ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.03.2014
Справа № 905/716/14

Господарський суд Донецької області у
складі головуючого судді Зекунова Е.В.,
при секретарі Павленко М.С. розглянув у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Центренерго» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Укрвостокснабжение» за участю третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Публічного акціонерного
товариства «Шахтоуправління Донбас»,
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
відшкодування збитків у розмірі 51 937, 56
грн.,-

За участю представників сторін:

від позивача - Чечотка М.В. за
довіреністю

від відповідача - не з'явились

від третьої особи-1 - Лактіонова О.Г. за
довіреністю

від третьої особи-2 - не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство
"Центренерго" звернулось до суду з
позовною заявою до ТОВ
«Укрвостокснабжение» про стягнення
збитків у розмірі 51 937грн. 56коп.

В правове обґрунтування позовних
вимог позивач посилався на ст. 193, 224, 225
ГК України.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
пояснив, що ПАТ "Центренерго" зазнало
збитків саме з вини відповідача, просив
задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином. Надав відзив на позов в
якому заперечував проти задоволення
позовних вимог, оскільки вважає
недоведеною вину ТОВ
«Укрвостокснабжение". Вимоги позивача
про відшкодування збитків понесених у
вигляді плати за зберігання вантажу у
вагонах на станції призначення та
сплати збору за користування вагонами.
Вважає, що позивач не довів факту, що
збитки понесені ПАТ "Центренерго"
виникли саме з причини неналежного
виконання зобов'язань ТОВ
«Укрвостокснабжение» за договором
поставки вугілля №111/9 від 15.10.2012р.

Представник третьої особи Публічного
акціонерного товариства
«Шахтоуправління Донбас» у судовому
засіданні та у письмовому відзиві
заперечувала проти позову, оскільки
вважає недоведеною вину ТОВ
«Укрвостокснабжение" в спричиненні
позивачу збитків при виконанні умов
договору поставки вугілля №111/9 від
15.10.2012р. Крім того, зазначила, що
відповідно до пунктів 3, 4 «Правил
перевезення вантажів, які змерзаються»
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 21 листопада 2000
р. N 644, зареєстрованих в Міністерстві
юстиції України, 24 листопада 2000 р. за N
870/5091, вантажовідправником ПАТ
«Шахтоуправління Донбас», при
завантаженні спірної партії вагонів
були застосовані засоби профілактики
від змерзання та примерзання вантажу
до стін та підлоги вагонів. Про
проведення таких робіт в залізничних
накладних були зроблені відповідні
відмітки, а вантаж прийнятий
залізницею без заперечень.

Представник третьої особи фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 у судове
засідання не з'явився про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином.

Пунктом 3.9.2. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» встановлено, що у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що відповідач та третя
особа - ФОП ОСОБА_2 були повідомлені про
розгляд справи належним чином, проте
правом бути присутнім в судовому
засіданні не скористалися, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами згідно статті 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Судом відмолено у задоволенні
клопотання ПАТ «Центренерго» про
залучення до участі у справі в якості
третьої особи ДП «Вугілля України», у
зв'язку з тим, що рішення з
господарського спору не вплине на
права і обов'язки ДП «Вугілля України»
щодо однієї із сторін по справі.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про наступне.

У судовому засіданні встановлено,
що Між ПАТ „Центренерго" (надалі -
Покупець) та ТОВ "Укрвостокснабжение"
(надалі - Постачальник) 15.10.2012 року було
укладено договір поставки вугілля №
111/9 (надалі - Договір), за яким
Постачальник поставляє Покупцю
вугільну продукцію в асортименті, по
реквізитах та за якісними
характеристиками, приведеними в цьому
Договорі (п.1.1) (а.с.110-16).

