КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2014 р. Справа№ 910/23256/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Скрипки І.М.

Чорногуза М.Г.

За участю секретаря судового засідання
Ворони В.В.

представників сторін:

від позивача - Бондар І.В. -
дов. № 2ю від 10.01.2013 р.;

Вакуленко
Є.В. - дов. № 3ю від 10.01.2013 р.;

від відповідача -
Ковальчук-Відьмук В.М. - б/н від 10.01.2014 р.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Елко Пак»

на ухвалу Господарського
суду міста Києва

від 31.01.2014 року

у справі № 910/23256/13 (суддя -
Ломака В.С.)

за заявою Товариства з
обмеженою відповідальністю «Хімпласт»

про вжиття заходів до
забезпечення позову,

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Хімпласт»

до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Елко Пак»

про стягнення 4 113 632,55
грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 31.01.2014 року у справі № 910/23256/13
заяву Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хімпласт» про
вжиття заходів до забезпечення позову
задоволено.

Не погоджуючись із даною ухвалою,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Елко Пак»
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
ухвалу Господарського суду міста Києва
від 31.01.2014 року повністю та прийняти
нове рішення, яким в задоволенні заяви
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хімпласт» про
вжиття заходів до забезпечення позову
відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 27.02.2014 року
справу було прийнято до провадження у
складі головуючого судді Мальченко А.О.
суддів: Жук Г.А., Скрипка І.М. та
призначено до розгляду на 13.03.2014 року.

12.03.2014 року через Відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від Товариства з
обмеженою відповідальністю «Хімпласт»
надійшов відзив, у якому останній
просить апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а оскаржувану ухвалу - без
змін.

В судовому засіданні 13.03.2014 року було
оголошено перерву в розгляді справи до
14.03.2014 року.

Розпорядженням В.о. голови Київського
апеляційного господарського суду від
14.03.2014 року, у зв'язку з перебуванням
головуючого судді Мальченко А.О. та
судді по взаємозаміні Коршун Н.М., а
також судді Жук Г.А. у відпустці,
сформовано судову колегію у складі:
головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді -
Скрипка І.М., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 14.03.2014 року
справу було прийнято у складі
головуючого судді Ткаченка Б.О., суддів:
Скрипки І.М., Чорногуза М.Г. до свого
провадження.

У судовому засіданні 14.03.2014 року, у
відповідності до ч. 7 ст. 81-1 ГПК України,
за ініціативою суду здійснювалось
фіксування судового процесу з
допомогою звукозаписувального
технічного засобу.

Представником позивача було
заявлено відвід судді Ткаченку Б.О. у
зв'язку з порушенням, на його думку, ст.
2-1 ГПК України.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 14.03.2014 року у
задоволенні заяви позивача про відвід
судді Ткаченка Б.О. було відмовлено.

Крім того, у судовому засіданні
14.03.2014 року представниками позивача та
відповідача були заявлені клопотання
про долучення письмових пояснень разом
з додатковими доказами, вказані
клопотання сторін колегією суддів були
задоволені.

Представником позивача було заявлено
усне клопотання про відкладення
розгляду спору, у зв'язку з
необхідністю ознайомитись з
письмовими поясненнями відповідача та
наданням відповідних заперечень, на
підставі ст. 22 ГПК України, наданими у
судовому засіданні.

У судовому засіданні 14.03.2014 року
клопотання позивача було задоволено та
оголошено перерву в розгляді справи до
17.03.2014 року.

17.03.2014 року через Відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від Товариства з
обмеженою відповідальністю «Хімпласт»
надійшли заперечення на письмові
пояснення відповідача, подані 13.03.2013
року.

17.03.2014 року через Відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від Товариства з
обмеженою відповідальністю «Елко Пак»
надійшли копії позовної заяви позивача
з додатками по даній справі.

У судовому засіданні 17.03.2014 року
представником Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хімпласт» були
надані уточнені письмові пояснення,
які стосувалися видаткових накладних.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
мотивовані тим, що судом першої
інстанції було неповно з'ясовано
обставини, які мають значення для
справи, а також невірно застосовано
норми матеріального і процесуального
права, що призвело до прийняття
невірного рішення по суті спору.

Представник Товариства з обмеженою
відповідальністю «Елко Пак» у
поясненнях, наданих у судовому
засіданні, підтримав доводи, викладені
в апеляційній скарзі, просив суд ухвалу
Господарського суду міста Києва від
31.01.2014 року скасувати повністю та
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні заяви Товариства з
обмеженою відповідальністю «Хімпласт»
про вжиття заходів до забезпечення
позову відмовити.

Представник Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хімпласт» у
поясненнях, наданих у судовому
засіданні, заперечував проти доводів
апелянта, викладених в апеляційній
скарзі, просив суд відмовити в
задоволенні скарги та залишити без
змін оскаржувану ухвалу місцевого
господарського суду як таку, що
прийнята з повним, всебічним та
об'єктивним з'ясуванням обставин, які
мають значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Хімпласт»
звернулося з позовом про стягнення 4 113
632,55 грн., з урахуванням заяви про
зменшення розміру позовних вимог.

