ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.03.2014
Справа № 905/564/14

Господарський суд Донецької області у
складі головуючого судді Мирошниченка
Я.С.,

При секретарі судового засідання
Татьковій Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного
товариства «Завод обважнювачів»,

м. Костянтинівка, Донецька область

до відповідача: Фізичної особи-
підприємця ОСОБА_1,

м.Донецьк

про стягнення заборгованості 22368,44 грн.,
з яких 21248,00 грн. - сума основного боргу,
1120,44 грн. - 3% річних

За участю представників сторін:

від позивача :Сидюк Г.А., за довіреністю

від відповідача : не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство «Завод
обважнювачів», м. Костянтинівка,
Донецька область, (Надалі-Позивач) ,
звернулось до господарського суду
Донецької області з позовом до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
м.Донецьк(Надалі-Відповідач), про
стягнення заборгованості у розмірі
грн., з яких 21248,00 грн., 1120,44 грн. - 3%
річних.

В обґрунтування позовних вимог Позивач
посилається на неналежне виконання
Відповідачем умов Договору №87/12 від
14.03.2012р. в частині повної та своєчасної
оплати вартості поставленої продукції
за видатковими накладними №РН-0000176 від
14.03.2012р. та №РН-0000182 від 16.03.2012р.,
внаслідок чого утворилась
заборгованість в розмірі 21248,00 грн.

Нормативно свої вимоги Позивач
обґрунтовує посиланням на ст.ст.193,224
Господарського кодексу України,
ст.ст.16, 526, 527, 530, 625 Цивільного кодексу
України, ст.1 Господарського
процесуального кодексу України.

На підтвердження позовних вимог
Позивач надав суду (у копіях): Договір
№87/12 від 14.03.2012р., видаткові накладні
№РН-0000176 від 14.03.2012р. та №РН-0000182 від
16.03.2012р., довідку з ЄДРПОУ щодо Позивача,
розрахунок суми позову.

27.02.2014р. через канцелярію суду Позивач
надав власне письмове підтвердження
того, що у провадженні господарських
судів України або іншого органу, який в
межах своєї компетенції вирішує спори,
немає справи зі спору між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав та не має рішення цих органів з
такого спору, копію особливої
інформації з реєстру підприємств
України.

Представник Позивача у судовому
засіданні 27.02.2014р. підтримав позовні
вимоги.

Представник Відповідача в судові
засідання не з`явився, відзив на
позовну заяву не надав. Розгляд справи
неодноразово відкладався з 12.02.2014р. на
27.02.2014р, зокрема за необхідністю
витребування доказів необхідних для
розгляду справи. Про час та місце
розгляду справи був належним чином
повідомлений (відповідно списку
згрупованих відправлень
рекомендованих листів від
28.01.2014р.,14.02.2014р.,03.03.2014р. ).

Відповідно до підпункту 2 п.3.9.1.
Постанови пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011р. за змістом зазначеної статті 64
ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Враховуючи вищенаведене, суд визнав за
можливе розглядати справу за
відсутністю представника Відповідача
за наявними в справі матеріалами
відповідно до ст.75 ГПК України.

Представник Позивача клопотання щодо
фіксації судового процесу не заявляв, у
зв'язку з чим, розгляд справи
здійснювався без застосуванням
засобів технічної фіксації судового
процесу у відповідності до статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
Позивача, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для
вирішення справи, суд

ВСТАНОВИВ:

14 березня 2012 року між Публічним
акціонерним товариством «Завод
обважнювачів», м. Костянтинівка,
Донецька область ( Продавець ) та
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, м.
Донецьк (Покупець) було укладено
договір №87/12 (далі-Договір), згідно з
умовами якого продавець (Позивач)
зобов'язується передати у власність
покупцю (відповідачу), а відповідач в
порядку та на умовах, визначених у
цьому договорі, зобов'язується
прийняти та оплатити шлак доменний
молотий ТУ У 14.2-00126751.

Відповідно до п.1.1 розділу 3 Договору
орієнтовна сума договору складає
49600,00грн. Повна грошова сума
підтверджується видатковими
накладними. Представник покупця при
прийманні продукції зобов'язаний
звірити відповідність кількості
асортименту вказаного у накладній або
рахунку-фактурі, розписатись в
отриманні продукції, видати
представнику Продавця довіреність на
право отримання даної продукції.