Відповідно до п. 2.3 Договору, вугілля
постачається рівномірно протягом
періоду поставки залізничним
транспортом у відкритих напіввагонах
вантажною швидкістю на умовах DDP
(залізнична станція надходження)
згідно з міжнародними правилами
тлумачення торговельних термінів
«Інкотермс» в редакції 2000 року, які
застосовуються із врахуванням
особливостей, пов'язаних з умовами
цього Договору та його
внутрішньодержавним характером, тобто
Постачальник несе всі витрати та
ризики, пов'язані з доставкою товару до
місця призначення.

Пунктом 3.2.2. Договору, передбачено що
Постачальник має право доручити
виконання зобов'язань по поставці
вугілля за Договором третій особі.

Згідно до п. 5.1 Договору, приймання
вугілля по кількості і якості
здійснюється у відповідності до вимог
Інструкцій держарбітражу при Раді
Міністрів СРСР від 15.06.1965 р. № П-6 та від
25.04.1966 р. № П-7 (із змінами та
доповненнями), ДСТУ 4083-2002 „Вугілля
кам'яне та антрацит для пиловидного
спалювання на теплових
електростанціях. Технічні умови", ДСТУ
4096-2002 „Вугілля буре, кам'яне, антрацит,
горючі сланці та вугільні брикети.
Методи відбору та підготовки проб до
лабораторного випробування", ГТР
34.09.110-2003 „Вхідний контроль палива на
ТЕС та організація претензійної
роботи", Статуту залізниць України та
нормативних актів України, виданих
відповідно до Статуту залізниць
України та інших нормативних
документів України, прийнятих на
заміну або доповнення вищевказаних
нормативних документів в частині, що не
суперечить договору.

Пунктом. 3.1.3 Договору передбачено, що в
період з 15 листопада по 15 березня
Постачальник зобов'язаний проводити
профілактичні міри щодо запобігання
змерзанню вугілля у дорозі (сушіння,
переморожування, промаслення тощо)
відповідно до "Правил перевезення
вантажів" та п. 8.2. ДСТУ 4083-2002.

Згідно п. 7.5 Договору, Постачальник
повністю відшкодовує всі збитки
Покупця, пов'язані з прийманням і
вивантаженням змерзлого вугілля та
збитки, понесені у випадку проведення
ремонту, очищення вагонів від залишків
попереднього вантажу на станції
вивантаження.

Пунктом 9.1 Договору передбачено, що цей
Договір набирає чинності з дати його
підписання та діє до 31.01.2013 року.

З метою виконання умов Договору № 111/9
року на адресу вантажоодержувача -
Трипільської ТЕС ПАТ „Центренерго" в
грудні 2012 року від вантажовідправника
ПАТ "Шахтоуправління "Донбас" надійшло
33 вагони з вугіллям, яке на правах
власності належало ТОВ
"Укрвостокснабжение", що
підтверджується залізничними
накладними №№ 50583046, 50563840,
50578962, 50626811, 50626720, 50627777, 50627835, 50617828, 50610609,
50657477, 50617869, 50657378, 50829308 (а.с.17-30).

Під час розвантаження зазначених
вагонів було виявлено, що вугілля
змерзле, не відставало від бортів
вагонів, у зв'язку з чим Трипільською
ТЕС для відновлення сипучості вугілля
розігрівалися вагони. Проте, актів про
встановлення факту поставки неякісної
продукції за умовами Договору № 111/9, що
визначений в якості підстави позову,
складеними відповідно до вимог
Інструкції П-7 за участю представника
відповідача, складено не було і вони не
надані позивачем до матеріалів справи.

Внаслідок затримки вагонів зі спірною
партією вугілля, на залізничній
станції Трипілля були складені акти
загальної форми № 4438 від 22.12.2012р., №4439
від 23.12.2012р., № 4441 від 23.12.2012р., № 4498 від
27.12.2012р. та №4438 від 22.12.2012р.

