ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2014 р.
Справа № 920/1878/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя
Гончар Т. В. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Полинця Б.А. за
довіреністю б/н від 02.08.2013 р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. №259С/3-11)
на рішення господарського суду
Сумської області від 12.12.13 у справі №
920/1878/13

за позовом ТОВ "Техноторг", м. Миколаїв

до ФГ «Захарченко Анатолій
Володимирович», с. Юнаківка

про стягнення 138 272,66 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2013 р. ТОВ "Техноторг"
звернулось до господарського суду
Сумської області з позовом про
стягнення з ФГ «Захарченко Анатолій
Володимирович» 138 272 грн. 66 коп., в тому
числі 127 925 грн. 00 коп. заборгованості
відповідно до договору купівлі -
продажу від 21.03.2013 року, 985 грн. 02 коп.
пені відповідно до пункту 6.2.1. договору,
9 137 грн. 50 коп. штрафу відповідно до п.
6.2.2, 225 грн. 14 коп. 3% річних. В
обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на невиконання відповідачем
своїх зобов'язань за договором купівлі
- продажу в частині здійснення
попередньої оплати, чим, на його думку,
порушені вимоги статей 526, 530, 629, 693 ЦК
України. Отже, позивач просив стягнути
з відповідача несплачену частину
попередньої оплати з нарахованою
відповідно до умов договору неустойкою
(штрафом та пенею) та річними
відсотками відповідно до статті 625 ЦК
України.

Рішенням господарського суду Сумської
області від 12.12.2013 року у справі №
920/1878/13 ( суддя Зайцева І.В.) в позові
відмовлено.

Позивач з зазначеним рішенням не
погодився, звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
зазначене рішення скасувати у повному
обсязі та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи скаргу заявник
посилається на те, що судом першої
інстанції не застосовано до
правовідносин, які виникли між
покупцем та продавцем положень ч. 3 ст.
692 ЦК України, неправильно застосовано
норму ст. 538 ЦК України та порушено
процесуальні норми.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 29.01.2014 р. дану
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено до розгляду
на 26.02.2014 р.

Відповідач 26.02.2014 р. надав за вх. № 1748
відзив на апеляційну скаргу, в якому
проти апеляційної скарги позивача
заперечує, просить її залишити без
задоволення, а оскаржуване рішення
суду - без змін, посилаючись на те, що
судом першої інстанції повно та
всебічно досліджені усі фактичні
обставини справи, яким надана належна
правова оцінка.

В судове засідання, призначене на 26.02.2014
р. представник позивача не з'явився,
причину неявки не повідомив, хоча у
відповідності до вимог чинного
законодавства про дату, час та місце
проведення судового засідання був
повідомлений належним чином, будь-яких
письмових клопотань (в т.ч. і про
відкладення розгляду справи) не
заявляв.

Враховуючи належне повідомлення
позивача про час та місце засідання
суду, відсутність будь-яких клопотань,
колегія суддів вважає за можливе
розглянути апеляційну скаргу позивача
за відсутності його представника, за
наявними у матеріалах справи доказами.

Перевіривши повноту встановлених
судом обставин справи та наданих
сторонами в підтвердження обставин
справи доказів, надану в рішенні суду
їх юридичну оцінку, дослідивши
матеріали справи та правильність
застосування господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
заслухавши пояснення представника
відповідача, розглянувши доводи
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення
господарського суду Харківської
області від 21.06.2012 р. по справі № 5023/1918/12
підлягає залишенню без змін, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
21.03.2013 року між сторонами був укладений
договір купівлі-продажу, відповідно до
умов якого позивач зобов'язався
передати у власність відповідача
товар, а останній зобов'язався прийняти
товар та оплатити його на умовах,
визначених договором.

У відповідності до з пункту 2.1.
договору, загальна вартість товару
складає 182 750 грн. 00 коп.

Пунктом 2.2. договору передбачено, що
відповідач зобов'язаний оплатити
позивачу вартість товару в наступному
порядку:

1) 10 % від загальної вартості товару,
тобто 18 275 грн. 00 коп. протягом трьох
робочих днів з моменту підписання
сторонами договору - до 26.03.2013 року
включно;

2 ) 90 % від загальної вартості товару - 164
475 грн. 00 коп. до 01.10. 2013 року.

Так, звертаючись з позовом позивач
зазначив, що відповідач не виконав свої
зобов'язання належним чином, оскільки
не повністю перерахував належні за
договором кошти, а саме:

- 21.03.2013 року сплатив 9 137 грн.50 коп.,

- 27.03.2013 року сплатив 10 000 грн. 00 коп.

- 05.04.2013 року сплатив 35 687 грн. 50 коп.

Станом на 23.10.2013 року відповідачем було
сплачено 54 825 грн. 00 коп.

Колегія суддів апеляційної інстанції,
вислухавши представника відповідача,
ретельно дослідивши матеріали справи,
дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення позову,
виходячи з наступного.

Судова колегія вважає за необхідне
зазначити наступне.

Згідно ст.11 ЦК України цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Відповідно до статті 693 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо такий
строк не встановлений договором, - у
строк, визначений відповідно до статті
530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов'язку
щодо попередньої оплати товару
застосовуються положення статті 538
цього Кодексу.

