КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2014 р. Справа№ 911/4728/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Корсакової Г.В.

Отрюха Б.В.

при секретарі: Ставицькій Т.Б.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: ОСОБА_2, представник
за довіреністю № 52 від 22.01.2010р.;

Розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "ПРИВАТБАНК"

на ухвалу Господарського суду
Київської області від 27.12.2013р.

у справі №911/4728/13 (суддя Ярема В.А.)

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: Публічне
акціонерне товариство Комерційний
банк "ПРИВАТБАНК"

про зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

19.12.2013р. Фізична особа-підприємець
ОСОБА_3 (далі-позивач) звернулась до
Господарського суду Київської області
з позовом до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 (далі-відповідач) про
зобов'язання відповідача передати
позивачу право власності на 60% об'єктів
нерухомого майна:

- трикімнатної квартири АДРЕСА_1;

- земельної ділянки, розташованої за
адресою: АДРЕСА_2, кадастровий
№:01:001:0053;

- житлового будинку, площею 476,3 м2,
розташованого за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 23.12.2013р. порушено
провадження у справі №911/4728/13 та
призначено до розгляду.

В процесі розгляду позовної заяви у
справі №911/4728/13 сторони виявили намір
мирно врегулювати спір, у зв'язку з чим
27.12.2013р. через канцелярію
господарського суду Київської області
направили заяву про затвердження
мирової угоди та її текст від 26.12.2013р.,
підписаний сторонами.

Ухвалою Господарського суду Київської
області від 27.12.2013р. у справі №911/4728/13
затверджено мирову угоду від 26.12.2013р.,
яка укладена між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4. Провадження
у справі припинено. У відповідності до
затверджених судом умов мирової
угоди, серед іншого, було встановлено,
що Підприємець ОСОБА_3 набуває 60
(шістдесят) відсотків, а підприємець
ОСОБА_4 відповідно набуває 40 (сорок)
відсотків права власності на кожен із
нижче зазначених об'єктів нерухомого
майна з дня набрання законної сили
ухвалою господарського суду Київської
області у господарській справі №911/4728/13
про затвердження укладеної між
Сторонами Мирової угоди від 26 грудня 2013
року: трикімнатну квартиру, що
знаходиться: АДРЕСА_1, загальною площею
133,4 м2, житловою площею 87,6 м2; земельна
ділянка загальною площею 0,1639 га, що
розташована: АДРЕСА_2, кадастровий
№:01:001:0053 та житловий будинок №12
загальною площею 476,3 м2, житловою площею
155,7 м2, що розташований за адресою:
АДРЕСА_2 на вказаній вище земельній
ділянці.

Не погоджуючись із законністю мирової
угоди та її затвердженням судовим
актом, Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк "ПРИВАТБАНК"
звернулося до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просило скасувати
ухвалу Господарського суду Київської
області від 27.12.2013р. у справі №911/4728/13.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (надалі
-Банк) зазначало, що про існування
ухвали про припинення провадження у
справі та затвердження мирової угоди
судовим актом Банк дізнався 16.01.2014 р.
від ОСОБА_3. Стверджуючи про наявність
у нього прав щодо нерухомого майна,
яке було предметом спору, Банк
вказував, що судом першої інстанції
при прийнятті спірної ухвали був
порушений принцип повноти та
законності судового рішення, адже
цим судом не були з'ясовані і не
перевірені питання відсутності
обтяжень щодо нерухомого майна,
стосовно якого виник спір, і осіб, які
відносно цього майна є носіями
речових прав. Як зазначав Банк,
оскаржуваним судовим актом та
мировою угодою суттєво зачіпаються
охоронювані законом інтереси Банку
як іпотекодержателя, чиї вимоги до
однієї із сторін спору були
забезпечені іпотекою - житловим
будинком, площею 476,3 м2, розташованим за
адресою: АДРЕСА_2, разом із земельною
ділянкою, на якій зведено будинок,
та трикімнатною квартирою АДРЕСА_1
разом із земельною ділянкою за адресою:
АДРЕСА_2, кадастровий №:01:001:0053.
Незважаючи на публічний характер
відомостей про обтяження нерухомого
майна та занесення таких відомостей
до Державного реєстру іпотек, Банк до
участі у справі протиправно залучений
не був.