Пунктом 3 «Правил складання актів»,
затвердженого наказом Міністерства
транспорту України від 28 травня 2002 р. N
334, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 8 липня 2002 р. за N 567/6855,
передбачено, що у разі затримки вагонів
на станції призначення в очікуванні
подачі під вивантаження
(перевантаження) з причин, що залежать
від одержувача, складаються акти
загальної форми для засвідчення
обставин, що виникли в процесі
перевезення вантажу, багажу та
вантажобагажу і можуть бути підставою
для матеріальної відповідальності. Акт
загальної форми підписується особами,
які беруть участь у засвідченні
обставин, що стали підставою для
складання акта, але не менше як двома
особами.

В порушення зазначеного Порядку, акти.,
№4439 від 23.12.2012р., № 4441 від 23.12.2012р., № 4498
від 27.12.2012р. взагалі ніким не підписані,
а акт №4438 від 22.12.2012р. підписаний із
запереченнями.(а.с.34-36)

Згідно пункту 13 «Правил перевезення
вантажів, які змерзаються», у разі
прибуття вантажів у змерзлому стані
одержувач складає акт загальної форми
за участю представника станції. В акті
засвідчується факт прибуття вантажу в
змерзлому стані, указуються заходи,
ужиті одержувачем для вивантаження
вагонів, а також час, затрачений на
розморожування та вивантаження. На
підставі цього акта одержувач вирішує
з відправником питання про
відшкодування додаткових витрат на
розморожування та вивантаження,
пов'язаних із недостатністю
застосованих профілактичних заходів.

Як вбачається із кожного з
вищевказаних актів, затримка вагонів
на станції призначення відбулась в
очікуванні подачі під вантажні
операції з вини клієнта. Вагони
простоювали на коліях станції в
очікуванні звільнення вантажного
фронту Трипільської ТЕС.

В обгрутнування суми позову, позивач
зазначив, що у зв'язку з затримкою
вагонів, залізницею були нараховані
позивачу суми за зберігання вантажу у
вагонах на станції призначення та
підходах на загальну суму 11 729 грн. (без
ПДВ), що підтверджується
накопичувальними картками №№ 24120849,
25120850, 29120860 та переліками Тех. ПД №№ 2412,
2512, 2912 (а.с.39-44).

У судовому засіданні встановлено, що в
цих накопичувальних картках, в
застереженнях про відмову від оплати
Позивачем здійснено записи зі змісту
яких вбачається, що ТЕС відмовляється
сплачувати нараховану суму, оскільки
вагони простоювали не з вини ТЕС, а з
вини вантажовідправника, яким порушено
правила перевезень розділ 16 та стаття
127 статуту залізниць України,
відповідальність несе
вантажовідправник. Проте, позивач
зазначив, що вказана сума була стягнута
залізницею незважаючи на застереження,
у зв'язку з чим позивач звернувся з
позовом про відшкодування додаткових
витрат.

Крім того, позивач зазначає, що ним були
понесені додаткові витрати у вигляді
сплати зборів за користування вагонами
на загальну суму 2 289,20 грн. (без ПДВ), що
підтверджується відомостями про
надання послуг з перевезення вантажів
та послуг, пов'язаних з перевезенням
вантажів №№ 25121531, 31121532 та актами
здачі-приймання робіт (надання послуг)
№№ ЗТ-0000527, ЗТ-0000528 (а.с.49-62).

Згідно розрахунку позивача, сума
збитків ПАТ „Центренерго" у зв'язку з
отриманням спірної партії вантажу від
вантажовідправника ПАТ
"Шахтоуправління "Донбас" складає 11 729 +
2 289,2 + 20% ПДВ = 16 941,84 грн. (в тому числі ПДВ
- 2 823,64 грн.).

Крім того відповідно до умов Договору
№ 111/9 року на адресу вантажоодержувача
- Трипільської ТЕС ПАТ „Центренерго" в
грудні 2012 року від вантажовідправника
ФОП ОСОБА_2 надійшло 15 вагонів з
вугіллям, яке на правах власності
належало ТОВ
"Укрвостокснабжение", що
підтверджується залізничними
накладними №№ 50853928, 50727585 (а.с.31,32).

