ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2014 р.Справа № 922/3/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання
Карчевської Д.Л.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства
"Охтирський комбінат хлібопродуктів"
до Державного підприємства "Охтирський
комбінат хлібопродуктів" Державного
агентства резерву України про
стягнення 42119,39 грн. за участю
представників сторін:

позивача - Литвин О.В. за довіреністю №
2/87 від 24.12.2013 року

відповідача - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Охтирський
комбінат хлібопродуктів" (позивач)
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом до
відповідача - Публічного акціонерного
товариства "Харківський хлібокомбінат
"Слобожанський" м. Харків
про стягнення заборгованості за
договором №юр1/02/04 купівлі-продажу
товарів від 02.04.2013 р., всього в сумі 42119,39
грн., з яких: основний борг в сумі 37999,90
грн., 3% річних за користування коштами в
сумі 916,28 грн., пеню за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань в сумі
3203,21 грн. В обґрунтування позовних
вимог, позивач посилається на
неналежне виконання покладених на
відповідача обов'язків за договором
№юр1/02/04 купівлі-продажу товарів від
02.04.2013 р., в частині повної та своєчасної
оплати за отриману продукцію з
урахуванням чого та враховуючи приписи
ст.ст. 526, 549, 625 Цивільного кодексу
України ст.ст. 193, 216, 217, 218, 230, 231
Господарського кодексу України,
просить суд задовольнити позов та
стягнути з відповідача заявлену суму
позову.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 09.01.2014 року
було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її розгляд у
відкритому судовому засіданні на 30.01.2014
року о 11:45 годині.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 30.01.2014 року
розгляд справи було відкладено на
10.02.2014 року о 11:30 годині.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 10.02.2014 року
розгляд справи було відкладено на
11.03.2014 року о 11:15 годині.

До господарського суду Харківської
області 24.02.2014 року від представника
відповідача надійшли письмові
заперечення по справі (вх. № 6422),
відповідно до яких просить суд
повернути позовну заяву та додані до
неї документи позивачу без розгляду.

Надані документи були прийняті судом
до розгляду, досліджені та долучені до
матеріалів справи.

Представник позивача у судове
засідання з'явився, позовні вимоги
підтримав у повному обсязі та просив
суд їх задовольнити, з підстав
викладених у позовній заяві. Надав
пояснення по суті справи.

Відповідач не скористався своїми
правами, наданими йому статтею 22
Господарського процесуального кодексу
України, на участь його представника в
судовому засіданні, на спростування
позовних вимог позивача, не надав суду
доказів належного виконання
договірних зобов'язань, не провів
звірку взаємних розрахунків з
позивачем, не надав суду свій варіант
проекту акту звірки, про причину неявки
суд не повідомив, докази вручення
відповідачеві судової ухвали від
10.02.2014р. в матеріалах справи відсутні.

Про час та місце розгляду справи
відповідач був повідомлений належним
чином, що підтверджується відміткою
про направлення ухвали суду від 10.02.2014р.
відповідачу на його адресу, що
зазначена у позовній заяві, що
співпадає з адресою у витягу з ЄДР, але,
як вже зазначалось вище, поштові
повідомлення про вручення судової
ухвали вказаним особам на час розгляду
справи не повернулися.

Згідно п.п. 4.1.3 - 4.1.5. п. 4.1. Нормативів і
нормативних строків пересилання
поштових відправлень та поштових
переказів, затверджених наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України №1149 від 12.12.2007р. нормативні
строки пересилання простої письмової
кореспонденції операторами поштового
зв'язку (без урахування вихідних днів
об'єктів поштового зв'язку) між
районними центрами різних областей
України (у тому числі для міст
обласного підпорядкування) - 4.1.1.
Місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1; п.п.4.1.2.
У межах області та між обласними
центрами України (у тому числі для
міст Києва, Сімферополя, Севастополя)
- Д+3, пріоритетної - Д+1; п.п. 4.1.3. Між
районними центрами різних областей
України (у тому числі для міст
обласного підпорядкування) - Д+4,
пріоритетної - Д+2; п.п. 4.1.4. Між іншими
населеними пунктами різних областей
України - Д+5, пріоритетної - Д+4, де Д -
день подання поштового відправлення до
пересилання в об'єкті поштового зв'язку
або опускання простого листа чи
поштової картки до поштової скриньки
до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4,
5 - кількість днів, протягом яких
пересилається поштове відправлення.
(Пункт 4.1 глави 4 в редакції Наказу
Міністерства транспорту та зв'язку N 1267
( z1254-09 ) від 08.12.2009р.)

Відповідно до п.4.2. Нормативів і
нормативних строків пересилання
поштових відправлень та поштових
переказів, затверджених наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України №1149 від 12.12.2007р. при
пересиланні рекомендованої письмової
кореспонденції зазначені в пункті 4.1
нормативні строки пересилання
збільшуються на один день.

З огляду на вищевказане, суд вважає, що
всі учасники судового процесу належним
чином були повідомлені про дату, час та
місце судового засідання.

За висновками суду у матеріалах справи
достатньо документів, які мають
значення для правильного вирішення
спору та є необхідними для прийняття
повного і обґрунтованого судового
рішення, внаслідок чого справа
розглядається відповідно до норм ст. 75
ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представника позивача, суд встановив
наступне.

