м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 922/479/13-г 04.03.14
За позовом Публічного акціонерного
товариства «Укртелеком» в особі
Харківської філії Публічного
акціонерного товариства «Укртелеком»
до Харківської обласної державної
про стягнення 52 051,28 грн.
Суддя Морозов С.М.
За участю представників сторін:
від позивача: Листопадова Н.О.
(представник за довіреністю №566 від
від відповідача: не з'явились.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Публічне акціонерне товариство
«Укртелеком» в особі Харківської філії
Публічного акціонерного товариства
«Укртелеком» (надалі також - позивач)
звернулось до Господарського суду
Харківської області з позовом про
стягнення з Харківської обласної
державної адміністрації (надалі також -
відповідач) заборгованості за
телекомунікаційні послуги в розмірі 52
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач належним чином не виконує
зобов'язання по оплаті послуг
«Груповий міжміський телефонний
зв'язок», наданих позивачем, відповідно
до умов усного договору про надання
телекомунікаційних послуг, який був
укладений на підставі замовлення
Відповідач надав до матеріалів справи
заперечення на позовну заяву, в яких
зазначає про те, що у 2012 році між
сторонами не було укладено договір про
надання послуг «ГМТЗ» через
неузгодженість розцінок на зазначені
вище послуги. Заборгованість в сумі 52
051,28 грн. за послугу «ГМТЗ» перед
позивачем в обліку обласної державної
адміністрації не значиться за
відсутністю договору та актів про
надання зазначених послуг в 2012 році.
Посилання позивача на визнання
відповідачем заборгованості в листі
обласної державної адміністрації від
11.09.2012р. №01-83/7142, на думку відповідача,
не відповідає дійсним обставинам
справи, оскільки лист відповідача
містить лише загальну інформацію про
рівень фінансування обласної
державної адміністрації, про вжиття
заходів стосовно перерозподілу
кошторисних призначень та здійснення
погашення кредиторської
заборгованості за фактично надані
послуги по мірі надходження
фінансування. Питання визнання чи
невизнання якоїсь конкретної суми за
якийсь конкретний період в зазначеному
листі не розглядалось. Відповідач
вважає, що докази надання послуг «ГМТЗ»
позивачем не надані. Посилання
позивачем рахунків-актів, в яких
зазначено, що «цей рахунок є одночасно
актом передавання-приймання виконаних
робіт (наданих послуг) за розрахунковий
період…» також відповідач вважає
необґрунтованим, оскільки відповідно
до пункту 2.1. Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№88 від 24.05.1995р. та зареєстрованому в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704 первинні документи - це
документи, створені у письмовій або
електронній формі, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
повернення. Позивачем не надано
жодного рахунку -акту, підписаного
Ухвалою Господарського суду
Харківської області від 04.02.2013р. в
справі було порушено провадження,
присвоєно №922/479/13-г та призначено до
Рішенням Господарського суду
Харківської області від 25.03.2013р.
позовні вимоги в справі №922/479/13-г було
задоволено повністю.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 05.06.2013р.
Рішення Господарського суду
Харківської області від 25.03.2013р. було
залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 03.10.2013р. Постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 05.06.2013р. та
Рішення Господарського суду
Харківської області від 25.03.2013р. було
скасовано та справу №922/479/13-г
направлено на новий розгляд до
Господарського суду Харківської
області.

Рішенням Господарського суду
Харківської області від 18.11.2013р.
позовні вимоги в справі №922/479/13-г було
задоволено частково.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 20.01.2014р.
Рішення Господарського суду
Харківської області від 18.11.2013р. було
скасовано, а справу №922/479/13-г було
направлено за підсудністю до
Господарського суду міста Києва.

Листом №922/479/1-г/000338 від 06.02.2014р.
матеріали справи №922/479/13-г було
надіслано до Господарського суду міста
Києва за територіальною (виключною)
підсудністю.

Проведеним 11.02.2014р. автоматичним
розподілом справ в Господарському суді
міста Києва, дана справа була
розподілена на суддю Морозова С.М.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 12.01.2014р. справу №922/479/13-г було
прийнято до провадження суддею
Морозовим С.М., розгляд призначено на
04.03.2014р.

