ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року Справа № 5011-1/16234-2012
Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Козир Т.П.
Губенко Н.М., Іванової Л.Б. (
доповідач),розглянувши касаційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лізинг-Кредит"на
рішення та постановуГосподарського
суду міста Києва від 21.10.2013 Київського
апеляційного господарського суду від
02.12.2013у справі№ 5011-1/16234-2012
Господарського суду міста Києваза
позовомКомунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Дніпровського району міста Києвадо
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лізинг-Кредит"третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача
Публічне акціонерне товариство
"Київенерго"простягнення 173251,38 грн.за
участю представники сторін:

позивача: Решетниченко О.С., дов. від
14.05.2013 №64-3389

відповідача: Пампуха Л.О., дов. від 18.02.2014
№1

третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог

на предмет спору на стороні позивача:
Дуброва Н.О., дов. від 31.10.2013 №91/2013/10/31-1

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство по утриманню
житлового господарства Дніпровського
району міста Києва звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лізинг - кредит" про
стягнення 173251,38 грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 21.10.2013 у справі № 5011-1/16234-2012
(суддя Мельник В.І.), залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 02.12.2013 (колегія
суддів у складі: головуючого судді
Зеленіна В.О., суддів Синиці О.Ф.,
Шевченка Е.О.), позов задоволено
частково, стягнуто з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Лізинг -
кредит" на користь Комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Дніпровського району у
місті Києві 145434,00 грн. основного боргу,
14153,57 грн. інфляційної складової боргу,
11310,03 грн. 3% річних та 3430,40 грн. судового
збору; в іншій частині заявлених
позовних вимог - відмовлено; стягнуто з
Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Дніпровського району у місті Києві на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лізинг - кредит" 105,90
грн. вартості проведення експертизи.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції та постановою суду
апеляційної інстанції, Товариство з
обмеженою відповідальністю "Лізинг -
кредит" звернулося до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 21.10.2013 та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 02.12.2013 у справі
№ 5011-1/16234-2012, справу передати на новий
розгляд до Господарського суду міста
Києва.

Обґрунтовуючи підстави звернення з
касаційною скаргою до суду, скаржник
посилається на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Сторони згідно з приписами статті 1114
Господарського процесуального кодексу
України були належним чином
повідомлені про день, час і місце
розгляду касаційної скарги та
скористалася передбаченим законом
правом на участь у перегляді справи в
касаційній інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у касаційній
інстанції, обговоривши доводи
касаційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування норм матеріального та
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових актів, вважає
касаційну скаргу такою, що підлягає
задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується наявними
матеріалами справи, 01.07.2007 між
Комунальним підприємством по
утриманню житлового господарства
Дніпровського району м. Києва та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Лізинг-кредит" був
укладений Договір про надання послуг №
795/413 (далі - договір), відповідно до умов
якого позивач на підставі укладених
договорів з виробниками і
постачальниками комунальних послуг
(ВАТ АК "Водоканал", АЕК "Київенерго", ЗАТ
ЕК "Укр-Кан-Пауер") зобов'язався
транспортувати по
внутрішньобудинкових мережах за
адресою вул. Райдужна, буд. 13-Б
комунальні послуги, а відповідач
зобов'язався прийняти комунальні
послуги та своєчасно їх оплатити (п.п.
1.1, 1.2 договору).

Відповідно до п. 5.5. договору строк його
дії встановлений з 01.07.2007 по 01.07.2012.
Пунктом 5.6. договору передбачено, що
договір може бути продовжений на той же
термін і на тих же умовах, якщо за
місяць до закінчення даного договору
жодна із сторін не повідомить іншу про
припинення або зміну умов.

Додатком № 1 до Договору визначено
Перелік комунальних послуг, згідно із
яким відповідачу надаються комунальні
послуги з центрального опалення,
холодного водопостачання та
каналізації.

Як передбачено п. 2.2. договору,
відповідач повинен до кінця поточного
місяця сплатити платежі за комунальні
послуги минулого місяця на підставі
табулярів та груп рахунків, що
надходять від постачальників
комунальних послуг.

Місцевим господарським судом
встановлено, що за період з 01.01.2009 по
01.11.2012, з урахуванням зроблених
позивачем перерахунків, відповідачеві
надані комунальні послуги на суму 187169,12
грн., які відповідачем оплачені
частково на суму 39381,98 грн. і вказана
сума відповідно до умов договору була
зараховані в рахунок попередніх оплат.

