м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/17271/13 12.02.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "БНК-Україна" м. Києва

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Стандарт оіл" м.
Києва

про розірвання договору, відшкодування
збитків, ціна позову 31946093,10 грн.

Колегія суддів: Паламар П.І. -
головуючий

Літвінова М.Є.

Сташків Р.Б.

Представники:

від позивача не з'явився,

від відповідача Чижевський М.Г.

СУТЬ СПОРУ:

у грудні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "БНК-Україна"
звернулося в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що на виконання умов
укладеного між ним та відповідачем
договору № 304 поставки нафтопродуктів
від 2 листопада 2012 р. він передав
останньому нафтопродукти загальною
вартістю 34303480,73 грн.

Всупереч умов цього договору
відповідач одержаний товар оплатив
частково у розмірі 2357387,63 грн.,
заборгувавши йому 31946093,10 грн.

Посилаючись на істотне порушення
відповідачем умов договору поставки
нафтопродуктів, позивач на підставі ч. 2
ст. 651, ст. 653 ЦК України, ст.ст. 188, 224, 225 ГК
України просив указаний договір
розірвати та стягнути з відповідача на
свою користь збитки у вигляді
неодержаного прибутку (втраченої
вигоди) у розмірі 31946093,10 грн., що
становлять вартість неоплаченого у
строк товару.

У судове засідання представник
позивача повторно не з'явився, про час і
місце його проведення повідомлений в
установленому порядку, через
канцелярію суду подав клопотання про
відкладення розгляду справи.
Враховуючи, що у попередніх судових
засіданнях судом вже було заслухано
пояснення представника позивача з
приводу заявленого позову, надано
позивачу можливість подати у справу
належні, на його думку, докази на
підтвердження вимог, позивач не
позбавлений можливості представити у
судове засідання іншого представника,
суд не вбачає підстав для відкладення
розгляду справи.

Відповідач у відзиві на позовну заяву,
його представник у судовому засіданні
проти позову заперечив, посилаючись на
безпідставність заявлених вимог. Крім
того, заявив клопотання про
призначення у справі судової
економічної експертизи. Враховуючи, що
запропоновані на вирішення експертизи
питання заборгованості та проведення
розрахунків між сторонами векселями
носять правовий характер, їх вирішення
належить до компетенції суду, то у
задоволенні цього клопотання
відповідно до ст. 41 ГПК України судом
відмовлено.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, розглянувши матеріали
справи, суд вважає, що у позові слід
відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 2 листопада 2012 р.
між сторонами у справі було укладено
договір № 304 поставки нафтопродуктів,
згідно з яким позивач зобов'язався
передати у власність відповідача
нафтопродукти і газ вуглеводневий
скраплений, найменування, кількість та
ціна яких узгоджуються у додаткових
угодах та/чи специфікаціях, а
відповідач - прийняти та оплатити
одержаний товар.

Указані обставини підтверджуються
поясненнями сторін, наявною у
матеріалах справи копією зазначеного
договору.

Поясненнями сторін, додатковими
угодами №№ 1-9 за період 30 листопада 2012-1
лютого 2013 років, видатковими
накладними №№ 175-176 від 28 січня 2013 р.,
177-193 від 25 січня 2013 р., 200-201 від 29 січня 2013
р., 241 від 1 лютого 2013 р., 242 від 4 лютого 2013
р., 243-244 від 5 лютого 2013 р., 635 від 8 квітня
2013 р. підтверджується факт передачі
позивачем відповідачу на виконання
договору № 304 поставки нафтопродуктів
від 2 листопада 2012 р. нафтопродуктів
загальною вартістю 34303480,73 грн.

Як пояснили сторони, товар вартістю
2357387,63 грн. був оплачений відповідачем
грошовими коштами.

Доказів оплати відповідачем решти
одержаного від позивача товару
грошовими коштами суду не надано.

При цьому, як вбачається з актів
приймання-передачі векселів від 31
січня та 7 лютого 2013 р. на виконання умов
договору поставки № 304 від 2 листопада
2012 р. відповідач в оплату за отримані
нафтопродукти передав, а позивач
прийняв 5 простих векселів на загальну
суму 31946093,10 грн.

Ці обставини підтверджуються також
листом позивача № 1350 від 8 серпня 2013 р.
та копіями простих векселів від 31 січня
2013 р. серія АА №№ 225541 на суму 10000000 грн.,
225542 на суму 10000000 грн., 225543 на суму 2812693,70
грн., від 7 лютого 2013 р. серія АА №№ 225544
на суму 5000000 грн., 225545 на суму 4133399,40 грн.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 14 Закону
України "Про цінні папери та фондовий
ринок" векселем є борговий цінний
папір, який посвідчує безумовне
грошове зобов'язання векселедавця або
його наказ третій особі сплатити після
настання строку платежу визначену суму
власнику векселя (векселедержателю).
Векселі можуть бути прості або
переказні та існують виключно у
документарній формі.