В судове засідання 04.03.2014р. від
відповідача уповноважений представник
не з'явився, про час та місце судового
засідання відповідач повідомлявся
належним чином, докази чого містяться в
матеріалах справи.

Відповідачем було надіслано до суду
клопотання про можливість розгляду
справи за відсутності уповноваженого
представника в судовому засіданні.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, оскільки суд відкладав
розгляд справи, надаючи можливість
учасникам судового процесу
реалізувати свої процесуальні права на
представництво інтересів у суді та
подання доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 ГПК України, не
знаходить підстав для відкладення
розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст.
6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
строку.

Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005р. у справі «Смірнова проти
України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду
України головам апеляційних судів
України №1-5/45 від 25.01.2006р., у
цивільних, адміністративних і
господарських справах перебіг
провадження для цілей статті 6
Конвенції розпочинається з моменту
подання позову і закінчується
винесенням остаточного рішення у
справі.

Критерії оцінювання «розумності»
строку розгляду справи є спільними для
всіх категорій справ (цивільних,
господарських, адміністративних чи
кримінальних). Це - складність справи,
поведінка заявника та поведінка
органів державної влади (насамперед,
суду). Відповідальність держави за
затягування провадження у справі, як
правило, настає у випадку
нерегулярного призначення судових
засідань, призначення судових засідань
з великими інтервалами, затягування
при передачі або пересиланні справи з
одного суду в інший, невжиття судом
заходів до дисциплінування сторін у
справі, свідків, експертів, повторне
направлення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
розгляд.

Всі ці обставини судам слід
враховувати при розгляді кожної
справи, оскільки перевищення розумних
строків розгляду справ становить
порушення прав, гарантованих пунктом 1
статті 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, а збільшення
кількості звернень до Європейського
суду з прав людини не лише погіршує
імідж нашої держави на міжнародному
рівні, але й призводить до значних
втрат державного бюджету.

В судовому засіданні 04 лютого 2014 року
було оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач є оператором на ринку
телекомунікаційних послуг та надає
телекомунікаційні послуги споживачам
відповідно до Законів України «Про
телекомунікації», «Про захист прав
споживачів», інших актів
законодавства, у тому числі Правил
надання та отримання
телекомунікаційних послуг, які
затверджуються постановою Кабінету
Міністрів України та інших нормативних
документів в сфері телекомунікацій.

Статтею 1 Закону України «Про
телекомунікації» встановлено, що
споживач телекомунікаційних послуг це
юридична або фізична особа, яка
потребує, замовляє та/або отримує
телекомунікаційні послуги для власних
потреб, а телекомунікаційна послуга
(послуга) це продукт діяльності
оператора та/або провайдера
телекомунікацій, спрямований на
задоволення потреб споживачів у сфері
телекомунікацій.

Позивач, за замовленнями відповідача,
протягом 2012 року надавав останньому
послуги «Груповий міжміський
телефонний зв'язок (конференц-зв'язок)»
(далі ГМТЗ) для проведення селекторних
нарад за системою ГМТЗ з районами
Харківської області.

Послуги відповідачу надавались
позивачем відповідно до Тимчасового
регламенту з надання послуги «Груповий
міжміський телефонний зв'язок
(конференц-зв'язок)», затвердженого
розпорядженням Харківської філії
Публічного акціонерного товариства
«Укртелеком» від 24.12.2010р. №67 та
розробленого відповідно до Закону
України «Про телекомунікації», Правил
надання та отримання
телекомунікаційних послуг та інших
нормативних документів в сфері
телекомунікацій.

Відповідач звертався до позивача з
замовленнями про організацію послуги
«Груповий міжміський телефонний
зв'язок (конференц-зв'язок)», в яких
зазначалась певна дата та час
проведення наради, найменування
адміністративно-територіальних
одиниць, які необхідно підключити до
студії відповідача/позивача для
проведення наради. Дані замовлення
відповідач надавав позивачу шляхом
направлення телефонограм, відповідно
до розділу 6 Тимчасового регламенту з
надання послуги «Груповий міжміський
телефонний зв'язок (конференц-зв'язок)».

