донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

18.03.2014 справа №908/3973/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

Головуючого:Діброви Г.І.суддівБойченка
К.І., Стойки О.В. при секретарі
Романовій А.О. від
позивача:Губорєва Я.А. - за дов. №35 від
01.01.2014 р.; Гуськова Я.В. - за дов. №181 від
01.01.2014 р;від відповідача:Михайловський
А.С. - за дов. №01-09/4 від 10.01.2014 р.; Жукова
О.В. - за дов. №01-09/5 від 10.01.2014 р.
Розглянув у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління соціального захисту
населення Запорізької міської ради, м.
Запоріжжя на рішення господарського
суду Запорізької областівід23.01.2014 р.у
справі№ 908/3973/13 (суддя Сушко Л.М.)за
позовомДержавного підприємства
«Придніпровська залізниця», м.
Дніпропетровськдо відповідача
Управління соціального захисту
населення Запорізької міської ради, м.
Запоріжжяпростягнення 1 033 228 грн. 23
коп.ВСТАНОВИВ:

У 2013 році позивач, Державне
підприємство «Придніпровська
залізниця», м.
Дніпропетровськ, звернувся з позовною
заявою до господарського суду
Запорізької області до відповідача -
Управління соціального захисту
населення Запорізької міської ради, м.
Запоріжжя про стягнення 1 033 228 грн. 23
коп.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 23.01.2014 р.
позовні вимоги Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця», м. Дніпропетровськ були
задоволені у повному обсязі. Стягнуто з
Управління соціального захисту
населення Запорізької міської ради, м.
Запоріжжя на користь Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця», м. Дніпропетровськ збитки у
розмірі 1 033 228 грн. 56 коп.

Відповідач, Управління соціального
захисту населення Запорізької міської
ради, м. Запоріжжя, з прийнятим
рішенням не згоден, вважає його
прийнятим з порушенням норм
матеріального та процесуального права
України. Тому він звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
Донецький апеляційний господарський
суд рішення господарського суду
Запорізької області від 23.01.2014 р.
скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Позивач надав відзив на апеляційну
скаргу, яким просив суд апеляційної
інстанції рішення суду першої
інстанції залишити без змін,
апеляційну скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні представники
сторін підтримали свої вимоги та
заперечення щодо апеляційної скарги.

Судова колегія Донецького
апеляційного господарського суду
вважає за необхідне розглянути
апеляційну скаргу, оскільки для
з'ясування фактичних обставин справи
достатньо матеріалів, що знаходяться в
матеріалах справи № 908/3973/13
та наданих представниками сторін
пояснень.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду у
відповідності до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, на
підставі встановлених фактичних
обставин, переглядає справу та
викладені в скарзі доводи щодо
застосування судом при розгляді справи
норм матеріального та процесуального
права, що мають значення для справи.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення суду відповідає
вимогам чинного законодавства України,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач у серпні-вересні 2013 року надав
послуги з перевезення пільгової
категорії пасажирів приміським
залізничним транспортом по станціям:
Дніпробуд-2, Запоріжжя-1, Запоріжжя -2,
Запоріжжя-Ліве, ім. А.Алімова,
Запорізька Січ, Передатна, в результаті
чого витрати Державного підприємства
«Придніпровська залізниця» з
перевезення у вказаний період склали 1
033 228 грн. 23 коп.

У зв»язку з тим, що відповідач є
розпорядником бюджетних коштів,
позивач направив на його адресу
листами від 06.09.2013 р. №ДН-3 04/931-Л, від
08.10.2013 р. №ДН-3 04/1029-Л облікову форму про
недоотримані кошти за перевезення
залізничним транспортом в приміському
сполученні окремих громадян за
серпень-вересень 2013 року на загальну
суму у розмірі 1 033 228 грн. 23 коп., а також
рахунки № 75 від 06.09.2013 р. на суму 563 550
грн. 12 коп. та №109 від 08.10.2013 р. на суму 469
678 грн. 11 коп.