Під час розвантаження зазначених
вагонів було виявлено, що вугілля
змерзле, не відставало від бортів
вагонів, у зв'язку з чим Трипільською
ТЕС для відновлення сипучості вугілля
розігрівалися вагони. Проте, актів про
встановлення факту поставки неякісної
продукції за умовами Договору № 111/9, що
визначений в якості підстави позову,
складеними відповідно до вимог
Інструкції П-7 за участю представника
відповідача, складено не було і вони не
надані позивачем до матеріалів справи.

Внаслідок затримки вагонів зі спірною
партією вугілля, на залізничній
станції Трипілля були складені акти
загальної форми №№ 4491 від 26.12.2012р., №4511
від 28.12.2012р., №4512 від 28.12.2012р. (а.с37, 38), які
підписані представником
вантажоотримувача із запереченнями.

Як вбачається із кожного з
вищевказаних актів, затримка вагонів
на станції призначення відбулась в
очікуванні подачі під вантажні
операції з вини клієнта. Вагони
простоювали на коліях станції в
очікуванні звільнення вантажного
фронту Трипільської ТЕС.

У зв'язку із вищезазначеним, залізницею
були нараховані Покупцю суми за
зберігання вантажу у вагонах на
станції призначення та підходах на
загальну суму 13 205,6 грн. (без ПДВ), що
підтверджується накопичувальними
картками №№ 27120857, 29120860 та переліками
Тех. ПД №№ 2712, 2912.(а.с.42-48).

У судовому засіданні встановлено, що в
цих накопичувальних картках, в
застереженнях про відмову від оплати
Позивачем здійснено записи зі змісту
яких вбачається, що ТЕС відмовляється
сплачувати нараховану суму, оскільки
вагони простоювали не з вини ТЕС, а з
вини вантажовідправника, яким порушено
правила перевезень розділ 16 та стаття
127 статуту залізниць України,
відповідальність несе
вантажовідправник. Проте, позивач
зазначив, що вказана сума була стягнута
залізницею незважаючи на застереження,
у зв'язку з чим позивач звернувся з
позовом про відшкодування додаткових
витрат.

Також, Покупцем були понесені
додаткові витрати у вигляді сплати
зборів за користування вагонами на
загальну суму 15 957,5 грн. (без ПДВ), що
підтверджується відомістю про надання
послуг з перевезення вантажів та
послуг, пов'язаних з перевезенням
вантажів № 31121532 та актом
здачі-приймання робіт (надання послуг)
№ ЗТ-000528. (а.с. 54-60, 62)

Згідно розрахунку позивача, сума
збитків ПАТ „Центренерго" у зв'язку з
отриманням спірної партії вантажу від
вантажовідправника ФОП ОСОБА_2 складає
13 205,6 + 15 957,5 + 20% ПДВ = 34 995,72 грн. (в тому
числі ПДВ - 5 832,62 грн.).

Як стверджує позивач, у зв'язку у разі
прибуття вантажів у змерзлому стані з
вини відповідача, ПАТ "Центренерго"
зазнало збитків у розмірі 51 937грн. 56коп.

Враховуючи наведене, позивач звернувся
до господарського суду Донецької
області із позовом про стягнення з
відповідача збитків у сумі 51 937грн.
56коп. з ПДВ.

Спірні відносини, що склалися між
сторонами, регулюються, зокрема,
Цивільним кодексом України та
Господарським кодексом України.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
відшкодування збитків.

Пунктом 2 ст. 22 Цивільного кодексу
України встановлено, що збитками
визначаються втрати, яких особа
зазнала у зв'язку із знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права, а
також доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене.

Підставою для відшкодування збитків є
склад правопорушення, який включає
наступні фактори:

- наявність реальних збитків;

- вина заподіювача збитків;

- причинний зв'язок між діями або
бездіяльністю винної особи та
збитками.

