ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2014 р.
Справа № 914/3883/13

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії

головуючого-судді
Михалюк О.В.

суддів
Новосад Д.Ф.

Мельник Г.І.

розглянув апеляційну скаргу
приватного підприємця ОСОБА_1

на рішення господарського суду
Львівської області від 17.12.2013р.

у справі № 914/3883/13

за позовом приватного підприємця
ОСОБА_1, м.Львів

до приватного підприємця
ОСОБА_2, м.Трускавець

про усунення перешкод в користуванні
майном та стягнення 197365,20 грн. за
проведений ремонт,

з участю представників :

від скаржника - не з»явився

від позивача - ОСОБА_3

В ході судового засідання сторонам
права і обов"язки, передбачені ст.22 ГПК
України роз"яснені, заперечень щодо
складу суду не поступало.

Представник скаржника в судове
засідання 03.03.2014р. не з'явився, подав
суду клопотання від 01.03.2014р. б/н (вхідний
номер 01-04/1223/14 від 03.03.2014р.), в якому
просить розгляд апеляційної скарги
відкласти у зв'язку з неможливістю
забезпечити участь повноважного
представника в судовому засіданні.
Оцінюючи подане скаржником клопотання,
колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що згідно з Постановою
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції",
господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може не
брати до уваги доводи учасника
судового процесу - підприємства,
установи, організації, іншої юридичної
особи, державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - четвертою статті 28
ГПК, з числа як своїх працівників, так і
осіб, не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника підлягає доведенню
учасником судового процесу на
загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК). З
огляду на викладене та зважаючи на те,
що відкладення розгляду справи за
обставин, визначених у ч. 1 ст. 77 ГПК
України, є обов'язком лише за умови
неможливості вирішення спору в даному
судовому засіданні, колегія суддів в
задоволенні клопотання апелянта
відмовляє та вважає за можливе,
враховуючи повідомлення всіх сторін
про дане судове засідання, розглянути
апеляційну скаргу за наявними у справі
доказами.

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 17.12.2013р. у справі
№ 914/3883/13 (суддя Синчук М.М.) відмовлено в
задоволенні позову приватного
підприємця ОСОБА_1, м.Львів до
приватного підприємця ОСОБА_2,
м.Трускавець про усунення перешкод в
користуванні майном та стягнення 197365,20
грн. за проведений ремонт.

Не погоджуючись з даним рішенням
позивач - приватний підприємець ОСОБА_1
подав до Львівського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати згадане
рішення, посилаючись, зокрема, на те, що
воно є незаконне, винесене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, в порушення статті 43 ГПК України
господарський суд не вжив заходів,
спрямованих на всебічне, повне і
об»єктивне встановлення всіх обставин
справи, оскільки судом першої
інстанції безпідставно відхилено
клопотання про призначення
судово-будівельної експертизи,
висновки якої могли б підтвердити факт
проведення ремонтних робіт в
орендованому приміщенні. Також
скаржник зазначає, що у своїх
поясненнях, наданих у Трускавецькому
МВ ГУМВСУ у Львівській області,
відповідач - ОСОБА_2 підтвердив той
факт, що майно, яке належить ПП ОСОБА_1
на праві власності дійсно знаходиться
у приміщенні за адресою АДРЕСА_1. Крім
того, на думку скаржника, суд першої
інстанції не обгрунтував своїх
висновків щодо використання ПП ОСОБА_1
спірних приміщень для здійснення
підприємницької діяльності протягом
року, в той час, як відповідач жодних
претензій щодо несплати орендних чи
комунальних платежів не виставляв.

Наводить скаржник і інші доводи, що є на
його думку підставою для скасування
оскаржуваного рішення.

Колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши наявні матеріали,
проаналізувавши застосування норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає до задоволення з огляду на
наступне.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
відповідачем чиняться перешкоди в
користування позивачем майном, а саме
приміщенням кафе-бару, що знаходиться
на другому поверсі кінотеатру
"ІНФОРМАЦІЯ_1", за адресою: АДРЕСА_1.
Наведене стало підставою для звернення
позивача до суду з вимогою зобов'язати
відповідача усунути перешкоди в
користуванні спірним приміщенням, що
належать позивачу на праві власності
та знаходиться в орендованому
приміщенні за адресою: АДРЕСА_1. Крім
того, просив стягнути з відповідача
кошти в сумі 197 365,20 грн. за проведений
позивачем ремонт спірного приміщення.

Як встановлено колегією суддів,
ухвалою суду від 16.10.2013 р. позивача було
зобов'язано надати суду:

1) докази оплати орендної плати за
Договором суборенди приміщення від
березня 2012р. для огляду в судовому
засіданні, належні копії - до
матеріалів справи;

2) докази оплати комунальних послуг за
приміщення кафе-бару, що знаходиться на
другому поверсі кінотеатру
"ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою АДРЕСА_1 а для
огляду в судовому засіданні, належні
копії - до матеріалів справи;

3) оригінал Договору № 1 від 15.01.2012р. для
огляду в судовому засіданні;
проведення позивачем розрахунку за
здійснений ПП "Тронекс" ремонт бістро в
кінотеатрі "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою:
АДРЕСА_1 а (п. 6.1. Договору №1 від 15.01.2012р.).

Представник позивача вимог ухвал суду
від 16.10.2013 р., від 29.10.2013 р., від 19.11.2013 р.,
від 26.11.2013 р., від 10.12.2013 р. не виконав.

Як вбачається із матеріалів справи,
17.08.2010 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Армат СВ" та ФОП
ОСОБА_2 (відповідач у справі) укладено
договір суборенди нежитлових
приміщень. За умовами цього Договору
орендодавець (ТОВ "Армат СВ")
зобов'язується передати орендареві у
строкове платне користування, а
орендар зобов'язується (відповідач у
справі) прийняти у строкове платне
користування окреме індивідуально
визначене майно - нежитлові приміщення
1 (першого) поверху (крім частини
приміщення №1 - приміщення вестибюлю;
загальна площа частини, що виключена із
складу об'єкта оренди - 1,0 кв.м.) та
нежитлові приміщення 2 (другого)
поверху, а також приміщення №1 та №2
підвалу будівлі кінотеатру
"ІНФОРМАЦІЯ_1", що розташована у АДРЕСА_1.
Загальна площа нежитлових приміщень,
що складають об'єкт оренди, становить
1156,0 кв.м., а також своєчасно і у повному
обсязі сплачувати орендодавцеві
орендну плату за користування об'єктом
оренди. (а/с 41-50).

Згідно п. 1.3. Договору суборенди від
17.08.2010 р., на момент підписання цього
Договору орендодавець розпоряджається
об'єктом оренди на підставі договору
оренди від 01.07.2010 р.

Відповідно до п. 7.2.3. Договору суборенди
від 17.08.2010 р. орендар має право
передавати об'єкт оренди або його
частину в суборенду (піднайом) третім
особам за попередньою письмовою згодою
орендодавця. При цьому строк суборенди
(піднайму) не може перевищувати строк
дії цього договору.

Згідно п. 11.1. Договору суборенди від
17.08.2010 р., цей договір набирає чинності з
моменту підписання його сторонами і
скріплення печатками сторін та діє до
31.12.2011 р.

29.12.2011 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Армат СВ" та ФОП
ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду до
Договору суборенди нежитлових
приміщень. Згідно п. 2 якої Договір від
17.08.2010 р. діє до 31.12.2012 р. (а/с 56.)

До матеріалів справи відповідачем
долучено квитанції та акти виконаних
робіт за період з лютого по листопад 2012
р. за комунальні послуги та про оплату
за оренду приміщення, згідно Договору
суборенди від 17.08.2010 р.