14.10.2013 р. позивач направив на адресу
відповідача претензію № 13-01/10 з вимогою
відшкодувати збитки у розмірі 1 033 228
грн. 23 коп., на що відповідач листом
№01-08/507 від 01.11.2013 р. відхилив вказану
претензію.

Враховуючи наведене, позивач звернувся
до господарського суду Запорізької
області із позовом про стягнення з
відповідача збитків у сумі 1 033 228 грн. 56
коп.

Дослідивши фактичні обставини справи,
оцінивши докази на їх підтвердження,
надавши правову кваліфікацію
відносинам сторін і виходячи з фактів,
встановлених у процесі розгляду
справи, правових норм, які підлягають
застосуванню, та матеріалів справи,
судова колегія дійшла висновку, що:

Спірні відносини, що склалися між
сторонами, регулюються, зокрема,
Цивільним кодексом України,
Господарським кодексом України та
спеціальним транспортним
законодавством України.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
відшкодування збитків.

Пунктом 2 ст. 22 Цивільного кодексу
України встановлено, що збитками
визначаються втрати, яких особа
зазнала у зв'язку із знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права, а
також доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене.

Підставою для відшкодування збитків є
склад правопорушення, який включає
наступні фактори:

- наявність реальних збитків;

- вина заподіювача збитків;

- причинний зв'язок між діями або
бездіяльністю винної особи та
збитками.

Збитки - це витрати, зроблені
управленою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною у
відповідності до ст. 224 Господарського
кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу
України визначений вичерпний перелік
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення, зокрема:
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства; додаткові
витрати (штрафні санкції, сплачені
іншим суб'єктам, вартість додаткових
робіт, додатково втрачених матеріалів
тощо), понесені стороною, яка зазнала
збитків внаслідок порушення
зобов'язання другою стороною;
неодержаний прибуток (втрачена вигода),
на який сторона, яка зазнала збитків,
мала право розраховувати у разі
належного виконання зобов'язання
другою стороною; матеріальна
компенсація моральної шкоди у
випадках, передбачених законом,
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду
факт заподіяння йому збитків, розмір
зазначених збитків та докази
невиконання зобов'язань та
причинно-наслідковий зв'язок між
невиконанням зобов'язань та
заподіяними збитками. При визначенні
розміру збитків, заподіяних порушенням
господарських договорів, береться до
уваги вид (склад) збитків та наслідки
порушення договірних зобов'язань для
підприємства. Тоді як відповідачу
потрібно довести відсутність його вини
у спричиненні збитків позивачу.

Частиною 5 статті 9 Закону України «Про
залізничний транспорт» передбачено, що
для захисту інтересів окремих
категорій громадян на пасажирських
перевезеннях, у тому числі приміських,
можуть передбачатися пільгові тарифи.
Збитки залізничного транспорту
загального користування від їх
використання відшкодовуються
залізницям за рахунок державного або
місцевих бюджетів залежно від того,
яким органом прийнято рішення щодо
введення відповідних пільг.

Компенсаційні виплати на державні
програми соціального захисту, в тому
числі компенсаційні виплати за
пільговий проїзд окремих категорій
громадян, відповідно до пп. б п. 4 ч. 1 ст.
89 Бюджетного кодексу України,
віднесено до видатків, які
здійснюються з районних бюджетів та
бюджетів міст республіканського
Автономної Республіки Крим і міст
обласного значення та враховуються при
визначенні обсягу міжбюджетних
трансфертів.

Видатки місцевих бюджетів, передбачені
у підпункті б пункту 4 частини першої
статті 89 цього Кодексу, проводяться за
рахунок субвенцій з державного бюджету
місцевим бюджетам на здійснення
державних програм соціального захисту
у порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України (ч. 1 ст. 102 Бюджетного
кодексу України).