В обґрунтування позовних вимог,
позивач посилається на те, що
відповідачем у порушення взятих на
себе зобов'язань не було оплачено у
повному обсязі поставлений товар,
внаслідок чого у відповідача виникла
заборгованість перед позивачем.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Хімпласт» (далі - ТОВ
«Хімпласт») звернулося із заявою, в
якій просить суд накласти в межах суми
позовних вимог арешт на грошові кошти
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Елко Пак» (далі - ТОВ
«Елко Пак»), які знаходяться на
рахунках у банківських установах, у
тому числі: № 6866 (долари США) та №
6866 (українська гривня) в ПУАТ
«Фідобанк», МФО 300175; № 9 (російські
рублі), № 9 (долари США), № 9
(Євро), № 9 (українська гривня) в АТ
«Фортуна-банк», МФО 300904; № 4549
(російські рублі), № 4549 (долари
США), № 4549 (Євро) та № 4549
(українська гривня) в ПАТ «Радикал
Банк», МФО 319111; № 909 (українська
гривня) в ПАТ Банк «Контракт», МФО 322465;
№ 1901 (долари США), № 1901 (Євро),
№ 1901 (українська гривна), №
1901 (українська гривна), № 9003
(українська гривна), № 9002
(українська гривна), № 9001
(українська гривна), № 9005
(українська гривна), № 9004
(українська гривна), а також на всіх
рахунках в банківських установах,
виявлених державною виконавчою
службою.

Відповідно до ст. 66 ГПК України,
господарський суд за заявою сторони,
прокурора чи його заступника, який
подав позов, або з своєї ініціативи має
право вжити передбачених статтею 67
цього Кодексу заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.

Згідно статті 67 Господарського
процесуального кодексу України позов
забезпечується, зокрема, накладанням
арешту на майно або грошові суми, що
належать відповідачеві, забороною
відповідачеві вчиняти певні дії,
забороною іншим особам вчиняти дії, що
стосуються предмета спору.

Позивач у обґрунтування заяви
посилається на те, що відповідач,
по-перше, заперечує факт отримання
товару та відповідно існування
заборгованості за його поставку,
заперечує проти справжності підписів
та печатки на таких документах,
по-друге, намагається затягнути
розгляд справи, заявивши клопотання
про зупинення провадження у справі та
подавши позов про визнання недійсним
Договору на підставі якого здійснено
поставку.

На думку позивача, вказане свідчить про
намагання відповідача затягнути
розгляд справи та ухилитись від
виконання зобов'язань за Договором
поставки, що унеможливить у подальшому
виконання рішення суду у даній справі.

Місцевий господарський суд дійшов
висновку про задоволення заяви про
вжиття заходів до забезпечення позову
з огляду на тривале невиконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань, значний їх розмір та
ухилення від їх виконання, намагання
затягнути розгляд спору у судовому
порядку.

Перевірити обґрунтованість доводів
сторін стосовно первинних документів
на підтвердження поставки товару, на
даній стадії судового розгляду, суд не
має можливості, оскільки розгляд
справи по суті не почався, а предметом
апеляційного провадження у даній
справі є ухвала про забезпечення
позову. У зв'язку з цим колегія не може
досліджувати питання обґрунтованості
доводів сторін щодо поставки товару.

Як передбачено абз. 2 п. 1. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року № 16 «Про деякі
питання практики застосування заходів
до забезпечення позову» (далі -
постанова Пленуму № 16) особа, яка
подала заяву про забезпечення позову,
повинна обґрунтувати причини
звернення із заявою про забезпечення
позову. З цією метою та з урахуванням
загальних вимог, передбачених статтею
33 Господарського процесуального
кодексу України, обов'язковим є подання
доказів наявності фактичних обставин,
з якими пов'язується застосування
певного заходу до забезпечення позову.

Відповідно до абз. 3 п. 1. постанова
Пленум № 16 зазначено, що при вирішенні
питання про забезпечення позову
господарський суд має здійснити оцінку
обґрунтованості доводів заявника щодо
необхідності вжиття відповідних
заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і
адекватності вимог заявника щодо
забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості
інтересів сторін, а також інших
учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним
заходом до забезпечення позову і
предметом позовної вимоги, зокрема, чи
спроможний такий захід забезпечити
фактичне виконання судового рішення в
разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або
невиконання рішення господарського
суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із
вжиттям таких заходів прав та
охоронюваних законом інтересів осіб,
що не є учасниками даного судового
процесу.

Пунктом 3 постанова Пленуму №16
визначена позиція про доцільність
вирішення питання про вжиття
забезпечувальних заходів саме на
стадії підготовки справи до розгляду.