У відповідності до ст. 4 Закону України
"Про обіг векселів в Україні" видавати
переказні і прості векселі можна лише
для оформлення грошового боргу за
фактично поставлені товари, виконані
роботи, надані послуги, за виключенням
фінансових банківських векселів та
фінансових казначейських векселів. На
момент видачі переказного векселя
особа, зазначена у векселі як трасат,
або векселедавець простого векселя
повинні мати перед трасантом та/або
особою, якій чи за наказом якої повинен
бути здійснений платіж, зобов'язання,
сума якого має бути не меншою, ніж сума
платежу за векселем. Умова щодо
проведення розрахунків із
застосуванням векселів обов'язково
відображається у відповідному
договорі, який укладається в письмовій
формі. У разі видачі (передачі) векселя
відповідно до договору припиняються
грошові зобов'язання щодо платежу за
цим договором та виникають грошові
зобов'язання щодо платежу за векселем.

У відповідності до вимог ст. 1053 ЦК
України за домовленістю сторін борг, що
виник із договорів купівлі-продажу,
найму майна або з іншої підстави, може
бути замінений позиковим
зобов'язанням. Заміна боргу позиковим
зобов'язанням провадиться з
додержанням вимог про новацію і
здійснюється у формі, встановленій для
договору позики (стаття 1047 цього
Кодексу).

За своїм змістом акти
приймання-передачі векселів від 31
січня та 7 лютого 2013 р. є домовленістю
між сторонами, які їх уклали,
спрямованою на встановлення і зміну їх
цивільних прав та обов'язків. Тому такі
за своєю правовою природою є договором
(ст. 626 ЦК України).

Таким чином, сторони у справі за
домовленістю між собою замінили борг,
що виник із договору № 304 поставки
нафтопродуктів від 2 листопада 2012 р.,
позиковим зобов'язанням відповідача
перед позивачем у розмірі 31946093,10 грн.

Зобов'язання ж щодо платежу за
договором поставки відповідно до вимог
ст. 604 ЦК України ними припинене.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Встановлені ст. 611 ЦК України правові
наслідки у вигляді розірвання договору
та відшкодування збитків підлягають
застосуванню лише у разі порушення
зобов'язання.

Враховуючи, що позивачем не доведено
факту порушення відповідачем
зобов'язання, що виникло з договору № 304
поставки нафтопродуктів від 2
листопада 2012 р., підстави для
розірвання договору та відшкодування
збитків у заявленому розмірі відсутні,
то у позові відповідно до вимог ст.ст. 16,
651, 653 ЦК України, ст.ст. 188, 224, 225 ГК
України слід відмовити.

Заперечення позивача щодо повноважень
його представників під час укладення
актів приймання-передачі векселів
зводяться до необхідності визнання
указаних правочинів недійсними, що не
стосується предмету розгляду справи.
Тому вони є безпідставними.

Доказів визнання виданих відповідачем
векселів в установленому порядку
такими, що не мають вексельної сили, не
надано, тому посилання з цього приводу
необґрунтовані.

Заявлені позивачем вимоги про
відшкодування збитків зводяться до
помилкового ототожнення не виконаного
на його користь грошового зобов'язання
зі збитками за порушення зобов'язання.

У силу вимог ст.ст. 22, 653 ЦК України,
ст.ст. 224, 225 ГК України сума невиконаних
зобов'язань не є збитками. Відповідно
до ст. 622 ЦК України боржник не
звільняється від обов'язку виконати
зобов'язання в натурі у разі сплати ним
неустойки та відшкодування збитків.

У разі, якщо на думку позивача,
внаслідок неналежного виконання
відповідачем зобов'язання з позики
порушені його права, він не позбавлений
можливості звернутися з вимогою про
виконання відповідачем цього
зобов'язання в натурі.

Оскільки у позові відмовлено, понесені
по справі господарські витрати
стосовно до вимог ст. 49 ГПК України слід
покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України,
суд

В И Р І Ш И В :

у позові Товариства з обмеженою
відповідальністю "БНК-Україна" м. Києва
відмовити.

Рішення набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Колегія суддів :
П.І.Паламар - головуючий

М.Є.Літвінова

Р.Б.Сташків