Механізм фінансування видатків
місцевих бюджетів на компенсаційні
виплати за пільговий проїзд окремих
категорії громадян визначається
Порядком фінансування видатків
місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення за
рахунок субвенцій з державного
бюджету, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р.
№ 256.

Відповідно до п. 2 Порядку фінансування
видатків місцевих бюджетів за
державними програмами соціального
захисту населення провадиться за
рахунок субвенцій, передбачених
державним бюджетом на відповідний рік,
у межах обсягів, затверджених у
обласних бюджетах, бюджеті Автономної
Республіки Крим, бюджетах міст Києва та
Севастополя, міст республіканського
Автономної Республіки Крим і обласного
значення та у районних бюджетах на
зазначені цілі.

Згідно п.п. 3, 5-8 Порядку головними
розпорядниками коштів місцевих
бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм
соціального захисту населення є
керівники головних управлінь, відділів
та інших самостійних структурних
підрозділів місцевих
держадміністрацій, виконавчих органів
рад, до компетенції яких належать
питання праці та соціального захисту
населення.

Головні розпорядники коштів місцевих
бюджетів щомісячно готують дані про
нараховані суми щодо компенсаційних
виплат за пільговий проїзд
підприємствами-постачальниками
відповідних соціальних послуг і
направляють їх до фінансових органів
районних держадміністрацій. Фінансові
органи районних держадміністрацій на
підставі отриманих актів щомісячно
готують реєстри нарахованих сум щодо
компенсаційних виплат за пільговий
проїзд окремих категорій громадян та
направляють їх фінансовим органам
обласних держадміністрацій, які після
отримання коштів субвенцій надають
органам Державного казначейства
платіжні доручення щодо перерахування
цих коштів на рахунки районних
бюджетів. Отримані місцевими бюджетами
суми субвенцій перераховуються на
рахунки головних розпорядників коштів,
які здійснюють розрахунки з
постачальниками відповідних
соціальних послуг.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2013 рік» передбачено
субвенції на компенсацію, в тому числі
витрат підприємств транспорту, за
пільговий проїзд громадян в розрізі по
обласних бюджетах кожної області.

Рішенням Запорізької міської ради № 9
від 24.12.2012 р. «Про бюджет міста на 2013
рік» затверджено розподіл видатків
бюджету на 2013 рік, в тому числі на
компенсаційні виплати за пільговий
проїзд окремих категорій громадян на
залізничному транспорті за рахунок
субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам в розмірі 2 936 756 грн.

Рішенням Запорізької міської ради №20
від 30.10.2013 р. внесено зміни до рішення
Запорізької міської ради №9 від 24.12.2012
р. та на компенсаційні виплати за
пільговий проїзд окремих категорій
громадян на залізничному транспорті
передбачено 3 756756 грн.

Рішенням Запорізької міської ради №14
від 20.12.2013 р. внесено зміни до рішення
Запорізької міської ради №9 від 24.12.2012
р. та передбачено на компенсаційні
виплати за пільговий проїзд окремих
категорій громадян на залізничному
транспорті - 2 312 457 грн.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
наявності реальної можливості
отримання позивачем в повному обсязі
компенсаційних виплат за пільговий
проїзд окремих категорій громадян у
разі дотримання відповідачем
покладених на нього обов'язків щодо
направлення бюджетних запитів
(замовлень) про надання бюджетної
субвенції для погашення
заборгованості за відповідною
державною програмою у зв»язку з
передбаченням у державному бюджеті на
відповідний спірний період достатньої
кількості коштів на фінансування
державних програм соціального захисту.

Крім того, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком
господарського суду щодо відсутності
необхідності укладення між сторонами
договору на компенсацію витрат від
перевезення пільгових категорій
громадян, оскільки господарські
зобов'язання сторін у даній справі
виникають безпосередньо із Закону
України «Про Державний бюджет на 2013
рік» та ст. 9 Закону України «Про
залізничний транспорт» та відсутність
договору у даному випадку не може бути
підставою звільнення від виконання
господарського зобов'язання, яке
передбачене нормами чинного
законодавства.