Збитки - це витрати, зроблені
управленою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною у
відповідності до ст. 224 Господарського
кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу
України визначений вичерпний перелік
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення, зокрема:
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства; додаткові
витрати (штрафні санкції, сплачені
іншим суб'єктам, вартість додаткових
робіт, додатково втрачених матеріалів
тощо), понесені стороною, яка зазнала
збитків внаслідок порушення
зобов'язання другою стороною;
неодержаний прибуток (втрачена вигода),
на який сторона, яка зазнала збитків,
мала право розраховувати у разі
належного виконання зобов'язання
другою стороною; матеріальна
компенсація моральної шкоди у
випадках, передбачених законом,
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду
факт заподіяння йому збитків, розмір
зазначених збитків та докази
невиконання зобов'язань та
причинно-наслідковий зв'язок між
невиконанням зобов'язань та
заподіяними збитками. При визначенні
розміру збитків, заподіяних порушенням
господарських договорів, береться до
уваги вид (склад) збитків та наслідки
порушення договірних зобов'язань для
підприємства. Тоді як відповідачу
потрібно довести відсутність його вини
у спричиненні збитків позивачу.

Позивач при зверненні до суду із
позовом зазначав, що нібито поніс
збитки через невиконання саме
відповідачем умов договору в частині
здійснення поставки неякісного
вугілля відповідно до умов договору
№111/9 постачання вугільної продукції
від 15.10.2012 року.

Неналежна якість спірного вугілля не
підтверджена позивачем належними та
допустимими доказами по справі,
передбаченими сторонами в договорі
№111/9, зокрема, відсутні акти прийняття
продукції відповідно до вимог
Інструкції П-7, а акти загальної форми
не містять інформації про затримку
вагонів у зв'язку з надходженням до
вантажоотримувача вагонів із вугіллям,
яке змерзлось. Навпаки, згідно вказаних
актів затримка вагонів на станції
призначення відбулась в очікуванні
подачі під вантажні операції з вини
клієнта, а вагони простоювали на коліях
станції в очікуванні звільнення
вантажного фронту Трипільської ТЕС.

Крім того, щодо обґрунтування
позивачем понесених витрат, як коштів
беззаперечно стягнутих залізницею, суд
зазначає наступне.

Відповідно, до пункту 1.3. Правил
розрахунків за перевезення вантажів
затвердженнях наказом Міністерства
транспорту України від 21 листопада 2000
р. N 644 , затверджених в Міністерстві
юстиції України 24 листопада 2000 р. за N
870/5091, остаточні розрахунки між
залізницями і одержувачами за
перевезення вантажів і надання
додаткових послуг здійснюються на
станціях призначення.

Пунктом 2.6 цих Правил передбачено, що
усі належні залізниці платежі за
додаткові послуги, штрафи (які не були
включені в перевізні документи і у
відомості плати за користування
вагонами та контейнерами) включаються
в накопичувальні картки, які
складаються станціями в трьох
примірниках із зазначенням у них
відомостей про надані послуги і їх
вартість. Ці відомості підтверджуються
підписами працівника станції і
вантажовласника.

Згідно до пункту 2.10 Правил розрахунків,
усі спірні питання з розрахунків за
перевезення вантажів і додаткових
послуг платники регулюють
безпосередньо з станціями, які
нараховували платежі, і розрахунковими
підрозділами, що провадили розрахунки.
У разі недосягнення домовленості
спірні питання вирішуються в
претензійно-позовному порядку.

Таким чином, позивач, при виникненні
спірного питання щодо стягнення з
нього плати за надання послуг
залізницею без узгодження, мав право
вирішувати це питання в
претензійно-правовому порядку з метою
зменшення збитків. Проте, всупереч
вказаних норм, не погодившись із
рішенням перевізника щодо списання
коштів з рахунку ТЕС, позивач не
вирішував це питання в
претензійно-позовному порядку зі
станціями, які нарахували платежі, а
звернувся з позовом про стягнення
збитків до відповідача - постачальника
за договором №111/9.

Відповідно до пунктів 3, 4 «Правил
перевезення вантажів, які
змерзаються», у разі завантаження у
вагони в холодну пору року вантажів,
вологість яких вища за безпечну до
змерзання, відправник повинен
застосувати засоби профілактики від
змерзання та примерзання вантажу до
стін та підлоги вагонів.