На підставі замовлень, наданих
відповідачем, позивач складав схему
№504 (телеграми), відповідно до якої
проводилась нарада (розділ 6
Тимчасового регламенту з надання
послуги «Груповий міжміський
телефонний зв'язок
(конференц-зв'язок)»).

Всього протягом 2012 року позивачем було
проведено 55 нарад, загальною вартістю 51
347,76 грн., а саме:

- за січень 2012р. проведена 1 нарада,
вартість якої складає 932,16 грн.;

- за лютий 2012р. проведено 7 нарад,
вартість яких складає 6 533,76 грн.;

- на березень 2012р. проведено 4 наради,
вартість яких складає 5 059,20 грн.;

- за квітень 2012р. проведено 5 нарад,
вартість яких складає 4 302,24 грн.;

- за травень 2012р. проведено 4 наради,
вартість яких складає 4 755,84 грн.;

- за червень 2012р. проведено 5 нарад,
вартість яких складає 3 290,88 грн.;

- за липень 2012р. проведено 4 наради,
вартість яких складає 3 511,68 грн.;

- за серпень 2012р. проведено 6 нарад,
вартість яких складає 7 579,20 грн.;

- за вересень 2012р. проведено 3 наради,
вартість яких складає 2 280,48 грн.;

- за жовтень 2012р. проведено 9 нарад,
вартість яких складає 6 918,00 грн.;

- за листопад 2012р. проведено 4 наради,
вартість яких складає 3 655,68 грн.;

- за грудень 2012р. проведено 3 наради,
вартість яких складає 2 528,64 грн.

Відповідачу було відкрито особовий
рахунок №62239.

Вартість послуги «Груповий міжміський
телефонний зв'язок (конференц-зв'язок)»
розраховувалась позивачем на підставі
тарифів, затверджених наказом
Публічного акціонерного товариства
«Укртелеком» від 22.09.10р. №376 «Про
затвердження тарифів на послугу
«Груповий міжміський телефонний
зв'язок (конференц-зв'язок)».

Як свідчать матеріали справи, позивач
на адресу відповідача направляв
рахунки-акти (№1.2012.62239 за січень 2012р. на
суму 932,16 грн., №2.2012.62239 за лютий 2012р. на
суму 6 533,76 грн., №3.2012.62239 за березень
2012р. на суму 5 059,20 грн., №4.2012.62239 за
квітень 2012р. на суму 4 302,24 грн., №5.2012.62239
за травень 2012р. на суму 4 755,84 грн.,
№6.2012.62239 за червень 2012р. на суму 3 290,88
грн., №7.2012.62239 за липень 2012р. на суму 3
511,68 грн., №8.2012.62239 за серпень 2012р. на
суму 7 579,20 грн., №9.2012.62239 за вересень
2012р. на суму 2 280,48 грн., №10.2012.62239 за
жовтень 2012р. на суму 6 918,00 грн., №11.2012.62239
за листопад 2012р. на суму 3 655,68 грн.,
№12.2.012.62239 за грудень 2012р. на суму 2 528,64
грн.), в яких зазначено, що "цей рахунок є
одночасно актом передавання-приймання
виконаних робіт (наданих послуг) за
розрахунковий період...», які отримані
останнім без будь-яких заперечень та
зауважень.

Факт отримання відповідачем
рахунків-актів підтверджується
належними доказами, наявними у справі
(зведеними реєстрами згрупованих
внутрішніх рекомендованих поштових
відправлень-рекомендованих листів за
період з лютого 2012 року по грудень 2012
року).

В рахунках зазначався строк оплати за
надані послуги - до 20 числа місяця,
наступного за розрахунковим.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського
кодексу України допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Статтею 11 Цивільного кодексу України
передбачено, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Виходячи з вищевикладеного, судом
встановлено, що між сторонами укладено
договір про надання
телекомунікаційних послуг у спрощений
спосіб.