Облікова форма про недоотримані кошти
за перевезення залізничним
транспортом в приміському сполученні
окремих категорій громадян, витрати на
перевезення яких відшкодовуються з
державного та місцевих бюджетів
встановлена Постановою Кабінету
Міністрів України від 16.12.2009 р. № 1359
«Про затвердження Порядку розрахунку
обсягів компенсаційних виплат за
пільгові перевезення залізничним
транспортом окремих категорій
громадян», яка складається на підставі
місячної станційної звітності
залізниці, та направляється
відповідним головним розпорядникам
коштів для послідуючої оплати.

Згідно п. 9 даного Порядку на підставі
місячної станційної звітності
залізниці складають облікову форму про
недоотримані кошти за перевезення
залізничним транспортом окремих
категорій громадян, витрати на
перевезення яких відшкодовуються з
державного або місцевих бюджетів,
згідно з додатком.

Для компенсації недоотриманих коштів
облікова форма складається окремо для
органу виконавчої влади, який є
головним розпорядником бюджетних
коштів, передбачених на цю мету
державним бюджетом, та органу
виконавчої влади, який є головним
розпорядником коштів, виділених
місцевим бюджетом.

Відповідно до пунктів 10, 11 Порядку
залізниці не пізніше ніж 15-го числа
місяця наступного звітного періоду
подають відповідним головним
розпорядникам коштів рахунок на суму,
яка підлягає компенсації, та облікові
форми; головні розпорядники коштів,
передбачених на компенсаційні виплати,
після надходження їх на власні рахунки
у п'ятиденний строк перераховують
зазначені кошти відповідній залізниці.

У відповідності до положень вказаного
Порядку позивач - Державне
підприємство «Придніпровська
залізниця» направив до Управління
праці та соціального захисту населення
відповідні дані про надані послуги з
перевезень пільгової категорії
громадян і необхідність відшкодування
понесених у зв'язку з цим збитків на
суму 1 033 228 грн. 23 коп., що
підтверджується відповідними
поштовими реєстрами на заказні поштові
відправлення. Крім того, в якості
доказів на підтвердження розміру
завданих збитків саме у сумі 1 033 228 грн.
23 коп. позивач надав до суду зведені
відомості по типах квитків та звіти по
безплатних проїзних документах по
кожній із станції окремо, а саме:
Дніпробуд-2, Запоріжжя-1, Запоріжжя - 2,
Запоріжжя-Ліве, ім. А.Алімова,
Запорізька Січ, Передатна за період з
01.08.2013 р. по 30.09.2013 р., які долучені до
матеріалів справи. До того ж відповідач
будь-яких заперечень саме з розміру
заявлених позивачем збитків суду не
надав.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позивачем доведено об»єктивну та
суб»єктивну сторони спричинених
відповідачем збитків,
причинно-наслідковий зв»язок між
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов»язань, передбачених
Бюджетним кодексом України, Порядком
фінансування видатків місцевих
бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм
соціального захисту населення за
рахунок субвенцій з державного бюджету
та Порядком розрахунку обсягів
компенсаційних виплат за пільгові
перевезення залізничним транспортом
окремих категорій громадян в частині
перерахування грошових коштів за
перевезення залізничним транспортом в
приміському сполученні окремих
категорій громадян за серпень-вересень
2013 року відповідній залізниці та
понесеними позивачем збитками у
вигляді неотримання компенсаційних
виплат за пільгове перевезення окремих
категорій громадян. Отже, позивачем
доведено суду належними засобами
доказування наявність факту
заподіяння йому збитків, розмір
зазначених збитків, факт неналежного
виконання відповідачем його
зобов'язань, передбачених нормативно -
правовими актами в частині
неперерахування грошових коштів за
перевезення залізничним транспортом в
приміському сполученні окремих
категорій громадян,
причинно-наслідковий зв'язок між
неналежним виконанням зобов'язань та
заподіяними збитками. В той же час
відповідач не довів суду відсутність
своєї вини у спричинених позивачу
збитках.