Умовою застосування заходів до
забезпечення позову за вимогами
майнового характеру є достатньо
обґрунтоване припущення, що майно (в
тому числі грошові суми, цінні папери
тощо), яке є у відповідача на момент
пред'явлення позову до нього, може
зникнути, зменшитись за кількістю або
погіршитись за якістю на момент
виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для
забезпечення позову є підтверджена
доказами наявність фактичних обставин,
з якими пов'язується застосування
певного виду забезпечення позову. Про
такі обставини може свідчити вчинення
відповідачем дій, спрямованих на
ухилення від виконання зобов'язання
після пред'явлення вимоги чи подання
позову до суду (реалізація майна чи
підготовчі дії до його реалізації,
витрачання коштів не для здійснення
розрахунків з позивачем, укладення
договорів поруки чи застави за
наявності невиконаного спірного
зобов'язання тощо). Саме лише посилання
в заяві на потенційну можливість
ухилення відповідача від виконання
судового рішення без наведення
відповідного обґрунтування не є
достатньою підставою для задоволення
відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення
позову, що застосовується
господарським судом, визначається його
відповідністю вимогам, на забезпечення
яких він вживається. Оцінка такої
відповідності здійснюється
господарським судом, зокрема, з
урахуванням співвідношення прав
(інтересу), про захист яких просить
заявник, з вартістю майна, на яке
вимагається накладення арешту, або
майнових наслідків заборони
відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову
не повинні мати наслідком повне
припинення господарської діяльності
суб'єкта господарювання, якщо така
діяльність, у свою чергу, не
призводитиме до погіршення стану
належного відповідачеві майна чи
зниження його вартості.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що заперечення проти факту отримання
товару у даній категорії спорів і
звернення відповідача до суду з
позовом про визнання недійсним
договору, за яким відбулась поставка,
може свідчити про намагання затягнути
судовий розгляд справи шляхом
зловживання своїми процесуальними
правами, у тому числі з метою вчинення
дій, спрямованих на зменшення активів,
що унеможливить у майбутньому
виконання рішення суду.

З огляду на вказане суд дійшов висновку
про необхідність забезпечення позову
на час вирішення спору між сторонами.

Колегія суддів не може погодитись з
таким висновком, оскільки у вирішенні
питання про забезпечення позову
господарський суд має здійснювати
оцінку обґрунтованості доводів
заявника щодо необхідності вжиття
відповідних заходів з урахуванням
наявності зв'язку між конкретним
заходом до забезпечення позову і
змістом позовних вимог та обставинами,
на яких вони ґрунтуються, і доказами,
які наведені на їх підтвердження, та
положеннями законодавства, якими
позивач обґрунтовує свої права,
подаючи позов.

Суд першої інстанції, задовольняючи
клопотання про забезпечення позову,
посилався лише на припущення позивача,
які не підтверджені належними та
допустимими доказами в розумінні ст. 34
ГПК України.

Потенційна можливість ухилення
відповідача від виконання судового
рішення без наведення відповідного
обґрунтування не є достатньою
підставою для задоволення заяви про
забезпечення позову.

Також судова колегія зазначає, що
вирішуючи питання про вжиття заходів
до забезпечення позову шляхом
накладення арешту, суд першої
інстанції не обґрунтував, яким чином
невжиття застосованих ним заходів до
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання у
подальшому рішення господарського
суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що накладення арешту на грошові кошти,
які знаходяться на рахунках
відповідача, у межах суми спору, не може
призвести до припинення господарської
діяльності відповідного суб'єкта
господарювання.

Колегія суддів вказує, що незрозуміло
на підставі яких доводів чи доказів суд
дійшов даного висновку. Докази, що
підтверджують дослідження вказаного
питання у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, будь-яких доказів що
відповідачем витрачаються кошти чи
відчужується майно, чи будь-яким іншим
чином зменшуються активи відповідача,
позивачем не надано. Жодних причин, у
зв'язку з якими треба забезпечувати
позов та будь-яких належних доказів, що
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду, позивачем не
надано.

З огляду на вказане вище, колегія
суддів вважає помилковим висновок суду
першої інстанції про задоволення
клопотання позивача про забезпечення
позову шляхом накладення арешту на
грошові кошти відповідача.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини справи, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обставини, викладені Товариством з
обмеженою відповідальністю «Елко Пак»
в апеляційній скарзі, знайшли своє
підтвердження під час розгляду даної
справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
ухвалу Господарського суду міста Києва
від 31.01.2014 року по справі № 910/23256/13
прийнято з порушенням норм
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційна скарга відповідача
підлягає задоволенню, а оскаржувана
ухвала про забезпечення позову -
скасуванню, з прийняттям нового
рішення про відмову у задоволенні
заяви (клопотання) Товариства з
обмеженою відповідальністю «Хімпласт»
про вжиття заходів до забезпечення
позову.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101-106
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Елко Пак»
задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду
міста Києва від 31.01.2014 року по справі №
910/23256/13 скасувати.

3. У задоволенні заяви (клопотання)
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хімпласт» про
вжиття заходів до забезпечення позову
відмовити.

4. Матеріали справи № 910/23256/13
повернути до Господарського суду міста
Києва.

5. Постанова набирає законної сили
з моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Головуючий суддя
Б.О. Ткаченко

Судді
І.М. Скрипка

М.Г. Чорногуз

Повний текст рішення складено 18.03.2014
року.