В умовах стійких морозів ефективним
засобом застерігання від змерзання
вантажу у вагонах є попереднє (до
навантаження) промороження шляхом
багаторазового пересипання
(перелопачування) його екскаватором,
скрепером, грейферним краном або іншим
механізмом.

Пунктами 10, 11 цих Правил встановлено, що
у період року, зазначений у пункті 12 цих
Правил, залізниця не приймає до
перевезення вантажі, які змерзаються,
без застосування профілактичних
засобів від змерзання. Станція
відмовляє у прийманні до перевезення
вантажу, якщо в накладній не вказано
про застосовані заходи від змерзання, а
також якщо з вантажу виділяється
волога в кількості, яка може призвести
до обмерзання гальмівних частин
вагона.

Тобто, позивачем не доведено виконання
ним належним чином умов договору про
прийняття продукції за якістю у
відповідності з вимогами Інструкції П-7
та розділу 5 Договору, що укладений
сторонами в добровільному порядку, без
заперечень та зауважень, а також
документування факту прибуття спірної
партії вантажу у змерзлому стані
згідно до вимог «Правил перевезення
вантажів, які змерзаються».

Статтями 33, 34, 36 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень. Обставини справи, які
відповідно до законодавства, повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оскільки відповідач, ТОВ
«Укрвостокснабжение», у даній справі
не є вантажовідправником за спірними
відправками, а станція Нижнєкринка
Донецької залізниці (станція
відправлення) прийняла від
вантажовідправників вагони з вантажем
до перевезення без зауважень про його
якість та зауважень щодо проведених
профілактичних засобів від змерзання,
та враховуючи, що в матеріалах справи
відсутні акти прийняття продукції за
якістю за нормами Інструкції П-7, та
актів загальної форми оформлених
відповідно до вимог «Правил
перевезення вантажів, які змерзаються»
та «Правил складання актів», суд
вважає, що позивач не довів складової
збитків та необґрунтовано просить
стягнути з відповідача суму збитків у
розмірі 51 937грн. 56коп., які спричинені
позивачу саме з вини відповідача.

Також суд вважає, що вимога позивача
про стягнення збитків, які визначені
ним в позовній заяві, є необґрунтованою
ще й тому, що умовами договору №111/9 не
передбачено повернення саме таких
витрат відповідачем позивачу, а
наявність інших підстав для
застосування до відповідача
відповідальності у вигляді стягнення
збитків позивач суду не довів.

Таким чином, позивачем не доведено суду
всі складові факту понесення ним
збитків, тоді як відповідач довів суду
відсутність своєї вини у спричиненні
збитків позивачу, і підстави для
задоволення регресних вимог позивача і
застосування норм ст. 228 Цивільного
кодексу України відсутні.

Згідно статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене
господарський суд вважає, що позовні
вимоги ПАТ "Центренерго" є не
обґрунтованими, не підтвердженими
матеріалами справи, тому задоволенню
не підлягають.

У зв'язку з відмовою у задоволенні
позову, судові витрати, сплачені
позивачем покладаються на ПАТ
«Центренерго», відповідно до ст. 49 ГПК
України.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Центренерго»
до Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Укрвостокснабжение» за участю третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Публічного акціонерного
товариства «Шахтоуправління Донбас»,
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
відшкодування збитків у розмірі 51 937, 56
грн. - відмовити повністю.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті,
його вступну та резолютивну частини
проголошено у судовому засіданні 14
березня 2014 року.

Повний текст рішення буде складено 19
березня 2014 року.

Рішення господарського суду Донецької
області набирає законної сили за
правилами, встановленими частиною 5
статті 85 Господарського
процесуального кодексу України та може
бути оскаржене до Донецького
апеляційного господарського суду в
порядку, передбаченому розділом ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України.

Суддя
Е.В. Зекунов