Враховуючи наведене, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції
правомірно задовольнив позовні вимоги
Державного підприємства
«Придніпровська залізниця», м.
Дніпропетровськ та стягнув з
Управління соціального захисту
населення Запорізької міської ради, м.
Запоріжжя на користь Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця», м. Дніпропетровськ збитки у
розмірі 1 033 228 грн. 56 коп.

Доводи апеляційної скарги не прийняті
судовою колегією до уваги, оскільки не
підтверджені матеріалами справи та не
впливають на правомірність прийнятого
господарським судом рішення. Зокрема,
судовою колегією розглянуті та
відхилені доводи відповідача щодо
використання планових бюджетних
асигнувань на здійснення
компенсаційних виплат залізниці на
момент прийняття судом рішення за
іншими рішенням судів, оскільки
відповідачем не надано суду належних
та допустимих доказів відповідно до
ст.ст. 33, 34, 36 Господарського
процесуального кодексу України
набрання законної сили вказаних рішень
судів, пред»явлення виконавчих листів
до виконання та факту виконання
відповідачем вказаних рішень
господарських судів.

Крім того, посилання відповідача щодо
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права в частині
необхідності розгляду вказаної справи
в порядку адміністративного
судочинства судовою колегією
відхиляються. Так, зі змісту ст. 12
Господарського процесуального кодексу
України вбачається, що господарським
судам підвідомчі справи, у яких склад
учасників спору відповідає ст. 1 цього
Кодексу, а правовідносини, у яких виник
спір, носять господарський характер.
Державним підприємством
«Придніпровська залізниця» заявлені
позовні вимоги про відшкодування
завданих збитків, суб'єктний склад
сторін за вказаним позовом відповідає
вимогам ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України,
правовідносини носять ознаки
господарських, а позовні вимоги про
відшкодування збитків заявлені
позивачем за відсутності вимоги
вирішити публічно-правовий спір, а тому
вказаний спір підвідомчий
господарським судам України.

Посилання відповідача на нібито
встановлення Вищим господарським
судом України преюдиційних фактів в
аналогічній справі № 908/2145/13 від 11.11.2013
року, судовою колегією розглянуті та
відхилені, оскільки в даному випадку
немає підстав для застосування ст. 35
Господарського процесуального кодексу
України, а суд першої інстанції при
розгляді даної справи врахував
зауваження касаційної інстанції по
іншій справі, яка направлена на новий
розгляд між тими ж сторонами та
дослідив за нормами ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України доказову базу в повному обсязі.

Отже, відповідно до статті 47
Господарського процесуального кодексу
України, судове рішення прийняте
суддею за результатами дослідження
усіх обставин справи.

З урахуванням вищевикладеного, судова
колегія Донецького апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що відповідно до вимог ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
Запорізької області від 23.01.2014 р. у
справі № 908/3973/13 ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді всіх обставин справи, які
мають суттєве значення для вирішення
спору, відповідає нормам матеріального
та процесуального права України, а
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновку суду.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору по
апеляційній скарзі покладаються на
скаржника.

Керуючись статями 49, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління
соціального захисту населення
Запорізької міської ради, м. Запоріжжя
на рішення господарського суду
Запорізької області від 23.01.2014 р. у
справі № 908/3973/13 залишити без
задоволення, рішення господарського
суду Запорізької області від 23.01.2014 р. у
справі № 908/3973/13 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття, направляється сторонам
по справі в триденний строк та може
бути оскаржена до Вищого
господарського суду України через
Донецький апеляційний господарський
суд у двадцятиденний строк.

Головуючий
Г.І. Діброва

Судді
К.І. Бойченко

О.В. Стойка

Надр. 5 прим:

1 - у справу;

2 - позивачу;

3 - відповідачу;

4 - ДАГС;

5- ГС Зап. обл.

Довгалюк К.Г.