в сумі 4 831 810,13 грн., на
яку позивач нарахував штрафні санкції,
виникла лише після підписання актів
приймання-передачі природного газу,
які були підписані та повернути
позивачеві у 2013 році. В апеляційній
скарзі відповідач просить відстрочити
виконання рішення в частині стягнення
основного боргу строком на 1 рік.

Більш детальніше доводи викладені у
скарзі.

Відзив до Одеського апеляційного
господарського суду не надходив.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
перевіривши юридичну повноту
встановлених судом першої інстанції
обставин справи, судова колегія вважає
апеляційну скаргу необґрунтованою та
не підлягаючою задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, 31
липня 2012 року між Публічним
акціонерним товариством «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» (Продавець) та Міським
комунальним підприємством
«Херсонтеплоенерго» (Покупець)
укладений договір № 149/22-БО
купівлі-продажу природного газу, за
умовами якого Продавець зобов'язався
поставити Покупцю природний газ, а
Покупець - прийняти і оплатити газ в
обсязі, зазначеному у п 1.1. цього
договору.

За умовами п. 1.2 Договору, газ, що
продається за цим договором,
використовується Покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами.

Положеннями п.3.4. договору передбачено,
що не пізніше 5-го числа місяця,
наступного за місяцем продажу газу,
покупець зобов'язується надати
продавцеві підписані та скріплені
печатками покупця та
газорозподільного (газотранспортного)
підприємства три примірники акта
приймання-передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 8-го
числа зобов'язується повернути
покупцеві та газорозподільному
(газотранспортному) підприємству по
одному примірнику оригіналу акта,
підписаного уповноваженим
представником та скріплений печаткою,
або надати в письмовій формі
мотивовану відмову від підписання
акту. Акт є підставою для остаточних
розрахунків між сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських
санкцій, передбачених цим Кодексом,
іншими законами або договором.

На підставі ст.ст. 629, 525, 526 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння заміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач поставив відповідачу
природній газ протягом 01 серпня 2012 року
по 31 грудня 2012 року, а відповідач
прийняв природний газ в обсязі 4 449,6 тис.
куб.м. на загальну суму 16 597 467 грн., що
підтверджується актами приймання -
передачі природного газу, які наявні в
матеріалах справи, а саме:

- Акт приймання - передачі
природного газу б/н від 31.08.2012 року на
суму 43 871 грн. 59 коп. (а.с. 21);

- Акт приймання - передачі
природного газу б/н від 30.09.2012 року на
суму 44 095 грн. 35 коп. (а.с. 22);

- Акт приймання - передачі
природного газу б/н від 27.11.2012 року на
суму 939 591 грн. 54 коп. (а.с. 23);

- Акт приймання - передачі
природного газу б/н від 25.12.2012 року на
суму 4 156 343 грн. 22 коп. (а.с. 24);

- Акт приймання - передачі
природного газу б/н від 31.12.2012 року на
суму 11 413 566 грн. 00 коп. (а.с. 25).

Відповідач здійснив часткову оплату за
спожитий природний газ у сумі 11 765 657,57
грн., що підтверджується операціями по
підприємству "Херсонтеплоенерго" (а.с.
12, 13).

Таким чином, заборгованість
відповідача перед позивачем складає 4
831 810,13 грн., яка підлягає стягненню на
підставі ст. 526 Цивільного кодексу
України ст.193 ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

У пункті 6.1 Договору сторонами
встановлено, що розрахунки проводяться
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу, а остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14 числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

В порушення умов договору відповідач
не здійснив оплату за спожитий
природний газ у встановлені строки.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, у разі
невиконання Покупцем пункту 6.1 умов
цього договору він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
Продавцю крім суми заборгованості пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу, за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу.