Положеннями ч. 3 ст. 538 ЦК України
встановлено, що у разі невиконання
однією із сторін у зобов'язанні свого
обов'язку або за наявності очевидних
підстав вважати, що вона не виконає
свого обов'язку у встановлений строк
(термін) або виконає його не в повному
обсязі, друга сторона має право
зупинити виконання свого обов'язку,
відмовитися від його виконання
частково або в повному обсязі.

Цією статтею передбачено, що, якщо
зустрічне виконання обов'язку
здійснено однією із сторін, незважаючи
на невиконання другою стороною свого
обов'язку, (в даному випадку це мала б
бути поставка товару), друга сторона
повинна виконати свій обов'язок. Таким
чином, законодавець чітко
регламентував правовідносини щодо
купівлі - продажу на умовах попередньої
оплати, які полягають у неможливості
примушення сторони до внесення
передоплати.

Аналогічної позиції дотримується і
судова практика. Так, відповідно до
положень ч. 4 ст. 538 Цивільного кодексу
України, якщо зустрічне стороною свого
обов'язку, друга сторона повинна
виконати свій обов'язок.

В судовій практиці положення абз.2 ч. 1
ст. 693 та частин 1, 3, 4 ст. 538 ЦК України
вважаються нормами імперативними,
тобто такими, що не можуть бути згідно
зі ст. 6 ЦК України, змінені договором
стосовно конкретних правовідносин
сторін. Про таку позицію, зокрема,
зазначено в Постанові Вищого
господарського суду України від 11.04.2011
р. у справі №41/506.

Отже, можна зробити висновок про те, що
для виникнення зобов'язання у сторін
недостатньо самого тільки підписання
договору купівлі-продажу, важливим є
саме факт виконання зустрічного
обов'язку однією із сторін. Несплата
відповідачем попередньої оплати
товару надає право позивачу не
поставляти цей товар. Попередня оплата
в цьому випадку є певною гарантією для
позивача щодо уникнення випадку
поставки ним товару відповідачу та
неоплати останнім цього поставленого
товару. Якщо взяти до уваги
вищезазначені обставини, то позивач
мав би право зобов'язувати виконати
обов'язок відповідача тільки в тому
випадку, якщо б ним було поставлено цей
товар, незалежно від його оплати з боку
відповідача, що, очевидно суперечить
правопорядку в Україні.

Таким чином, наслідком невиконання
відповідачем своїх обов'язків щодо
попередньої оплати товару можуть бути
лише дії позивача, які стосуються
збереження частково своїх договірних
зобов'язань (в межах часткової оплати)
або відмови від виконання зобов'язань з
поверненням отриманих коштів. Самої
можливості при зустрічному виконанні
зобов'язання стягнути суму попередньої
оплати чинне законодавство не надає,
оскільки такі дії суперечать загальним
засадам, визначеним в ст. 6 Цивільного
кодексу України, зокрема принципу
свободи договору та положенням
Цивільного кодексу України щодо
зустрічного виконання зобов'язання.

Такої ж думки дотримується і Вищий
господарський суд України при розгляді
аналогічних справ, зокрема така
позиція суду визначена в постанові від
06.03.2008 р. по справі №18/365.

Зміст договору сторін у даному спорі
повністю відповідає наведений вище
правовій концепції. Так, договором
передбачене таке забезпечення
виконання зобов'язань покупця
(відповідача), як забезпечувальний
платіж, пунктом 5.2. договору узгоджено,
що до моменту виконання покупцем
(відповідачем) всіх своїх грошових
зобов'язань за цим договором сума всіх
грошових коштів сплачених ним за
договором, вважатиметься
забезпечувальним платежем. У разі
дострокового припинення дії цього
договору сума забезпечувального
платежу переходить у власність
продавця (позивача).

Крім того, в пункті 3.1.10 договору
зазначено, що продавець має право у
разі порушення покупцем (відповідачем)
умов цього договору утримати (залишити
у своїй власності) суму штрафних
санкцій із грошових коштів, одержаних
від покупця за цим договором.

Таким чином, з огляду на аналіз
вищезазначених правових норм та умов
договору, колегія суддів апеляційної
інстанції дійшла висновку, що позовні
вимоги є необґрунтованими та відсутні
підстави для їх задоволення. Посилання
представника позивача на те, що
невиконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором завдало йому
збитків, не може бути взято судом до
уваги, оскільки предметом даного спору
не є відшкодування збитків і позивач не
позбавлений права стягнути збитки
шляхом подання відповідного позову.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, що позивачем
не виконано.

На підставі вищевикладеного колегія
суддів вважає, що твердження позивача,
викладені ним в апеляційній скарзі
ґрунтуються на припущеннях, не
доведені належними доказами, тоді як
господарським судом першої інстанції в
повній мірі з'ясовані та правильно
оцінені обставини у справі та ухвалене
ним рішення є законним та
обґрунтованим, у зв'язку з чим підстав
для його скасування та задоволення
апеляційної скарги колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "Техноторг", м.
Миколаїв на рішення господарського
суду Сумської області від 12.12.13 у справі
№ 920/1878/13 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської
області від 12.12.13 у справі № 920/1878/13
залишити без змін.

Повний текст постанови складено 28.02.2014
року

Головуючий суддя
Слободін М.М.

Суддя
Гончар Т. В.

Суддя
Гребенюк Н. В.