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 33 Закону України «Про
телекомунікації» встановлений
обов'язок споживача своєчасно
оплачувати отримані ними
телекомунікаційні послуги.

Згідно зі ст. 68 Закону України «Про
телекомунікації» розрахунки за
телекомунікаційні послуги
здійснюються на умовах договору про
надання телекомунікаційних послуг між
оператором, провайдером
телекомунікацій та споживачем або без
договору за готівкову оплату чи за
допомогою карток тощо в разі одержання
споживачем замовленої за передоплатою
(авансованої) послуги за тарифами,
затвердженими згідно із
законодавством.

Дослідивши матеріали справи, судом
встановлено, що відповідач взяті на
себе зобов'язання по оплаті за
телекомунікаційні послуги належним
чином не виконав, виставлені позивачем
рахунки не сплатив, у зв'язку з чим у
нього утворилась заборгованість перед
позивачем в розмірі 51 347,76 грн., яка на
момент пред'явлення позову до суду
погашена не була.

Відповідач листом від 11.09.12р. за вих.
№01-83/7142 визнав факт отримання ним
телекомунікаційних послуг та
повідомив позивача про прийняття
заходів щодо погашення кредиторської
заборгованості шляхом перерозподілу
кошторисних призначень між іншими
статтями видатків та по мірі
надходження фінансування гарантував
здійснити погашення заборгованості за
фактично отримані послуги.

Факт надання телекомунікаційних
послуг позивачем підтверджується
витягом з книги телефонограм позивача,
схемами 504, довідками, в яких визначена
дата, час та місто проведення нарад, з
участю яких міст та районів області (т.1
а.с.53-150, т.2 а.с.1-10).

Позивач неодноразово звертався на
адресу відповідача з листами про
сплату заборгованості, наявність якої
відповідач не оспорював, однак
посилаючись на низький рівень
фінансування з державного бюджету
видатків на утримання державних
адміністрацій, гарантував здійснити
погашення заборгованості по мірі
надходження фінансування.

Таким чином, посилання відповідача на
те, що позивач не мав правових підстав
для надання послуг відповідачу, на
відсутність доказів про надання цих
послуг, повністю спростовуються
доказами, наявними у справі.

Окрім того, суд вважає за необхідне
зазначити, що відсутність бюджетних
коштів не є підставою для звільнення
відповідача від відповідальності за
несплату отриманих ним послуг.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного суду України
від 15.05.12р. №11/446 та рішенні
Європейського суду з прав людини у
справі «Терем ЛТД» Чечеткін та Оліус
проти України» від 18.10.05р.

Також, необхідно зазначити наступне,
відповідно до ст. 32 Закону України «Про
телекомунікації» споживачі під час
замовлення та/або отримання
телекомунікаційних послуг мають право
на:

- вільний доступ до телекомунікаційних
послуг;

- безпеку телекомунікаційних послуг;

- вибір оператора, провайдера
телекомунікацій;

- вибір виду та кількості
телекомунікаційних послуг;

- безоплатне отримання від оператора,
провайдера телекомунікацій вичерпної
інформації щодо змісту, якості,
вартості та порядку надання
телекомунікаційних послуг;

- своєчасне і якісне одержання
телекомунікаційних послуг;

- отримання від оператора, провайдера
телекомунікацій наявних відомостей
щодо наданих телекомунікаційних
послуг;

- обмеження оператором, провайдером
телекомунікацій доступу споживача до
окремих видів послуг на підставі його
власної письмової заяви.

Відповідач протягом всього 2012 року
продовжував замовляти та отримувати
від позивача послуги. Жодного разу на
адресу позивача щодо зменшення об'єму
телекомунікаційних послуг не
звертався.

Враховуючи приписи Вищого
господарського суду України,
Господарський суд Харківської області
ухвалами про призначення справи до
розгляду витребовував у відповідача
правове та документальне
обґрунтування своїх заперечень.