Відповідач, в порушення пункту 6.1
Договору, не здійснив оплату за
спожитий природний газ у встановлені
строки, у зв'язку з чим згідно з п.7.2
Договору позивачем здійснено
нарахування штрафних санкцій.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України учасник
господарських відносин відповідає за
невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних
від нього заходів для недопущення
господарського правопорушення. У
разі якщо інше не передбачено законом
або договором, суб'єкт господарювання
за порушення господарського
зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе,
що належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних
умов здійснення господарської
діяльності.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ГК України
штрафними санкціями у цьому кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до частині 2 ст. 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Судова колегія перевіривши розрахунки
позивача, погоджується з висновком
першої інстанції щодо стягнення з
відповідача пені у сумі 439 393,36 грн. та 164
525,74 грн. - 3% річних.

Передбачене законом право
кредитора вимагати стягнення
інфляційних нарахувань є способом
захисту майнових прав та інтересів
кредитора, сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору. Індекс інфляції є
щомісячним показником знецінення
грошових коштів і розраховується він
не на кожну дату місяця, а в середньому
на місяць.

Згідно абзацу 2 пункту 2
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України № 01-06/928/2012
від 17.07.2012р. «Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права» індекс інфляції -
це показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць; відтак прострочення платежу за
період часу, менший за місяць, не тягне
за собою інфляційних нарахувань.

Аналогічна позиція викладена і
у постанові Вищого господарського суду
України № 23/466 від 05.04.2011р. та листі
Верховного Суду України «Рекомендації
щодо порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ»
від 03.04.1997 р. № 62-97р.

Як вбачається з матеріалів
справи і правильно встановлено судом
першої інстанції прострочення оплати
отриманого відповідачем природного
газу тривало менше одного місяця за
кожний період часу, а тому місцевий суд
дійшов до правильного та
обґрунтованого висновку про те, що
підстави для стягнення з відповідача
на користь позивач інфляційних витрат
взагалі відсутні, внаслідок чого
судове рішення в цій частині є
законним.

В апеляційній скарзі відповідач
просить відстрочити виконання рішення
в частині стягнення основного боргу
строком на 1 рік. Судова колегія
відхиляє зазначену вимогу огляду на
наступне.

Відповідно до приписів ст. 121 ГПК
України при наявності обставин, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим, за заявою
сторони, державного виконавця,
прокурора чи його заступника або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає питання
про відстрочку або розстрочку
виконання рішення у судовому засіданні
з викликом сторін, прокурора чи його
заступника і у виняткових випадках,
залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови, змінити
спосіб та порядок їх виконання.

Аналогічна норма міститься у ч.1 ст. 36
Закону України «Про виконавче
провадження», якою передбачено, що за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, державний виконавець за
власною ініціативою чи за заявою
сторін, а також самі сторони мають
право звернутися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
відстрочку або розстрочку виконання, а
також про встановлення або зміну
способу і порядку виконання.

За пп. 1.3 п. 1 Роз'яснення президії Вищого
арбітражного суду України від 12.09.1996р.
№ 02-5/333 «Про деякі питання практики
застосування статті 121 Господарського
процесуального кодексу України» під
зміною способу і порядку виконання
рішення слід розуміти прийняття
господарським судом нових заходів для
реалізації рішення в разі неможливості
його виконання у порядку і способом,
раніше встановленими.

Згідно п. 2 вказаного Роз'яснення
підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
строк або встановленим господарським
судом способом. При цьому, слід мати на
увазі, що згоди сторін на вжиття
заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця
стаття не вимагає, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки чи
розстрочки виконання рішення. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи.

Отже, виходячи із наведеного,
законодавець у будь-якому випадку
пов'язує розстрочення виконання
судового рішення у судовому порядку з
об'єктивними, непереборними, іншими
словами - виключними обставинами, що
ускладнюють вчасне виконання судового
рішення.

