КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2014 р.
Справа№ 911/1855/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Авдеєва П.В.

суддів: Куксова В.В.

Яковлєва М.Л.

За участю представників:

від позивача: Євтушок І.В. - представник
за довіреністю,

від відповідача: представник не
з'явився.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Малого
приватного підприємства «Діліжанс»

на рішення Господарського суду
Київської області від 02.09.2013р.

у справі №911/1855/13 (суддя Наріжний С.Ю.)

за позовом Київського обласного
відділення Антимонопольного комітету
України

до Малого приватного підприємства
«Діліжанс»

про стягнення 8 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

В травні 2013 року Київське обласне
відділення Антимонопольного комітету
України (далі-позивач) звернулося до
Господарського суду Київської області
з позовом про стягнення з Малого
приватного підприємства «Діліжанс»
(далі-відповідач) 5 000 грн. штрафу за
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції, накладеного
рішенням адміністративної колегії
відділення Антимонопольного комітету
України від 31.01.2013 р. № 4 у справі №
673/77-р-02-06-12. З цих підстав, позивач
просить суд стягнути з відповідача,
окрім 5000 грн. штрафу, нараховану пеню у
сумі 3000 грн. за прострочення сплати
штрафу.

Позивачем подана заява № 02-08.1/2145 від
27.08.2013 р. про збільшення розміру
позовних вимог в частині стягнення
пені в розмірі 5 000 грн.

Рішенням Господарського суду
Київської області від 02.09.2013р. у справі
№911/1855/13 позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Малого
приватного підприємства «Діліжанс» 5 000
грн. - штрафу та 5 000 грн. - пені в доход
державного бюджету України на рахунок
управління Державного казначейства
України за місцем знаходження платника
податків, за кодом бюджетної
класифікації доходів 21081100, символ
звітності 106.

Присуджено до стягнення з Малого
приватного підприємства «Діліжанс» в
доход Державного бюджету України 1 720,50
грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішення суду першої
інстанції від 02.09.2013р., відповідач
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить зазначене рішення суду
скасувати та прийняти нове, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог, посилаючись на порушення судом
першої інстанції положень ст.43, 63 ГПК
України, ст.50, 56 Закону України «Про
захист економічної конкуренції» та
ст.35 Закону України «Про дорожній рух».

Позивачем подано відзив на апеляційну
скаргу, в якому просить апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а
оскаржуване рішення суду - без змін.

Учасники процесу були належним чином
повідомлені про час та місце судового
засідання (про що свідчать наявні в
матеріалах справи поштові
повідомлення про вручення ухвали суду).
Однак, відповідач наданим йому
процесуальним правом не скористався та
в судове засідання не з'явився, своїх
повноважних представників не направив,
про причини своєї неявки суд не
повідомив.

Враховуючи те, що матеріали справи
містять докази повідомлення учасників
судового процесу про дату, час та місце
судового засідання з розгляду
апеляційної скарги, судова колегія
вважає за можливе розглянути подану
скаргу за відсутності представника
відповідача.

Судова колегія, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги та відзиву,
заслухавши пояснення представника
позивача, проаналізувавши на підставі
фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм процесуального права при
прийнятті оскаржуваного рішення суду,
дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
суду першої інстанції не підлягає
скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
адміністративною колегією Київського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України
розглянуто справу № 673/77-р-02-06-12 про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції Малим
приватним підприємством "Діліжанс" за
результатами розгляду якої було
прийнято рішення від 31.01.2013 р. № 4 про
визнання вчинення порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції з боку відповідача.

За порушення, вказане у п. 2
резолютивної частині зазначеного
рішення, на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 52
Закону України "Про захист економічної
конкуренції", на Мале приватне
підприємство "Діліжанс" накладено
штраф у розмірі 5 000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується самим відповідачем,
останній отримав рішення про
накладення штрафу 04.02.2013р., що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення № 03 2.

У відповідності до ч. 3 ст. 56 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" особа, на яку накладено
штраф за рішенням органу
Антимонопольного комітету України,
сплачує його у двомісячний строк з дня
одержання рішення про накладення
штрафу.

Таким чином, Мале приватне
підприємство "Діліжанс" повинно було
сплатити штраф, накладений рішенням
адміністративної колегії Київського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
31.01.2013 р. № 4, до 04.04.2013 р. включно, у
розумінні ч. 3 ст. 56 Закону України "Про
захист економічної конкуренції".

Частиною шостою статті 56 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" передбачено обов'язок у
суб'єкта господарювання протягом п'яти
днів з дня сплати штрафу надіслати до
Антимонопольного комітету України або
його територіального відділення
документи, що підтверджують сплату
штрафу.