Одночасно Банком подано заяву про
поновлення строку на апеляційне
оскарження ухвали місцевого
господарського суду у даній справі.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" передано
на розгляд судді Київського
апеляційного господарського суду
Кропивній Л.В.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
27.01.2014р. у справі №911/4728/13 для розгляду
апеляційної скарги Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПРИВАТБАНК" сформовано колегію
суддів у складі: головуючий суддя -
Кропивна Л.В. (доповідач), судді: Ільєнок
Т.В., Корсакова Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.01.2014р. у
справі №911/4728/13 (колегія суддів у
складі: головуючий суддя -
Кропивна Л.В. (доповідач), судді: Ільєнок
Т.В., Корсакова Г.В.) строк на апеляційне
оскарження ухвали Господарського суду
Київської області від 27.12.2013р.
поновлений, апеляційну скаргу прийнято
до провадження, а її судовий розгляд
призначено на 12.02.2014р.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 12.02.2014р.
клопотання представника Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПРИВАТБАНК" про продовження
строку розгляду справи №911/4728/13
задоволено, продовжено строк розгляду
справи №911/4728/13 на п'ятнадцять днів.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 12.02.2014р. у
зв'язку з неявкою представників сторін
розгляд апеляційної скарги відкладено
на 26.02.2014р.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 26.02.2014р.,
враховуючи участь судді
Корсакової Г.В. у розгляді інших справ,
здійснено заміну у складі колегії
суддів у даній справі на наступний:
головуючий суддя: Кропивна Л.В., судді:
Ільєнок Т.В., Отрюх Б.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.02.2014р.
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПРИВАТБАНК" прийнято до
провадження визначеною колегією
суддів: головуючий суддя: Кропивна Л.В.,
судді: Ільєнок Т.В., Отрюх Б.В., розгляд
вказаної апеляційної скарги
призначено на 12.03.2014р.

26.02.2014р. через загальний відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПРИВАТБАНК" надійшла заява, в якій
зазначалась додаткова інформація про
місцепроживання позивача.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 12.03.2014р.,
враховуючи перебування судді
Ільєнок Т.В. на лікарняному, здійснено
заміну у складі колегії суддів у справі
№911/4728/13 на наступний: головуючий суддя:
Кропивна Л.В., судді: Корсакова Г.В.,
Отрюх Б.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 12.03.2014р.
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПРИВАТБАНК" прийнято до
провадження визначеною колегією
суддів: головуючий суддя: Кропивна Л.В.,
судді: Корсакова Г.В., Отрюх Б.В.

У судове засідання 12.03.2014р.
представники сторін не з'явились. Про
причини неявки суд не повідомили.
Представник Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"ПРИВАТБАНК" у судове засідання 12.03.2014р.
з'явився.

Відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК.

Відповідно до п. 3.1. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» місцезнаходження
юридичної особи або місце проживання
фізичної особи - підприємця
визначається на підставі відомостей,
внесених до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців (стаття 17 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців"). У
випадках, передбачених статтею 56 ГПК
України, місцезнаходження (місце
проживання) відповідача визначається
за даними його державної реєстрації як
суб'єкта господарювання.

Крім того, відповідно до п. 3.9.1.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» за змістом
зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

З матеріалів справи вбачається, що
ухвалу Київського апеляційного
господарського суду від 28.01.2014р. про
порушення провадження у справі та
ухвали Київського апеляційного
господарського суду від 12.02.2014р., від
26.02.2014р. було направлено судом ФО-П
ОСОБА_3 (позивачу) на юридичну адресу:
89600, Закарпатська обл., м. Мукачеве, вул.
Севастопольська, 11, яка зазначена у
Свідоцтві про державну реєстрацію
фізичної-особи підприємець серії В00
№398525 від 04.11.2004р. (а.с. 25, т. 1) та у
позовній заяві. Згідно довідки про
причини повернення, що міститься на
конверті, в якому повернулась ухвала
Київського апеляційного
господарського суду від 28.01.2014р.
значиться відмітка - адресат не
проживає. Крім того, судом було
направлено позивачу ухвалу Київського
апеляційного господарського суду від
26.02.2014р. на адресу, яку було додатково
повідомлено заявою (вх.№09-11/3261 від
26.02.2014р.) ПАТ Комерційний банк
"ПРИВАТБАНК", вказана ухвала суду
повернулась з відміткою поштового
відділення - за закінченням
встановленого строку зберігання.