Посилаючись на невиконання
відповідачем зобов'язань за договором
у частині оплати комунальних послуг за
період з 01.11.2009 по 01.11.2012, позивач
звернувся із позовом до відповідача
про стягнення 147787,14 грн. основного
боргу, з яких: 147473,89 грн. - за послуги з
централізованого опалення та 313,25 грн. -
за холодне водопостачання, а також
просив стягнути 14 153,57 грн. інфляційних
втрат, 11 310,03 грн. 3% річних

Вирішуючи спір по суті, місцевий
господарський суд, керуючись статтями
525, 526, 530, 629, 901 Цивільного кодексу
України та статтями 173, 193
Господарського кодексу України,
виходив з того, що нарахування
відповідачеві за спожиті послуги
проводилися відповідно до табуляграм,
розробок по груп-рахункам і платіжних
вимог-доручень, які є первинною
бухгалтерською документацією, а сума
заборгованості підтверджується
розрахунками та висновком експерта за
результатами судово-економічної
експертизи.

З урахуванням зазначених обставин, суд
першої інстанції дійшов висновку про
обґрунтованість вимог позивача та
частково задовольнив позовні вимоги.

Переглядаючи справу в повному обсязі
згідно із положеннями статті 101
Господарського процесуального кодексу
України, суд апеляційної інстанції
погодився із вказаними висновками суду
першої інстанції та залишаючи без змін
рішення місцевого господарського суду
виходив з того, що з урахуванням
висновків судово-економічної
експертизи факт наявності у
відповідача заборгованості перед
позивачем належним чином доведений та
документально підтверджений.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України, переглядаючи у
касаційному порядку оскаржувані
судові рішення, зазначає наступне.

Згідно положень ч. 2 ст. 1115 ГПК України
касаційна інстанція перевіряє
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення у рішенні
місцевого господарського суду та
постанові апеляційного господарського
суду.

Відповідно абзацу 2 пункту 1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 23.03.2012 № 6 "Про судове
рішення" рішення з господарського
спору повинно прийматись у цілковитій
відповідності з нормами матеріального
і процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору
(пункт 2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
№ 6 ).

Частиною 1 ст. 901 Цивільного кодексу
України передбачено, що за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного
кодексу України, якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги"
споживач зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом позову у справі є вимоги
позивача про стягнення з відповідача
заборгованості за надані комунальні
послуги у розмірі 173251,38 грн., а саме:
суми основного боргу у розмірі 147787,14
грн., з якої: 147473,89 грн. - за послуги з
централізованого опалення та 313,25 грн. -
за послуги холодного водопостачання,
інфляційних втрат у розмірі 14153,57 грн.
та процентів річних у розмірі 11310,03 грн.

Зокрема, з наданого позивачем
розрахунку слідує, що позовні вимоги
про стягнення заборгованості за
послуги з централізованого опалення
заявлені за період з грудня 2008 по
жовтень 2010. При цьому, із вказаного
розрахунку та облікових карток
вбачається, що вартість вказаних
послуг визначена позивачем виходячи з
тарифів: за грудень 2008 - 535,23 грн., січень
2009 - 503,47 грн., лютий 2009 - 171,62 грн. за 1 Гкал
(без ПДВ).

Таким чином, вартість наданих послуг за
грудень 2008 року, січень та лютий 2009 року
визначена відповідно до тарифів,
погоджених розпорядженнями
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації), а саме: з 01.12.2008 -
тарифів, встановленими
розпорядженнями від 27.11.2008 № 1662 "Про
затвердження тарифів на теплову
енергію, встановлення та погодження
тарифів на комунальні послуги з
централізованого опалення і
постачання гарячої води для бюджетних
установ та інших споживачів"; з 31.12.2008 по
05.02.2009 - тарифами згідно розпорядження
від 25.12.2008 № 1780/1; з 06.02.2009 -
тарифами згідно розпорядження від
05.02.2009 № 127, які скасовані указами
Президента України від 24.12.2008 №1199/2008,
від 03.02.2009 №65/2009 та від 09.02.2009 №76/2009, які
набрали чинності з дня опублікування.

Згідно зі ст. 118 Конституції України
рішення голів місцевих державних
адміністрацій, що суперечать
Конституції та законам України, іншим
актам законодавства України, можуть
бути відповідно до закону скасовані
Президентом України або головою
місцевої державної адміністрації
вищого рівня.

Статтею 8 Конституції України
встановлено, що в Україні визнається і
діє принцип верховенства права.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції
України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Оскільки розпорядження Київської
міської державної адміністрації, якими
затверджені тарифи на
житлово-комунальні послуги, скасовані
Указами Президента України як такі, що
суперечать законодавству, тому вони
(розпорядження) є нечинними з моменту
їх прийняття.