На підтвердження заявлених позовних
вимог позивачем долучено до матеріалів
справи копію Договору №1 від 15.01.2012 р.,
укладеного між позивачем та ПП
"Тронекс" (оригінал Договору №1 від
15.01.2012 р. суду для огляду не надано),
згідно умов якого замовник (позивач у
справі) доручає, а підрядник (ПП
"Тронекс") приймає на себе зобов'язання
виконати ремонт бістро в кінотеатрі
"ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_1, а
замовник зобов'язується прийняти
вищевказані роботи і оплатити їх на
умовах цього Договору. До матеріалів
позовної заяви позивачем долучено акт
№1 здачі-прийняття робіт (надання
послуг) до договору №1 від 15.01.2012 р.,
підписаний між позивачем та ПП
"Тронекс" (а/с 24) та акт звірки взаємних
розрахунків від 26.03.2013 р. проведений між
позивачем та ПП "Тронекс" на суму 197 365,20
грн.

Станом на день розгляду справи судом,
сторони не надали та в матеріалах
справи відсутні докази існування
договірних відносин між сторонами у
справі щодо об'єкта оренди, а саме:
приміщенням кафе-бару, що знаходиться
на другому поверсі кінотеатру
"ІНФОРМАЦІЯ_1", за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно вимог передбачених ст.1 ГПК
України підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Особа здійснює свої цивільні права
вільно, на власний розсуд, відповідно
до приписів частини 1 ст.12 ЦК України.

Цивільні права особа здійснює у межах,
наданих їй договором або актами
цивільного законодавства, згідно вимог
передбачених ст.13 ЦК України.

Згідно з положеннями ст.14 ЦК України
цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу
України передбачено, що кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Способи судового захисту цивільних
прав та інтересів встановлені статтею
16 Цивільного кодексу України та
статтею 20 ГК України, цими нормами
встановлено, що суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Згідно вимог частини 2 статті 11 ЦК
України та ст.174 ГК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 67 Господарського
кодексу України передбачено, що
відносини підприємства з іншими
підприємствами, організаціями,
громадянами в усіх сферах
господарської діяльності, виконуються
на підставі договорів.

Відповідно до п. 2.6. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування законодавства про оренду
(найм) майна" №12 від 29.05.2013 р. відповідно
до статті 638 ЦК України договір
вважається укладеним, коли між
сторонами досягнуто згоди з усіх
істотних умов. Вичерпного переліку
умов, істотних для договорів оренди
(найму), ЦК України і ГК України не
містять. Однак за змістом статей 759 - 762
ЦК України слід дійти висновку, що
істотними для даного виду договорів є
умови про предмет договору, плату за
користування майном та строк такого
користування.

Згідно ст. 286 ГК України орендна плата -
це фіксований платіж, який орендар
сплачує орендодавцю незалежно від
наслідків своєї господарської
діяльності. Розмір орендної плати може
бути змінений за погодженням сторін, а
також в інших випадках, передбачених
законодавством.

У відповідності до ч.1 ст. 793 ЦК України
договір найму будівлі або іншої
капітальної споруди (їх окремої
частини) укладається у письмовій формі.

В позовній заяві позивач вказав, що між
сторонами у справі в березні 2012 р.
укладено договір суборенди приміщення,
а саме приміщенням кафе-бару, що
знаходиться на другому поверсі
кінотеатру "ІНФОРМАЦІЯ_1", за адресою:
АДРЕСА_1. Проте, до матеріалів справи не
долучив та в судових засіданнях не
надав договору суборенди приміщення
від березня 2012 р.

Частиною першою статті 193
Господарського Кодексу України та
статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 626 та 629 ЦК України
договір є підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків та є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частина 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язання визначає як
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту.