Відповідачем до матеріалів справи
витребуваних судом документів надано
не було, доводи позивача документально
не спростовано.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України).

Надаючи правову оцінку
правовідносинам між позивачем та
відповідачем, суд дійшов висновку, що
позивачем документально доведено факт
надання відповідачу послуг «Груповий
міжміський телефонний зв'язок
(конференц-зв'язок)» протягом
січня-грудня 2012р., на адресу
відповідача належним чином надходили
рахунки на оплату наданих йому послуг,
які були отримані останнім без
будь-яких зауважень та заперечень,
оскільки відповідач з питань
нарахування вартості послуг до
позивача не звертався та отримані для
сплати рахунки, які одночасно є актами
виконаних робіт, не повертав та ніяких
заперечень на адресу позивача не
направляв.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Як визначено пунктом 32 Правил надання
та отримання телекомунікаційних
послуг, що затверджені Постановою
Кабінету Міністрів України №720 від
09.08.2005р., споживач зобов'язаний
своєчасно оплачувати отримані
телекомунікаційні послуги.

Згідно рахунків-актів відповідач
повинен був здійснювати оплату до 20
числа кожного місяця, наступного за
розрахунковим, чого останнім зроблено
не було.

Таким чином прострочення виконання
відповідачем свого зобов'язання по
оплаті вартості отриманих від позивача
послуг виникло наступним чином:

- за рахунком-актом №1.2012.62239 за січень
2012р. зобов'язання на суму 932,16 грн.
повинно було бути виконано до 20.02.2013р.
включно;

- за рахунком-актом №2.2012.62239 за лютий
2012р. зобов'язання на суму 6 533,76 грн.
повинно було бути виконано до 20.03.2013р.
включно;

- за рахунком-актом №3.2012.62239 за березень
2012р. зобов'язання на суму 5 059,20 грн.
повинно було бути виконано до 20.04.2013р.
включно;

- за рахунком-актом №4.2012.62239 за квітень
2012р. зобов'язання на суму 4 302,24 грн.
повинно було бути виконано до 20.05.2013р.
включно;

- за рахунком-актом №5.2012.2239 за травень
2012р. зобов'язання на суму 4 755,84 грн.
повинно було бути виконано до 20.06.2013р.
включно;

- за рахунком-актом №6.2012.62239 за червень
2012р. зобов'язання на суму 3 290,88 грн.
повинно було бути виконано до 20.07.2013р.
включно;

- за рахунком-актом №7.2012.62239 за липень
2012р. зобов'язання на суму 3 511,68 грн.
повинно було бути виконано до 20.08.2013р.
включно;

- за рахунком-актом №8.2012.62239 за серпень
2012р. зобов'язання на суму 7 579,20 грн.
повинно було бути виконано до 20.09.2013р.
включно;

- за рахунком-актом №9.2012.62239 за вересень
2012р. зобов'язання на суму 2 280,48 грн.
повинно було бути виконано до 20.10.2013р.
включно;

- за рахунком-актом №10.2012.62239 за жовтень
2012р. зобов'язання на суму 6 918,00 грн.
повинно було бути виконано до 20.11.2013р.
включно;

- за рахунком-актом №11.2012.62239 за
листопад 2012р. зобов'язання на суму 3 655,68
грн. повинно було бути виконано до
20.12.2013р. включно;

- за рахунком-актом №12.2.012.62239 за грудень
2012р. зобов'язання на суму 2 528,64 грн.
повинно було бути виконано до 20.01.2014р.
включно.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
(ст. 526 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Враховуючи все вищевикладене у зв'язку
з не проведенням відповідачем оплати
вартості послуг, наданих позивачем, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача суми
основного боргу в розмірі 51 347,76 грн. є
обґрунтованими, законними та такими, що
підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено до стягнення
з відповідача суму 3% річних в розмірі
545,66 грн. та інфляційні втрати в розмірі
157,87 грн.