Отже, у відповідача відсутній обов'язок
виконувати рішення про встановлення
тарифів на теплову енергію, які
суперечать Конституції та Законам
України, з часу прийняття цих рішень, а
нарахування позивачем оплати за надані
послуги на підставі тарифів,
встановлених цими розпорядженнями,
змушує відповідача робити те, що не
передбачено законодавством.

Однак, судами попередніх інстанцій при
прийнятті оскаржуваних рішень
зазначеним обставинам не була надана
правова оцінка, внаслідок чого судами
задоволені вимоги позивача про
стягнення заборгованості за послуги з
центрального опалення за вказаний
період відповідно до вищенаведених
тарифів.

Також, зі змісту позовної заяви
вбачається, що сума основного боргу,
вимоги про стягнення якої заявлені
позивачем, включає заборгованість за
послуги з централізованого опалення та
заборгованість за послуги холодного
водопостачання. Разом з тим,
задовольняючи частково позовні вимоги,
місцевим господарським судом у
оскаржуваному рішенні не наведено
мотивів, з яких у задоволенні позовних
вимог про стягнення заборгованість за
послуги холодного водопостачання було
відмовлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог.

Про збільшення або зменшення розміру
позовних вимог, якщо відповідну заяву
прийнято господарським судом,
зазначається в описовій частині
рішення, і подальший виклад рішення, в
тому числі його резолютивної частини,
здійснюється з урахуванням такої
заяви.

Суд касаційної інстанції звертає увагу
на те, що в матеріалах справи наявні
пояснення позивача від 11.10.2013 (а.с. 48-50, т.
ІІІ), відповідно до яких позивач
просить стягнути з відповідача
загальну суму боргу у розмірі 170897,60
грн., а саме: суму основного боргу за
договором у розмірі 145434,00 грн.,
інфляційну складову боргу у розмірі
14153,57 грн. та 3% річних у розмірі 11310,03 грн.

Проте, задовольняючи позовні вимоги
частково, місцевий господарський суд
не надав правової оцінки вказаним
поясненням позивача та вимогам, що у
них містяться, та не з'ясував, чи є
вказані уточнення зменшенням позовних
вимог.

З урахуванням часткового задоволення
позовних вимог та зважаючи на подані
позивачем уточнення щодо суми
основного боргу, суд першої інстанції
повинен був також здійснити
перерахунок заявлених до стягнення
інфляційних втрат та процентів річних,
виходячи із заявленої позивачем суми
боргу, однак вказані вимоги задоволені
судом повністю відповідно до
розрахунку позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів суду касаційної інстанції
дійшли висновку, що суди попередніх
інстанцій, не з'ясували належним чином
фактичного обсягу заявлених позовних
вимог, допустили неповноту у
дослідженні обставин справи та дійшли
помилкових висновків щодо правового
змісту тих правовідносин, які склалися
між сторонами.

Враховуючи те, що у касаційній
інстанції скарга розглядається за
правилами розгляду справи у суді
першої інстанції, за винятком
процесуальних дій, пов'язаних із
встановленням обставин справи та їх
доказуванням, прийняті у справі
рішення та постанова не відповідають
нормам чинного законодавства і тому
підлягають скасуванню, а справа -
передачі на новий розгляд до
Господарського суду міста Києва.

Відповідно до статті 11112
Господарського процесуального кодексу
України вказівки, що містяться у
постанові касаційної інстанції, є
обов'язковими для суду першої
інстанції під час нового розгляду
справи.

Під час нового розгляду справи
господарському суду необхідно
врахувати викладене, всебічно і повно
з'ясувати і перевірити всі фактичні
обставини справи, визначити обсяг
заявлених позовних вимог, належним
чином перевірити розрахунок
інфляційних втрат та процентів річних,
перевірити та надати оцінку доводам
відповідача, об'єктивно оцінити інші
докази, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, і в залежності від встановленого,
правильно визначити норми
матеріального права, що підлягають
застосуванню до спірних правовідносин,
та прийняти обґрунтоване і законне
судове рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11112
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Лізинг-Кредит" задовольнити.

Рішення Господарського суду міста
Києва від 21.10.2013 та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 02.12.2013 у справі
№5011-1/16234-2012 скасувати.

Справу № 5011-1/16234-2012 передати на новий
розгляд до Господарського суду міста
Києва в іншому складі суду.

Головуючий суддя:
Т. Козир

судді:
Н. Губенко

Л. Іванова