02.04.2013 року між Державним підприємством
"Охтирський комбінат хлібопродуктів"
(позивачем) та Публічним акціонерним
товариством «Харківський
хлібокомбінат Слобожанський»
(відповідачем) було укладено договір №
юр1/02/04 купівлі-продажу товарів
(Договір).

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України визначає договір як
домовленість двох або більше сторін, що
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч.1 ст.712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 2 ст.712 Цивільного кодексу
України встановлює, що до договору
поставки застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж, якщо інше
не встановлено договором, законом або
не випливає з характеру відносин
сторін.

Відповідно до п.1.1. Договору, продавець
(позивач) зобов'язався передати у
власність покупця (відповідача), а
покупець зобов'язується прийняти і
оплатити товар, на умовах, передбачених
цим Договором.

Відповідно до ч.1 ст.662 Цивільного
кодексу України продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар, визначений
договором купівлі-продажу.

Як вбачається із матеріалів
справи, позивач належним чином
виконував умови договору, а саме
поставив відповідачу товар на загальну
суму 104 070,40 грн., що підтверджується
видатковою накладною № 245 від 03.04.2014
року. (арк.с. 13)

Судом встановлено, що відповідач
отримав вищенаведений товар, що
підтверджується підписом
уповноваженого представника
відповідача та печаткою підприємства
відповідача та довіреністю № - 2
від 02.03.2013 року. (арк.с. 15)

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором
або актами цивільного законодавства
не встановлений інший строк оплати
товару.

Згідно п. 1.2.1 Договору - товаром по
договору є борошно пшеничне вищого та
першого гатунків. Пунктами 1.2.2. та 1.2.3
Договору передбачено, що кількість
визначається згідно специфікацій та
накладних, ціна за одну гону товару -
відповідно накладних та узгоджених
сторонами специфікацій, які є
невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 2 Специфікації,
Покупець перераховує грошові кошти на
поточний рахунок Продавця у розмірі 100%
протягом 7 (сім) банківських днів після
отримання товару Покупцем, шляхом
перерахування грошових коштів на
рахунок Продавця.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач належним чином виконав умови
договору, а саме, поставив на адресу
відповідача обумовлений договором
товар, проте, відповідач, в супереч
умовам договору, поставлений товар
сплатив частково, на загальну суму
66070,50 грн., про що свідчать банківські
виписки (арк.с. 16-25), а отже не сплаченою
залишилась сума в розмірі 37 999,90 грн.

Як вбачається з матеріалів справи
11.10.2013 року позивачем було направлено
відповідачу претензію (вих. № 1779 від
11.10.2013 р.) про сплату 37 999,90 грн.
заборгованості за поставлений товар.
Проте, відповідач вказану
заборгованість не сплатив, відповіді
на претензію не надав.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного кодексу
України, яка містить аналогічні
положення, зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Враховуючи вказані обставини та те, що
відповідач не надав суду жодного
доказу, який би спростовував наявність
заборгованості перед позивачем, свого
контррозрахунку позовних вимог, хоча
мав можливість скористуватись своїми
процесуальними правами та надати
документи в обґрунтування своєї
позиції по справі, суд дійшов висновку
про те, що позовна вимога позивача в
частині стягнення заборгованості в
сумі 37 999,90 грн. (сума основного боргу)
правомірна та обґрунтована, така, що не
спростована відповідачем, тому
підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 548 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
законом або договором.

Крім того, представник позивача
просить суд стягнути з відповідача
пеню в сумі 3203,21 грн. та 3% річних в сумі
916,28 грн.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

При цьому, передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Перевіривши нарахування надані
позивачем,3% річних в сумі 916,28 грн. суд
приходить до висновку, що даний
розрахунок не суперечить вимогам
чинного законодавства, нарахований
вірно, з урахуванням чого позовні
вимоги в цій частині підлягають
задоволенню повністю.

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення
зобов'язання встановлені статтею 611
Цивільного кодексу України. Відповідно
до частини 1 вказаної статті, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов`язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

П. 5.2. Договору передбачено, що в разі
невиконання або неналежного виконання
зобов'язання покупцем, він сплачує
продавцю штраф в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від вартості
продукції за кожен день прострочення.

Перевіривши нарахування пені в сумі
3203,21 грн., суд приходить до висновку, що
даний розрахунок не суперечить вимогам
чинного законодавства, нарахований
вірно, з урахуванням чого позовні
вимоги в цій частині підлягають
задоволенню повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст. 49 ГПК України
та постановою № 18 від 26.12.2011 р. Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції". Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, судові витрати покладаються на
відповідача в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 11, 525, 526, 530, 611 Цивільного кодексу
України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 49, 75, ст.
ст. 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Харківський хлібокомбінат
"Слобожанський" м. Харків (61029, м. Харків,
Шосе Салтівське, буд. 129, ) на користь Державного
підприємства "Охтирський комбінат
хлібопродуктів" Державного агентства
резерву України (42700, Сумська область,
м. Охтирка, вул. Червоноармійська, 11,
) суму основного боргу в
розмірі 37999,90 грн., 3% річних в сумі 916,28
грн., пеню за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань в сумі 3203,21 грн.,
судовий збір в розмірі 1720,50 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 14.03.2014 р.

Суддя А.М. Буракова

922/3/14