Однак, як свідчать матеріали справи,
відповідач, в порушення вимог
вказаного Закону штраф у розмірі 5 000
грн. не сплатив, документи що
підтверджують таку сплату суду не
надав.

Апелянт посилається на те, що висновок
рішення адміністративної колегії
відділення Антимонопольного комітету
України суперечить ст. 35 Закону України
"Про дорожній рух" в редакції чинній на
2010 рік, оскільки, він не займав
монопольне становище на товарному
ринку, з підстав того, що в 2010 році ринку
надання послуг з проведення технічного
стану транспортних засобів під час
обов'язкового технічного контролю у
межах м. Біла Церква не існувало, тобто,
відповідач заперечує на предмет
відповідності рішення вимогам
законодавства.

В пункті 21 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
р. № 15 "Про деякі питання практики
застосування конкурентного
законодавства" зазначено, що вирішуючи
спори, пов'язані із зобов'язанням
виконати рішення Антимонопольного
комітету України чи його
територіального відділення або про
стягнення коштів (штрафу, пені) на
підставі такого рішення, господарським
судам необхідно мати на увазі, що сам по
собі факт не оскарження рішення особою,
якої воно стосується, не є безумовним
свідченням законності відповідного
акта державного органу. Тобто для того,
щоб дійти висновку про обов'язковість
виконання рішення названого Комітету
чи його територіального відділення,
господарському суду потрібно
досліджувати це рішення на предмет
його відповідності вимогам
законодавства, якщо така відповідність
заперечується іншою стороною у справі.
Однак господарським судом не можуть
братися до уваги доводи особи, стосовно
якої прийнято рішення (заявника,
відповідача, третьої особи в розумінні
статті 39 Закону України "Про захист
економічної конкуренції"), з приводу
незаконності та/або необґрунтованості
цього рішення, якщо такі доводи
заявлено після закінчення строків,
встановлених частиною другою статті 47
та частиною першою статті 60 названого
Закону, оскільки дана особа не
скористалася своїм правом на
оскарження відповідного акта
державного органу, а перебіг
зазначеного строку виключає
можливість перевірки законності та
обґрунтованості рішення органу
Антимонопольного комітету України.

Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України
"Про захист економічної конкуренції"
заявник, відповідач, третя особа мають
право оскаржити рішення органів
Антимонопольного комітету України
повністю або частково до
господарського суду у двомісячний
строк з дня одержання рішення. Цей
строк не може бути відновлено.

Так, не погоджуючись з рішенням колегії
Київського обласного територіального
відділення Антимонопольного комітету
України від 31.01.2013 р. № 4 у справі №
673/77-р-02-06-12, відповідач звернувся до
Господарського суду м. Києва з позовною
заявою до Київського обласного
відділення Антимонопольного комітету
України про скасування зазначеного
рішення.

Однак, ухвалою Господарського суду м.
Києва від 04.04.2013 р. у справі № 910/6366/13
позовні матеріали повернуті позивачу
без розгляду на підставі п.п. 1, 6 ст.63 ГПК
України.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 26.06.2013 р.
вказану ухвалу залишено без змін, а
апеляційну скаргу Малого приватного
підприємства "Діліжанс" - без
задоволення, що підтверджується
наданою суду належним чином завіреною
копією зазначеної постанови.

Як свідчать матеріали справи, позивач
повторно звернувся до Господарського
суду м.Києва з позовом про скасування
рішення колегії Київського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
31.01.2013 р. № 4 у справі № 673/77-р-02-06-12.

Рішенням Господарського суду м.Києва
від 18.11.2013р. у справі 910/17593/13, яке
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 23.01.2014р.
залишено без змін, в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Відтак, рішення Київського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
31.01.2013 р. № 4 на даний час є чинним,
оскільки воно не скасовано та не
визнано судом недійсним.

В зв'язку з цим судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що відповідач всупереч
вимогам ч.ч.2, 3 ст. 56 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
безпідставно ухилився від виплати у
встановлений Законом термін
накладеного позивачем штрафу.

Оскільки відповідач на час прийняття
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції штраф, накладений рішенням
Адміністративної колегії Київського
обласного територіального відділення
від 31.1.2013 р. № 4 Антимонопольного
комітету України, в розмірі 5 000 грн. не
сплатив, тому вимога позивача про
стягнення з відповідача 5 000 грн. штрафу
підлягає задоволенню.

Крім того, у зв'язку з несплатою
відповідачем штрафу у встановлений
законодавством термін, позивачем була
нарахована пеня в розмірі 1,5 % від суми
штрафу за кожний день прострочення
сплати штрафу, за період з 05.04.2013 р. до
27.08.2013 р. в сумі 10 875 грн. При цьому,
позивач враховуючи положення ч.5 ст.56
Закону України «Про захист економічної
конкуренції» просив суд стягнути з
відповідача 5 000 грн. пені.