Відповідно п.3.3 Договору продукція
поставляється на умовах самовивозу.
Датою поставки продукції є дата
підписання ТТН або акту приймання
партії продукції Покупцем.

Оплата за товар здійснюється шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок продавця,
порядок оплати: відстрочка платежу - 21
день.(п.5.1 Договору).

Пунктом 7.1 Договору сторони узгодили,
що договір набирає сили з моменту його
підписання сторонами та діє до 31.12.2012р.
, в частині розрахунків - до повного їх
завершення.

Як стверджує Позивач, на виконання умов
договору ним було поставлено
відповідачеві продукцію згідно з
видатковими накладними №РН-0000176 від
14.03.2012р. на суму 12400,00 грн. та №РН-0000182 від
16.03.2012р. на суму 8848,00 грн., всього на
загальну суму 21248,00 грн. (а.с. 9-10), а
Відповідач в свою чергу за поставлений
товар не розрахувався, що в свою чергу
обумовило звернення Позивача до суду з
позовом.

Господарський суд оцінює подані докази
та наведені обґрунтування за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності.

Згідно зі ст.33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до вимог статей 32, 34
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Відповідно до статті 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього Кодексу,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Згідно зі статтею 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
передбачених статтею 11 цього Кодексу,
тобто, із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки;
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 175,
статті 193 Господарського кодексу
України, майново-господарськими
визнаються цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку;
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до приписів статей 526
Цивільного кодексу України, ст. 193
Господарського кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Оцінивши зміст зазначеного договору,
суд дійшов висновку, що укладений
правочин за своїм змістом та правовою
природою є договором поставки, згідно з
визначенням, що міститься у статті 265
Господарського кодексу України. Який
підпадає під правове регулювання норм
ст.712 Цивільного кодексу України та
ст.ст.264-271 Господарського кодексу
України.

Згідно зі статтею 712 Цивільного
кодексу України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

За змістом статті 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання чи одностороння зміна
його умов не допускаються, крім
випадків, передбачених договором чи
законом, зокрема, у випадках порушення
зобов'язання; такі випадки повинні
підтверджуватися належними доказами,
складеними та оформленими відповідно
до вимог законодавства.

На підтвердження своїх вимог щодо
поставки товару позивачем до
матеріалів справи надано видаткові
накладні №РН-0000176 від 14.03.2012р. та
№РН-0000182 від 16.03.2012р., як доказ факту
отримання продукції Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1, м.Донецьк.

Дослідивши вищенаведені документи,
судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій та повинні бути
складені під час здійснення цієї
операції, а якщо це неможливо -
безпосередньо після її закінчення.
Статтею 1 цього Закону встановлено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Кожною стороною (підприємством), що
брала участь у здійсненні
господарської операції, мають бути
отримані первинні документи для
записів у регістрах бухгалтерського
обліку, інформація в яких ідентично
засвідчує зміст господарської
операції. Первинні документи
складаються на бланках типових форм,
затверджених Міністерством статистики
України, а також на бланках
спеціалізованих форм, затверджених
міністерствами і відомствами України.

Згідно з Положенням про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженим
наказом Міністерства фінансів України
№ 88 від 24.05.1995 року, господарські
операції господарюючих суб'єктів
фіксуються та підтверджуються
первинними документами, складеними та
оформленими відповідно до вимог
зазначеного Положення; первинні
документи для надання їм юридичної
сили та доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, від імені якого складено
документ, назва документа, дата та
місце складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному та вартісному виразі),
посади, підписи та прізвища осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції та складання
первинного документу, дані про
документ, що засвідчує особу
одержувача; первинні документи
підлягають обов'язковій перевірці
працівниками, які ведуть
бухгалтерський облік, за формою і
змістом, тобто, перевіряється
наявність у документі обов'язкових
реквізитів (пункти 2.4 та 2.15 вказаного
Положення).