Тяжке фінансове становище, на яке
посилається відповідач, не є тими
виключними обставинами, які давали
підстави для відстрочення виконання
судового рішення, оскільки по-перше,
важке фінансове становище відповідача
утворилось внаслідок його власної
господарської діяльності, а не в силу
якихось об'єктивних, незалежних від
відповідача обставин, по-друге, скрутне
фінансове становище є як у відповідача,
так і у позивача, що підтверджується
наданими сторонами доказами.

У постанові Пленуму Верховного Суду
України № 14 від 26.12.2003р. «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність органів і посадових
осіб державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження» зазначено, що при
вирішенні заяв державного виконавця чи
сторони про відстрочку або розстрочку
виконання рішення, встановлення або
зміну способу й порядку його виконання
суду потрібно мати на увазі, що
відповідно до ст. 351 ЦПК і ст. 121 ГПК їх
задоволення можливе лише у виняткових
випадках, які суд визначає виходячи з
особливого характеру обставин, що
ускладнюють або виключають виконання
рішення (хвороба боржника або членів
його сім'ї, відсутність у нього майна,
яке за рішенням суду має бути передане
стягувачу, стихійне лихо, інші
надзвичайні події тощо).

В матеріалах справи відсутні докази, на
підтвердження тяжкого фінансового
стану підприємства, виняткових
обставин та неможливості виконання
рішення.

Крім того, апеляційна інстанція
зазначає, що в апеляційній скарзі
сторона взагалі не мотивувала підстави
для розстрочення виконання судового
рішення.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія відмовляє відповідачу у
наданні відстрочки в частині стягнення
основного боргу за договором № 149/22-БО
від 31.07.2012р. купівлі-продажу природного
газу.

Рішення першої інстанції в частині
відмови у задоволенні клопотання
відповідача про зменшення пені та 3 %
річних, також є законним та
обґрунтованим з мотивів викладених у
мотивувальній частині рішення.

Судова колегія відхиляє доводи
відповідача стосовно відсутності
актів приймання передачі, оскільки
зазначене спростовується матеріалами
справи (а.с. 21-25).

Доводи щодо неправильного
встановлення тарифів та обсягу
спожитого газу також не приймаються до
уваги, тому що за умовами договору (п
.4.1) кількість газу, яка подається
Покупцеві, визначається за показами
комерційних вузлів обліку газу Покупця
з урахуванням вимог наказу
Мінпаливенерго від 15.07.2010р. № 288 "Про
затвердження Методики визначення
обсягів природного газу, які
використовуються для виробництва
теплової енергії для населення в разі,
якщо суб'єкти господарювання
здійснюють постачання теплової
енергії різним категоріям
споживачів". Оскільки дія цієї
Методики зупинена з 30 грудня 2012 р., а
період нарахування заборгованості
складає жовтень - грудень 2012 р., то факт
припинення цієї Методики за рішенням
адміністративного суду не має
правового значення та не стосується
періоду нарахування.

Доводи щодо неправильного розподілу
природного газу позивачем з обсягів
споживання населення та віднесення їх
до обсягів на потреби бюджетних та
інших споживачів та виникнення
додаткових витрат за договором
спростовуються умовами договору, а
тому не мають бути прийнятими до уваги.

Стосовно відсутності джерел покриття
судова колегія вважає, що зазначені
доводи не передбачені умовами договору
як правова підстава для звільнення від
сплати за спожитий газ.

Таким чином доводи, викладені в
апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду першої інстанції,
оскаржуване судове рішення прийнято з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, відповідає
фактичним обставинам і матеріалам
справи, а підстави, передбачені ст. 104
ГПК України, для його зміни чи
скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 85,99,101, 103 п.1, 105
ГПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міського
комунального підприємства
"Херсонтеплоенерго" - залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Херсонської області від 30.01.2014р. по
справі № 923/1851/13 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та відповідно до вимог
ст.105 ГПК України і може бути оскаржена
в касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано
13.03.2013р.

Головуючий суддя
В.А. Лисенко

Суддя
П.Ф. Мацюра

Суддя
Н.В. Ліпчанська