ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2014 р.
Справа № 914/2174/13

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

головуючого-судді
Марка Р.І.

суддів
Бойко С.М.

Бонк Т.Б.

при секретарі судового засідання
Томкевич Н.М.

за участю представників

від позивача: ОСОБА_2;

від відповідача: Перунов В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
приватного підприємця ОСОБА_4, № 05/02 від
06.02.14р. (вх. № 01-05/788/14 від 18.02.2014р.)

на ухвалу господарського суду
Львівської області від 13.01.14р. про
розстрочення виконання рішення суду

у справі № 914/2174/13, суддя Кидисюк Р.А.

за позовом: приватного підприємця
ОСОБА_4, м. Трускавець

до відповідача: публічного
акціонерного товариства "Львівський
завод залізобетонних виробів №1", м.
Львів

про стягнення 164 721, 99 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 13.01.14р. у справі
№ 914/2174/13 заяву ПАТ "Львівський завод
залізобетонних виробів №1" про
визнання судового наказу таким, що не
підлягає до виконання та розстрочку
виконання рішення суду від 05.07.2013р. у
справі № 914/2174/13 задоволено частково.

Визнано таким, що не підлягає до
виконання частково, наказ
господарського суду Львівської
області №914/2174/13 від 13.08.13р., а саме в
частині стягнення з ПАТ "Львівський
завод залізобетонних виробів № 1"
погашення боргу у сумі 100 000, 00 грн.

Розстрочено виконання рішення
господарського суду Львівської
області від 05.07.2013р. у справі № 914/2174/13
про стягнення з ПАТ "Львівський завод
залізобетонних виробів № 1" на користь
ПП ОСОБА_4 залишку боргу у розмірі 67 968,
69 грн. строком на 18 (вісімнадцять)
місяців до 13.07.2015 року рівними
частинами по 3 776, 03 грн. перші 17
(сімнадцять) місяців та 3 794, 18 грн.
останній місяць.

Не погодившись з вказаною ухвалою
місцевого господарського суду,
приватний підприємець ОСОБА_4
звернувся до Львівського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 21.02.2014р.
апеляційну скаргу прийнято до
провадження.

В судовому засіданні 12.03.2014р., за згодою
представників сторін, було оголошено
перерву до 18.03.2014р.

В даному судовому засіданні
представники обох сторін висловили
свої міркування з питань, що виникли в
ході розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, судова колегія дійшла
висновку про відповідність ухвали
господарського суду Львівської
області від 13.01.2014 року нормам чинного
законодавства, матеріалам та дійсним
обставинам справи, виходячи з
наступного.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 05.07.2013 року у
справі №914/2174/13 позов задоволено
частково, стягнуто з Публічного
акціонерного товариства "Львівський
завод залізобетонних виробів № 1" на
користь Приватного підприємця ОСОБА_4
124560,29 грн. основного боргу, 6228,01 грн.
штрафу, 5678,39 грн. інфляційних
нарахувань, 28226,14 грн. 3 % річних та 3293,86
грн. судового збору.

13.08.2013 року на виконання вказаного
рішення господарським судом
Львівської області видано наказ № 0034196.

Постановою державного виконавця
Франківського відділу ДВС Львівського
міського управління юстиції від 21.11.2013
р. відкрито виконавче провадження з
примусового виконання зазначеного
наказу.

23.12.2013 року ПАТ "Львівський завод
залізобетонних виробів № 1" звернувся в
господарський суд Львівської області з
заявою про зупинення стягнення за
судовим наказом, про визнання судового
наказу таким, що не підлягає до
виконання частково, та розстрочку
виконання рішення суду від 05.07.2013 року у
справі № 914/2174/13 в частині несплаченої
суми до 31.12.2016року (36 місяців).

При цьому, в обґрунтування доводів
вказаної заяви, ПАТ "Львівський завод
залізобетонних виробів №1" посилалось
на те, зокрема, що у боржника відсутня
достатня кількість коштів, необхідних
для виконання рішення суду в повному
обсязі. На підтвердження цього,
боржником до матеріалів справи додано
довідку доходів і витрат по ПАТ ЛЗЗБВ-1,
звіт фінансових результатів за 9
місяців 2013 року та банківські виписки
щодо руху коштів відповідача.

Крім того, після набрання рішенням
господарського суду Львівської
області законної сили, боржником
перераховано позивачу 100 000 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№326 від 10.10.2013р. (а.с.47), що, на
переконання заявника, свідчить про
його намагання виконати судове
рішення.

Розглянувши вказану заяву відповідача,
місцевий господарський суд дійшов
висновку про наявність правових
підстав для часткового задоволення
такої. Зокрема, визнано таким, що не
підлягає до виконання частково, наказ
господарського суду Львівської
області №914/2174/13 від 13.08.13р., а саме в
частині стягнення з ПАТ "Львівський
завод залізобетонних виробів № 1"
погашення боргу у сумі 100 000, 00 грн.
Виконання рішення господарського суду
Львівської області від 05.07.2013р. у справі
№ 914/2174/13 про стягнення з ПАТ
"Львівський завод залізобетонних
виробів № 1" на користь ПП ОСОБА_4
залишку боргу у розмірі 67 968, 69 грн.
розстрочено строком на 18 (вісімнадцять)
місяців до 13.07.2015 року рівними
частинами по 3 776, 03 грн. перші 17
(сімнадцять) місяців та 3 794, 18 грн.
останній місяць.