Згідно з ч. 5 ст. 56 Закону України "Про
захист економічної конкуренції" за
кожний день прострочення сплати штрафу
стягується пеня у розмірі півтора
відсотка від суми штрафу. Розмір пені
не може перевищувати розміру штрафу,
накладеного відповідним рішенням
органу Антимонопольного комітету
України.

Враховуючи положення Закону щодо
обмеження розміру пені по відношенню
до штрафу, позивачем заявлено вимогу
про стягнення з відповідача 5000 грн.
пені.

Оскільки розмір пені, заявленої
позивачем до стягнення з відповідача
відповідає вимогам, встановленим ст. 56
Закону України "Про захист економічної
конкуренції", тому вимога позивача про
стягнення 5 000 грн. пені підлягає
задоволенню.

Доводи апелянта про те, що стягнувши з
нього на користь позивача пеню за
період коли її нарахування
припиняється, суд першої інстанції
порушив вимоги ст.56 Закону України "Про
захист економічної конкуренції",
судова колегія не приймає до уваги з
наступних підстав.

Згідно із ч. 4 ст. 60 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
порушення господарським судом
провадження у справі про визнання
недійсним рішення органу
Антимонопольного комітету України,
прийнятого, зокрема, згідно з частиною
першою статті 48 цього Закону, а також
перегляд за заявою сторони
відповідного рішення (постанови)
господарського суду зупиняє виконання
зазначеного рішення органу
Антимонопольного комітету України на
час розгляду цієї справи чи перегляду
відповідного рішення (постанови)
господарського суду, якщо органом
Антимонопольного комітету України
відповідно до частини третьої статті 48
цього Закону чи господарським судом не
визначено інше.

У відповідності до ст. 56 Закону України
"Про захист економічної конкуренції"
нарахування пені зупиняється на час
розгляду чи перегляду господарським
судом: справи про визнання недійсним
рішення органу Антимонопольного
комітету України про накладення
штрафу; відповідного рішення
(постанови) господарського суду.

Системний аналіз вказаних норм Закону
вказує на те, що однією із умов для
зупинення виконання рішення органу
Антимонопольного комітету України та
нарахування пені є порушення
господарським судом провадження у
справі про визнання недійсним рішення
органу Антимонопольного комітету
України, а тривалість такого зупинення
визначається виключно періодом часу,
протягом якого фактично здійснювався
зазначений розгляд чи перегляд
(наприклад, у суді першої інстанції -
від дня порушення провадження у справі
до дня прийняття рішення в ній; у судах
апеляційної та касаційної інстанцій -
від дня прийняття апеляційної чи
касаційної скарги до дня прийняття
постанови), і в цей період не
включається час знаходження
матеріалів справи у суді, коли згадані
розгляд чи перегляд не здійснювалися.

Однак, як було встановлено вище,
ухвалою Господарського суду м. Києва
від 04.04.2013р. позовну заяву повернуто
МПП "Діліжанс" без розгляду на підставі
п.п.1, 6 ст.63 ГПК України. Ухвала залишена
в силі постановою Київського
апеляційного господарського суду від
26.06.2013 р., а відтак не мало місце
порушення Господарським судом м.Києва
провадження у справі де предметом
розгляду була вимога про визнання
недійсним рішення Київського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
31.01.2013 р. № 4.

Крім того, судова колегія звертає увагу
на те, що лише 16.09.2013р. ухвалою
Господарського суду м.Києва було
порушено провадження у справі №910/17593/13,
де предметом розгляду була вимога про
визнання недійсним рішення Київського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
31.01.2013 р. № 4 (а.с.98 т.1). При цьому,
позивачем пеня нарахована до дня
порушення провадження у справі
№910/17593/13.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Доказів, які б спростовували вище
встановлені та зазначені судом
обставини, сторонами не надано.

Доводи, наведені відповідачем в
апеляційній скарзі, судовою колегією
до уваги не приймаються з огляду на те,
що вони є необґрунтованими та такими,
що спростовуються матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія
вважає, що рішення суду першої
інстанції, яким задоволено позовні
вимоги, відповідає чинному
законодавству та матеріалам справи.
Судова колегія не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

Судові витрати на підставі ст.49 ГПК
України покладаються на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 49, 99, 103, 104, 105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Малого
приватного підприємства «Діліжанс» на
рішення Господарського суду Київської
області від 02.09.2013р. у справі №911/1855/13
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду
Київської області від 02.09.2013 року у
справі №911/1855/13 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/1855/13
повернути до Господарського суду
Київської області.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку.

Дата підписання повного тексту
постанови 04.03.2014р.

Головуючий суддя
П.В. Авдеєв

Судді
В.В. Куксов

М.Л. Яковлєв