Відповідно до пункту 2 "Інструкції
про порядок реєстрації виданих,
повернутих і використаних
довіреностей на одержання цінностей",
затвердженої наказом Міністерства
фінансів України №99 від 16.05.1996 року,
сировина, матеріали, паливо,
запчастини, інвентар, худоба, насіння,
добрива, інструмент, товари, основні
засоби та інші товарно-матеріальні
цінності, а також нематеріальні активи,
грошові документи і цінні папери
(надалі - цінності) відпускаються
покупцям або передаються безплатно
тільки за довіреністю одержувачів.

Згідно з пунктом 15 цієї Інструкції
відповідальність за дотримання
постачальником встановленого порядку
відпуску за довіреністю цінностей
покладається на посадових осіб
підприємства-постачальника, які мають
право підписувати первинні документи
на відпуск цінностей.

Відповідно до п. 5.23. Уніфікованої
системи організаційно-розпорядчої
документації, затвердженої наказом
Держспоживстандарту України від 07.04.2003
№55, підпис складається з назви особи,
яка підписує документ (повної, якщо
документ надруковано не на бланку,
скороченої - на документі,
надрукованому на бланку), особистого
підпису, ініціалів і прізвища.

Як встановлено судом, надані Позивачем
до матеріалів справи видаткові
накладні №РН-0000176 від 14.03.2012р. та
№РН-0000182 від 16.03.2012р. не містять у собі
всіх необхідних обов'язкових
реквізитів, а саме посилань на
довіреності, на підставі яких товар
передавався позивачем Відповідачу,
зазначення посади, призвіща, ім'я та
по-батькові повноважної особи
Відповідача (що отримала продукцію),
відтиску печатки відповідача.

Одночасно зазначені видаткові
накладні №РН-0000176 від 14.03.2012р. та
№РН-0000182 від 16.03.2012р. містять на собі
поряд із надрукованою відміткою
«Отримав(а)» підпис невстановленої
особи.

Позивачем не надано суду жодних інших
первинних документів, окрім видаткових
накладних №РН-0000176 від 14.03.2012р. та
№РН-0000182 від 16.03.2012р., які б
підтверджували поставку та передачу
товару відповідачеві.

При цьому, у матеріалах справи відсутня
будь-яка довіреність, якою б було
уповноважено представників
Відповідача на отримання товару від
Позивача.

Отже, виходячи з вищевикладеного та
матеріалів справи, встановлено, що
посилаючись на подання необхідних
документів, які підтверджують факт
здійснення господарських операцій,
позивач залишив поза увагою, що
загальний порядок виконання
постачальником зобов'язань за
договором поставки передбачає надання
продавцем первинних документів, які
для надання їм юридичної сили та
доказовості повинні мати крім інших
такі обов'язкові реквізити як посади,
підписи та прізвища осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції та складання
первинного документу, та належно
уповноважених діяти від особи
одержувача (дані про документ, що
засвідчує особу одержувача).

Таким чином, з урахуванням
вищевикладеного, суд дійшов висновку,
що видаткові накладні №РН-0000176 від
14.03.2012р. та №РН-0000182 від 16.03.2012р. не
можуть вважатись належним доказом
передачі позивачем відповідачеві
продукції .

Матеріали справи не містять належних
доказів на підтвердження факту
передачі товару Відповідачеві.

Оскільки Позивачем не доведено факту
передачі товару Відповідачу, тобто
відсутні підстави щодо стягнення з
Відповідача заборгованості у розмірі
21248,00 грн., то також відсутні підстави
щодо стягнення з Відповідача 3% річних у
розмірі 1120,44 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Завод
обважнювачів», м. Костянтинівка,
Донецька область про визнаються судом
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Згідно з ст.49 ГПК України при відмові в
позові судовий збір покладається на
Позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49,75, 82-85,
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю в задоволенні
позовних вимог Публічного
акціонерного товариства «Завод
обважнювачів», м. Костянтинівка,
Донецька область до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м.Донецьк, про
стягнення заборгованості у розмірі
21248,00 грн., з яких 21248,00 грн., 1120,44 грн. - 3%
річних.

У судовому засіданні 12 березня 2014 року
проголошено та підписано вступну та
резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та
підписано 17 березня 2014 року.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано, а у разі подання апеляційної
скарги - після розгляду справи
апеляційним господарським судом, якщо
рішення не буде скасовано.

Суддя
Я.С.
Мирошниченко

Надруковано 3 примірника:

1-до справи;

1-позивачу;

1-відповідачу.