Як встановлено судом, позивач
звернувся до суду з вимогою зобов'язати
відповідача усунути перешкоди в
користування позивачем майном, а саме
приміщенням кафе-бару, що знаходиться
на другому поверсі кінотеатру
"ІНФОРМАЦІЯ_1", за адресою: АДРЕСА_1, та
стягнути кошти на суму 197 365,20 грн. за
проведений ремонт суборендовоного
приміщення. На підтвердження заявлених
позовних вимог, до матеріалів справи
долучив акт №1 здачі-прийняття робіт
(надання послуг) до договору №1 від
15.01.2012 р., підписаний між позивачем та ПП
"Тронекс" та акт звірки взаємних
розрахунків від 26.03.2013 р. проведений між
позивачем та ПП "Тронекс", на суму - 197
365,20 грн., що є сумою стягнення у справі
№914/3883/13.

Станом на день розгляду справи судом,
позивач не надав та в матеріалах справи
відсутні докази існування договірних
відносин між сторонами у справі щодо
об'єкта оренди, а саме: приміщенням
кафе-бару, що знаходиться на другому
поверсі кінотеатру "ІНФОРМАЦІЯ_1", за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 7.2.3. Договору суборенди
від 17.08.2010 р. орендар має право
передавати об'єкт оренди або його
частину в суборенду (піднайом) третім
особам за попередньою письмовою згодою
орендодавця.

Як встановлено судом, в матеріалах
справи відсутня письмова згода
орендодавця - Товариства з обмеженою
відповідальністю "Армат СВ" на передачу
об'єкта оренди або його частину в
суборенду (піднайом) третім особам.

Крім того, судом встановлено, що 29.12.2011
р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Армат СВ" та ФОП
ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду до
Договору суборенди нежитлових
приміщень, яка підтверджує наявність
орендних відносин щодо нежитлового
приміщенням, що знаходиться на другому
поверсі кінотеатру "ІНФОРМАЦІЯ_1", за
адресою: АДРЕСА_1, між ФОП ОСОБА_2 та ТзОВ
"АРМАТ СВ" на період 31.12.2011 - 31.12.2012 р.

Щодо клопотання позивача про
призначення судової
будівельно-технічної експертизи слід
зазначити наступне:

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про судову експертизу" судова
експертиза - це дослідження експертом
на основі спеціальних знань
матеріальних об"єктів, явищ і процесів,
які містять інформацію про обставини
справи, що перебуває у провадженні,
зокрема, суду.

Відповідно до статті 41 ГПК України для
роз"яснення питань, що виникають при
вирішенні господарського спору і
потребують спеціальних знань,
господарський суд призначає судову
експертизу.

Відповідно до абз.2 пункту 2 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 23.03.2013р. № 4 "Про деявкі
питання практики призначення судової
експертизи" судова експертиза
призначається лише у разі дійсної
потреби у спеціальних знаннях для
встановлення фактичних даних, що
входять до предмета доказування, тобто
у разі, коли висновок експерта не
можуть замінити інші засоби
доказування.

Виходячи зі ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Розглянувши матеріали справи,
враховуючи невиконання позивачем
вимог ухвали суду від 16.10.2013р. та не
надання витребуваних документів на
підтвердження заявлених позовних
вимог, оглянувши договір суборенди
нежитлових приміщень від 17.08.2010р.,
укладений між ФОП ОСОБА_2 та ТзОВ "Армат
СВ", квитанції та акти наданих послуг,
згідно договору від 17.08.2010р., суд першої
інстанції підставно відмовив в
задоволенні клопотання позивача про
призначення у справі судової
експертизи, з огляду на
безпідставність доводів про
необхідність її призначення.

Відповідно до ст.43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами
у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, доводи скаржника
зазначені в апеляційній скарзі,
апеляційним судом не визнаються
такими, що можуть бути підставою згідно
ст.104 ГПК України для скасування чи
зміни оскаржуваного рішення.

На підставі наведеного та відповідно
до вимог ст.ст.91,101-105 ГПК України,-

Львівський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Львівської області від 17.12.2013р. у справі
№ 914/3883/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати покласти на скаржника.

Повний текст постанови складено « 04»
березня 2014р.

Головуючий суддя
Михалюк О.В.

суддя
Новосад Д.Ф.

суддя
Мельник Г.І.