Окрім того, з матеріалів справи слідує,
ухвалу Київського апеляційного
господарського суду від 28.01.2014р. про
порушення провадження у справі та
ухвали Київського апеляційного
господарського суду від 12.02.2014р., від
26.02.2014р. направлялись судом ФО-П ОСОБА_4
(відповідачу) на юридичну адресу: 03039,
АДРЕСА_1, яка зазначена у Свідоцтві про
державну реєстрацію фізичної-особи
підприємець серії В02 №623305 від 28.05.2001р.
(а.с. 24, т. 1) та у позовній заяві. Згідно
довідки про причини повернення, що
міститься на конверті, в якому
повернулась ухвала Київського
апеляційного господарського суду від
28.01.2014р. значиться відмітка - за
закінченням встановленого строку
зберігання.

Таким чином, позивач та відповідач
належним чином були повідомлені судом
про час та місце розгляду справи, проте
своїми процесуальними правами на
участь у судовому засіданні не
скористались.

Відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи те, що матеріали справи
містять докази повідомлення сторін про
дату, час та місце судового засідання,
виходячи зі змісту ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
не бачить підстав для чергового
відкладення розгляду справи, оскільки
розгляд справи неодноразово вже
відкладався, з урахуванням того, що
розгляд апеляційної скарги обмежений
процесуальними строками, зокрема ст. 102
Господарського процесуального кодексу
України, чергове безпідставне
відкладення призводить лише до
необґрунтованого затягування розгляду
даної справи.

За таких обставин справи судова
колегія визнала можливим розгляд
апеляційної скарги за відсутності
представників позивача та відповідача,
повідомлених належним чином.

Крім того, як встановлено колегією
суддів, Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" не було
учасником судового процесу у справі.

Згідно зі статтею 27 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору, можуть вступити у справу на
стороні позивача або відповідача до
прийняття рішення господарським судом,
якщо рішення з господарського спору
може вплинути на їх права або обов'язки
щодо однієї з сторін. Їх може бути
залучено до участі у справі також за
клопотанням сторін, прокурора. Якщо
господарський суд при прийнятті
позовної заяви, вчиненні дій по
підготовці справи до розгляду або під
час розгляду справи встановить, що
рішення господарського суду може
вплинути на права і обов'язки осіб, що
не є стороною у справі, господарський
суд залучає таких осіб до участі у
справі як третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору.

Питання про допущення або залучення
третіх осіб до участі у справі
вирішується господарським судом, який
виносить з цього приводу ухвалу.

Треті особи, які не заявляють
самостійних вимог, користуються
процесуальними правами і несуть
процесуальні обов'язки сторін, крім
права на зміну підстави і предмета
позову, збільшення чи зменшення
розміру позовних вимог, а також на
відмову від позову або визнання позову.

Згідно з пунктом 8 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
17 травня 2011 року N 7 „Про деякі питання
практики застосування розділу XII
Господарського процесуального кодексу
України" норми ГПК щодо вчинення
господарським судом першої інстанції
певних процесуальних дій не
застосовуються судом апеляційної
інстанції у випадках, коли відповідною
нормою ГПК прямо передбачено, що
процесуальна дія вчиняється лише до
прийняття рішення судом першої
інстанції, крім передбаченого статтею
24 ГПК права залучати до участі у справі
іншого відповідача, здійснити за
згодою позивача заміну первісного
відповідача належним відповідачем та
зазначеного у статті 27 ГПК права
залучити до участі у справі третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 12.03.2014р.
Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" залучено
до участі у справі в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача

12.03.2014р. у судовому засіданні
представник Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"ПРИВАТБАНК" підтримав доводи
апеляційного оскарження та просив суд
скасувати ухвалу Господарського суду
Київської області від 27.12.2013р. у справі
№911/4728/13. У своїх поясненнях суду
апеляційної інстанції Банк зазначав,
що не зважаючи на публічний характер
відомостей про обтяження
нерухомого майна та занесення таких
відомостей до Державного реєстру
іпотек, місцевий господарський суд
Банк до участі у справі не залучив,
а, завершивши розгляд спору
затвердженням мирової угоди, за
якою визнавалися речові права
учасників спору на предмет іпотеки,
місцевий господарський суд фактично
втрутився у права та обов'язки
сторін за кредитним та іпотечним
Договором між ОСОБА_4 та Банком.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм чинного законодавства, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до місцевого
господарського суду з позовом про
зобов'язання відповідача передати
позивачу право власності на 60% об'єктів
нерухомого майна, а саме: - трикімнатної
квартири АДРЕСА_1; - земельної ділянки,
розташованої за адресою: АДРЕСА_2,
кадастровий №:01:001:0053; житлового
будинку, площею 476,3 м2, розташованого за
адресою: АДРЕСА_2, Фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 засновувала
свої вимоги правами, що належать
орендарю, у разі невиконання
орендодавцем (відповідачем)
зобов'язань за договором оренди від
20.09.2006р. у редакції договору від
22.02.2008р.