Судова колегія погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Відповідно до ст.124 Конституції
України, судові рішення є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Обов'язковість рішень суду визначена
як одна з основних засад судочинства
(пункт 9 частини третьої статті 129
Конституції України).

За приписом частин другої статті 13
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів" судові рішення, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання усіма органами державної
влади, органами місцевого
самоврядування, їх посадовими та
службовими особами, фізичними і
юридичними особами та їх об'єднаннями
на всій території України.

Статтею 115 ГПК України передбачено, що
рішення, ухвали, постанови,
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються в
порядку встановленому Законом України
"Про виконавче провадження".

Згідно зі ст. 121 ГПК України при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора чи
його заступника або за своєю
ініціативою господарський суд, який
видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора чи його
заступника і у виняткових випадках,
залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови, змінити
спосіб та порядок їх виконання.

Відповідно до п.7.2 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
17.10.2012р. № 9 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України" підставою
для відстрочки, розстрочки, зміни
способу та порядку виконання рішення
можуть бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у визначений
строк або встановленим господарським
судом способом. При цьому слід мати на
увазі, що згоди сторін на вжиття
заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця
стаття не вимагає, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки чи
розстрочки виконання рішення. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо

Таким чином, відстрочка або розстрочка
виконання рішення суду чи зміна
способу його виконання можлива лише у
виняткових випадках, які суд визначає,
виходячи з особливого характеру
обставин, що ускладнюють або
виключають виконання рішення.

Визначальним фактором є винятковість
цих випадків та їх об'єктивний вплив на
виконання судового рішення. Крім того,
повинні враховуватись інтереси обох
сторін, зокрема, їх матеріальний стан.

Отже, виходячи із наведеного,
законодавець у будь-якому випадку
пов'язує розстрочення виконання
судового рішення з об'єктивними,
непереборними, виключними обставинами,
що ускладнюють вчасне виконання
судового рішення.

З оскаржуваної ухвали вбачається, що
при прийнятті такої місцевий
господарський суд правомірно взяв до
уваги важкий фінансовий стан та
майнові інтереси обох сторін, зважаючи
на детальний фінансовий план та
складений відповідно до нього реальний
графік погашення заборгованості, а
також те, що негайне виконання рішення
спричинить арешт коштів та майна,
призведе до банкрутства підприємства з
припиненням його господарської
діяльності, а часткове помісячне
погашення боргу буде в інтересах обох
сторін, оскільки забезпечить
діяльність підприємства, отримання ним
прибутків та можливість погашення
боргу.

Крім того, слід зазначити, що суд першої
інстанції врахував й інтереси
позивача, оскільки зменшив час
розстрочки з 36 до 18 місяців з
гарантованими щомісячними проплатами
суми боргу.

Відповідно до ч.4 ст.117 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд ухвалою вносить
виправлення наказу, а у разі якщо його
було видано помилково або якщо
обов'язок боржника відсутній повністю
чи частково у зв'язку з його
припиненням добровільним виконанням
боржником чи іншою особою, або з інших
причин, Господарський суд визнає наказ
таким, що не підлягає виконанню
повністю або частково.

Як було зазначено вище, після набрання
рішенням господарського суду
Львівської області законної сили,
боржником перераховано позивачу 100 000
грн., що підтверджується наявним в
матеріалах справи платіжним
дорученням №326 від 10.10.2013р.

Відтак, колегія суддів зазначає про
правомірність визнання наказу таким,
що не підлягає виконанню в частині
стягнення з рахунку боржника
заборгованості в розмірі 100 000 грн.

Щодо висновків суду першої інстанції
про відмову у задоволенні заяви
відповідача про зупинення стягнення за
наказом суду, то і в цій частині судова
колегія погоджується з доводами
місцевого господарського суду,
оскільки в силу вимог ст. 121-1 ГПК
України такими повноваженнями
наділено лише суд касаційної
інстанції.

З врахуванням викладеного в
сукупності, апеляційний господарський
суд дійшов висновку про те, що
оскаржувана ухвала місцевого
господарського суду у даній справі
прийнята з дотриманням норм
законодавства та у відповідності до
обставин справи, а тому підстав для її
зміни чи скасування - відсутні.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст. ст. 33, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105, 106, 121 ГПК
України, -

Львівський апеляційний господарський
суд, П О С Т А Н О В И В :

1. Ухвалу Господарського суду
Львівської області від 13.01.2014р. у справі
№ 914/2174/13 залишити без змін, апеляційну
скаргу без задоволення.

2. Витрати по сплаті судового збору
за перегляд ухвали в апеляційному
порядку покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття та може бути оскаржена
в касаційному порядку.

Повна постанова складена 19
березня 2014р.

Головуючий суддя
Марко Р.І.

Суддя
Бойко С.М.

Суддя
Бонк Т.Б.