Що стосується позовних вимог в частині
стягнення 3% річних та збитків від
інфляції суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

У зв'язку з невиконання відповідачем
грошового зобов'язання позивач
нарахував відповідачу за період з
01.02.12р. по 31.12.12р. три відсотки річних в
сумі 545,66 грн. та збитки від інфляції за
період із лютого 2012 року по грудень 2012
року в сумі 157,87грн.

В силу приписів п. 18 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2004 році»
№01-8/344 від 11.04.2005р. з огляду на вимоги
частини 1 статті 47 ГПК України щодо
прийняття судового рішення за
результатами обговорення усіх
обставин справи та частини 1 статті 43
ГПК України стосовно всебічного,
повного і об'єктивного розгляду в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності, суд повинен перевірити
обґрунтованість і правильність
здійсненого нарахування сум штрафних
санкцій, річних, збитків від інфляції, і
в разі, якщо їх обчислення помилкове -
зобов'язати позивача здійснити
перерахунок відповідно до закону чи
договору або зробити це самостійно.

Суд відзначає, що нарахування
позивачем 3% річних у заявлений період є
правомірним, оскільки судом
встановлено прострочення виконання
грошового зобов'язання по оплаті
наданих послуг за Договором у
визначений період.

Перевіривши наведений позивачем в
позовних матеріалах розрахунок 3%
річних, судом визнаного його не
обґрунтованим, оскільки нарахування
позивачем здійснено без врахуванням
формули, визначеної нормами закону,
передбаченого для розрахунку 3% річних.

З урахуванням викладеного, за
порушення відповідачем строків оплати
вартості наданих позивачем послуг, до
стягнення з відповідача підлягає сума
3% річних, нарахована наступним чином:

- 932,16 грн. (сума боргу за рахунком-актом
№1.2012.62239 за січень 2012р.) х 3% річних х 29
(кількість днів прострочки з 21.02.2012р. по
20.03.2012р.)/ 366 = 2,21 грн. (сума 3% річних);

- 7 465,92 грн. (сума боргу за
рахунками-актами №1.2012.62239 за січень
2012р., №2.2012.62239 за лютий 2012р.) х 3% річних х
29 (кількість днів прострочки з 21.03.2012р.
по 20.04.2012р.)/ 366 = 17,74 грн. (сума 3% річних);

- 12 525,12 грн. (сума боргу за
рахунками-актами №1.2012.62239 за січень
2012р., №2.2012.62239 за лютий 2012р., №3.2012.62239 за
березень 2012р.) х 3% річних х 30 (кількість
днів прострочки з 21.04.2012р. по 20.05.2012р.)/ 366
= 30,79 грн. (сума 3% річних);

- 16 827,36 грн. (сума боргу за
рахунками-актами №1.2012.62239 за січень
2012р., №2.2012.62239 за лютий 2012р., №3.2012.62239 за
березень 2012р., №4.2012.62239 за квітень 2012р.)
х 3% річних х 31 (кількість днів
прострочки з 21.05.2012р. по 20.06.2012р.)/ 366 = 42,75
грн. (сума 3% річних);

- 21 583,20 грн. (сума боргу за
рахунками-актами №1.2012.62239 за січень
2012р., №2.2012.62239 за лютий 2012р., №3.2012.62239 за
березень 2012р., №4.2012.62239 за квітень 2012р.,
№5.2012.62239 за травень 2012р.) х 3% річних х 30
(кількість днів прострочки з 21.06.2012р. по
20.07.2012р.)/ 366 = 53,07 грн. (сума 3% річних);

- 24 874,08 грн. (сума боргу за
рахунками-актами №1.2012.62239 за січень
2012р., №2.2012.62239 за лютий 2012р., №3.2012.62239 за
березень 2012р., №4.2012.62239 за квітень 2012р.,
№5.2012.62239 за травень 2012р., №6.2012.62239 за
червень 2012р.) х 3% річних х 31 (кількість
днів прострочки з 21.07.2012р. по 20.08.2012р.)/ 366
= 63,20 грн. (сума 3% річних);