За змістом пункту 11.6. Договору оренди
при невиконанні орендодавцем своїх
зобов'язань щодо розрахунків з
орендарем за покращення предмету
оренди орендар мав право звернутися з
позовом до господарського суду за
місцем державної реєстрації про
відшкодування вартості покращення
предмету оренди, але не більше 60 %
вартості предмета оренди. При
невідшкодуванні вартості вказаних
вище поліпшень, орендар має право
вимагати у орендодавця передачі йому
у власність предмету оренди у
пропорційному відношенні до вартості
виконаних робіт з вартістю предмету
оренди, але не більше 60 %.

Проаналізувавши зміст правовідносин,
у яких виник спір, судова колегія
вважає, що частиною ( 60%) нерухомого
майна було забезпечено належне
виконання орендодавцем своїх
зобов'язань по відшкодуванню витрат
орендаря, пов'язаних з поліпшенням
орендованого майна.

Відтак, договір оренди, який містив
умову про заставу нерухомого майна,
підлягав нотаріальному посвідченню і
державній реєстрації, в силу частин 1
та 2 ст. 577 ЦК України.

Місцевий господарський суд на
обов'язковість нотаріального
посвідчення та державної реєстрації
договору належної уваги не звернув,
питання щодо наслідків порушення
встановленої законом форми Договору
оренди не розглянув, чим порушив
обов'язкові вказівки Пленуму Вищого
господарського суду України, викладені
у п.п. 3.19 постанови №18 від 26.12.2011р. "Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції", за
якими «господарський суд не
затверджує мирову угоду, якщо вона не
відповідає закону, або за своїм змістом
є такою, що не може бути виконана у
відповідності з її умовами, або якщо
така угода остаточно не вирішує спору
чи може призвести до виникнення нового
спору. Мирова угода не може вирішувати
питання про права і обов'язки сторін,
які можуть виникнути у майбутньому, а
також стосуватися прав і обов'язків
інших юридичних чи фізичних осіб, які
не беруть участі у справі або, хоча й
беруть таку участь, але не є учасниками
мирової угоди».

Затверджуючи укладену сторонами по
справі мирову угоду і усунувшись від
судового контролю за законністю її
змісту, господарський суд достеменно
також не встановив, чи нерухоме майно
на час затвердження мирової угоди
судом було вільним від обтяжень чи
перебувало під забороною або арештом
і чи відносно цього майна не було
судового спору.

Такі дані суд першої інстанції повинен
був витребувати від сторін спору,
чого не зробив, або на підставі п. 4 ч.
1 ст. 65 ГПК України самостійно
витребувати відомості щодо
реєстрації речових прав та обтяжень
на нерухоме майно безпосередньо від
держателів відповідних державних
реєстрів.

З документів, долучених до
апеляційної скарги, випливає, що на
момент затвердження судом мирової
угоди Банк являвся кредитором, чиї
вимоги до однієї із сторін спору були
забезпечені іпотекою - житловим
будинком, площею 476,3 м2, розташованого
за адресою: АДРЕСА_2, разом із земельною
ділянкою, на якій зведено будинок, та
трикімнатною квартирою АДРЕСА_1 разом
із земельною ділянкою за адресою:
АДРЕСА_2, кадастровий №:01:001:0053.

При цьому відомості щодо обтяження
іпотекою нерухомого майна,
стосовно якого сторонами у справі
укладена мирова угода, а згодом і
затверджена судом першої інстанції,
носили публічний характер і були
занесені до Державного реєстру іпотек
.

До того ж, спір щодо звернення
стягнення на вказане нерухоме майно
за позовом Банку розглядався
Святошинським районним судом.

Отже, доводи Банку, який не був
залучений до участі у спорі, який
завершився мировою угодою, з приводу
того, що господарським судом були
вирішені питання про права та
обов'язки Банку відносно відповідача
слід визнати обґрунтованими.