- 28 385,76 грн. (сума боргу за
рахунками-актами №1.2012.62239 за січень
2012р., №2.2012.62239 за лютий 2012р., №3.2012.62239 за
березень 2012р., №4.2012.62239 за квітень 2012р.,
№5.2012.62239 за травень 2012р., №6.2012.62239 за
червень 2012р., №7.2012.62239 за липень 2012р.) х 3%
річних х 31 (кількість днів прострочки з
21.08.2012р. по 20.09.2012р.)/ 366 = 72,12 грн. (сума 3%
річних);

- 35 964,96 грн. (сума боргу за
рахунками-актами №1.2012.62239 за січень
2012р., №2.2012.62239 за лютий 2012р., №3.2012.62239 за
березень 2012р., №4.2012.62239 за квітень 2012р.,
№5.2012.62239 за травень 2012р., №6.2012.62239 за
червень 2012р., №7.2012.62239 за липень 2012р.,
№8.2012.62239 за серпень 2012р.) х 3% річних х 30
(кількість днів прострочки з 21.09.2012р. по
20.10.2012р.)/ 366 = 88,43 грн. (сума 3% річних);

- 38 245,44 грн. (сума боргу за
рахунками-актами №1.2012.62239 за січень
2012р., №2.2012.62239 за лютий 2012р., №3.2012.62239 за
березень 2012р., №4.2012.62239 за квітень 2012р.,
№5.2012.62239 за травень 2012р., №6.2012.62239 за
червень 2012р., №7.2012.62239 за липень 2012р.,
№8.2012.62239 за серпень 2012р., №9.2012.62239 за
вересень 2012р.) х 3% річних х 31 (кількість
днів прострочки з 21.10.2012р. по 20.11.2012р.)/ 366
= 97,18 грн. (сума 3% річних);

- 45 163,44 грн. (сума боргу за
рахунками-актами №1.2012.62239 за січень
2012р., №2.2012.62239 за лютий 2012р., №3.2012.62239 за
березень 2012р., №4.2012.62239 за квітень 2012р.,
№5.2012.62239 за травень 2012р., №6.2012.62239 за
червень 2012р., №7.2012.62239 за липень 2012р.,
№8.2012.62239 за серпень 2012р., №9.2012.62239 за
вересень 2012р., №10.2012.62239 за жовтень 2012р.)
х 3% річних х 30 (кількість днів
прострочки з 21.11.2012р. по 20.12.2012р.)/ 366 = 111,05
грн. (сума 3% річних);

- 48 819,12 грн. (сума боргу за
рахунками-актами №1.2012.62239 за січень
2012р., №2.2012.62239 за лютий 2012р., №3.2012.62239 за
березень 2012р., №4.2012.62239 за квітень 2012р.,
№5.2012.62239 за травень 2012р., №6.2012.62239 за
червень 2012р., №7.2012.62239 за липень 2012р.,
№8.2012.62239 за серпень 2012р., №9.2012.62239 за
вересень 2012р., №10.2012.62239 за жовтень 2012р.,
№11.2012.62239 за листопад 2012р.) х 3% річних х 11
(кількість днів прострочки з 21.12.2012р. по
21.12.2012р.)/ 366 = 44,01 грн. (сума 3% річних);

- 48 819,12 грн. (сума боргу за
рахунками-актами №1.2012.62239 за січень
2012р., №2.2012.62239 за лютий 2012р., №3.2012.62239 за
березень 2012р., №4.2012.62239 за квітень 2012р.,
№5.2012.62239 за травень 2012р., №6.2012.62239 за
червень 2012р., №7.2012.62239 за липень 2012р.,
№8.2012.62239 за серпень 2012р., №9.2012.62239 за
вересень 2012р., №10.2012.62239 за жовтень 2012р.,
№11.2012.62239 за листопад 2012р.) х 3% річних х 11
(кількість днів прострочки з 01.01.2013р. по
20.01.2013р.)/ 365 = 80,25 грн. (сума 3% річних).

Таким чином, за розрахунками суду, сума
3% річних в загальному підрахунку
складає 702,80 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право, зокрема, виходити за
межі позовних вимог, якщо це необхідно
для захисту прав і законних інтересів
позивачів або третіх осіб з
самостійними вимогами на предмет спору
і про це є клопотання заінтересованої
сторони.

Однак, враховуючи те, що позивачем у
відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК
України не заявлялось клопотань про
можливість суду виходити за межі
позовних вимог, то до стягнення з
відповідача підлягає сума 3% річних в
розмірі 545,66 грн., заявлена позивачем до
стягнення, а відповідна позовна вимога
підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення з відповідача збитків від
інфляції в розмірі 157,87 грн., суд дійшов
висновку, що вони не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено приписами ст. 625 ЦК
України боржник зобов'язаний сплатити
суму заборгованості з врахуванням
індексу інфляції за весь час
прострочення.

Відповідно до листа Верховного Суду
України від 03.04.97р. №62-97р «Рекомендації
відносно порядку застосування
індексів інфляції при розгляді судових
справ», розрахунок суми боргу з
урахуванням індексу інфляції
проводиться шляхом помноження суми
боргу на момент її виникнення на
сукупний індекс інфляції за період
прострочення виплати заборгованості.
Сума боргу з урахуванням індексу
інфляції повинна розраховуватися,
виходячи з індексу інфляції за кожний
місяць (рік) прострочення, незалежно
від того, чи був в якийсь період індекс
інфляції менше одиниці (тобто мала
місце не інфляція, а дефляція).
Аналогічної позиції притримується
Вищий господарський суд України в
Постанові від 05.04.11р. за №23/466 та в
Інформаційному листі Вищого
господарського суду України від 17.07.12р.
за №01-06/928/2012 «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права».

Вимагати сплати суми боргу з
врахуванням індексу інфляції є правом
кредитора, яке він може реалізувати, а
може від нього відмовитися. Якщо
кредитор приймає рішення вимагати
сплати суми боргу з врахуванням
індексу інфляції, він має враховувати
індекс інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якійсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція), а отже сума боргу
в цьому періоді зменшується.

Здійснивши розрахунок збитків від
інфляції із врахуванням дефляції, що
мала місце за цей період, судом
встановлено, що збитки від інфляції
відсутні, оскільки загальна сума має
від'ємне значення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача збитків від
інфляції в розмірі 157,87 грн. є
безпідставними, необґрунтованими та
такими, що задоволенню не підлягають.

За таких обставин, дослідивши всі
обставини справи, перевіривши їх
наявними в справі доказами, судом
встановлено, що позовні вимоги в справі
№922/479/13-г підлягають частковому
задоволенню, а саме в частині стягнення
з відповідача на користь позивача суми
основного боргу в розмірі 51 347,76 грн. та
суми 3% річних в розмірі 545,66 грн.

Згідно зі ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

При цьому, на підставі ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, стороні на користь якої
відбулося рішення, господарський суд
відшкодовує судовий збір за рахунок
другої сторони.

Судовий збір позивача у розмірі 1 715,28
грн., пропорційно сумі задоволених
позовних вимог, відповідно до положень
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 32, 33, 44, 49, ст. ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Харківської обласної
державної адміністрації (, адреса: 61002, м. Харків, вул. Сумська,
64, п/р 0032 в ГУ ДКСУ у Харківській
області, МФО 851011) на користь Публічного
акціонерного товариства «Укртелеком»
в особі Харківської філії Публічного
акціонерного товариства «Укртелеком»
(, адреса: 61002, м. Харків,
вул. Іванова, 7/9, р/р 26008898 в ХОД ВАТ
«Райффайзен банк Аваль» м. Харкова, МФО
350589) суму основного боргу 51 347,76 грн.
(п'ятдесят одна тисяча триста сорок сім
гривень 76 копійок), суму 3% річних в
розмірі 545,66 грн. (п'ятсот сорок п'ять
гривень 66 копійок) та витрати по сплаті
судового збору в розмірі 1 715,28 грн.
(одну тисяча сімсот п'ятнадцять гривень
28 копійок).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу
видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 11.03.2014р.

Суддя
С.М. Морозов