Поряд з цим, судова колегія враховує,
що затвердження мирової угоди судовим
актом робить її обов'язковою для
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, інших
органів, організацій та посадових осіб
і громадян, а відтак такою, що
підлягає виконанню на всій території
України. Отже, не скасувавши судового
акту, яким затверджено мирову угоду,
визнати її недійсною Банк не зможе.

За таких обставин справи судова
колегія вважає апеляційну скаргу
обґрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню, ухвала Господарського
суду Київської області від 27.12.2013р. у
справі №911/4728/13 підлягає скасуванню, а
справу слід направити для розгляду до
Господарського суду Київської області.

Відповідно до ст.101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно з ч.5 ст.106 Господарського
процесуального кодексу України (ГПК
України) апеляційні скарги на ухвали
місцевого господарського суду
розглядаються у порядку, передбаченому
для розгляду апеляційних скарг на
рішення місцевого господарського суду,
а особи, які не брали участі у справі,
якщо господарський суд вирішив
питання про їх права та обов'язки,
мають право на подання апеляційної
скарги на рішення місцевого
господарського суду в силу приписів
ст.. 91 ГПК України .

Судова колегія виходить з того, що
судочинство в Україні ґрунтується на
основних засадах, визначених частиною
третьою статті 129 Конституції України,
зокрема рівності усіх учасників
судового процесу перед законом і судом;
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості; забезпеченні
апеляційного та касаційного
оскарження рішення суду, крім випадків,
встановлених законом. Щодо
господарського судочинства зазначені
засади своє втілення і розвиток
дістали у розділах I, XII та XII1 Кодексу.
Принципи рівності перед законом і
судом та змагальності визначені у
статтях 42, 43 розділу I "Загальні
положення" Кодексу, є загальними і
застосовуються у всіх інстанціях
господарського судочинства. Принцип
забезпечення апеляційного та
касаційного оскарження рішення суду,
крім випадків, встановлених законом,
закріплений у розділах XII, XII1 Кодексу,
якими врегульовано процедуру
перегляду рішень господарських судів в
апеляційному та касаційному порядку.

Крім того, засада рівності усіх
учасників судового процесу перед
законом і судом забезпечує гарантії
доступності правосуддя та реалізації
права на судовий захист, закріпленого в
частині першій статті 55 Конституції
України. Ця засада є похідною від
загального принципу рівності громадян
перед законом, визначеного частиною
першою статті 24 Основного Закону
України, і стосується, зокрема, сфери
судочинства. Рівність усіх учасників
судового процесу перед законом і судом
передбачає єдиний правовий режим, який
забезпечує реалізацію їхніх
процесуальних прав.

Тобто, право на оскарження судових
рішень у судах апеляційної та
касаційної інстанцій є складовою
конституційного права особи на судовий
захист. Воно гарантується визначеними
Конституцією України основними
засадами судочинства, зокрема
забезпеченням апеляційного та
касаційного оскарження рішення суду,
крім випадків, встановлених законом
(пункт 8 частини третьої статті 129).

Згідно частини 7 статті 106
Господарського процесуального кодексу
України у випадку скасування
апеляційною інстанцією ухвалу про
припинення провадження у справі,
справа передається на розгляд
місцевого господарського суду.

Відповідно до п. 4.8. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України» №7 від
21.02.2013р. якщо судом апеляційної
інстанції скасовано ухвалу місцевого
господарського суду з числа зазначених
у частині сьомій статті 106 ГПК або судом
касаційної інстанції скасовано ухвалу
з числа зазначених у частині четвертій
статті 111-13 ГПК з передачею
справи на розгляд суду першої
інстанції, то розподіл сум судового
збору, пов'язаного з розглядом
відповідних апеляційної та/або
касаційної скарг, здійснюється судом
першої інстанції за результатами
розгляду ним справи згідно із
загальними правилами статті 49 ГПК.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105, 106
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Задовольнити апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на ухвалу
Господарського суду Київської області
від 27.12.2013р. у справі №911/4728/13.

2.Скасувати ухвалу Господарського суду
Київської області від 27.12.2013р. у справі
№911/4728/13.

3.Справу №911/4728/13 направити до
Господарському суду Київської області
для розгляду по суті.

4.Матеріали справи №911/4728/13 повернути до
Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий суддя
Л.В. Кропивна

Судді
Г.В. Корсакова

Б.В. Отрюх