КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2014 р. Справа№ 910/13605/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

За участю представників:

від позивача: Гуназа Ю.Є. - представник

від відповідача: Шевчук В.В. -
представник

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «КЛО»

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 10.12.2013р.

у справі № 910/13605/13 ( суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «КЛО»

до Служби безпеки України

про продовження терміну дії

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "КЛО" звернулось до
Господарського суду м.Києва з
позовними вимогами до Служби безпеки
України про зобов'язання продовжити
термін дії Договору оренди державного
майна № 19/6-933 строком на п'ять років до
24.12.13. на тих же умовах.

Рішенням Господарського суду м.Києва
від 10.12.2013 року у справі № 910/13605/13 у
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, просить рішення
скасувати та задовольнити позов
повністю, посилаючись на неповне
з'ясування та недоведеність обставин,
що мають значення для справи,
невідповідність висновків, викладених
у рішенні суду обставинам справи, а
також порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт посилається на те, що місцевий
суд замість логічного висновку щодо
автоматичного продовження дії
договору, як передбачено умовами
договору, безпідставно прийняв позицію
відповідача про припинення дії
договору.

Апелянт вважає, що місцевий суд не
звернув увагу на невідповідність акту
прийняття - передачі матеріальних
цінностей від 28.02.2011року, яким прямо
передбачено припинення дії Договору
оренди, вимогам чинного законодавства
України. Наявність підписаного акту є
основним доводом Відповідача, щодо
згоди сторін про припинення дії
договору, однак суд безпідставно не
розглянув питання щодо правового
статусу цього документу.

Не відповідає обставинам справи, на
думку апелянта, висновок місцевого
суду про те, що факт передачі
орендованого майна за спірним
Договором за актом приймання-передачі
від 28.02.11. самим позивачем не
заперечується. Однак позивачем 15
жовтня 2013р. було подано клопотання, в
якому зазначалось, що орендоване майно,
що зафіксовано в Акті від 28.02.2011 року,
передано для проведення перевірки
наявності, огляду, оцінки майна, тобто
його інвентаризації. Саме тому Акт не
відповідає вимогам чинного
законодавства, а саме Стаття 9 Закону
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», ст. 44 п.1
Податкового кодексу України та пп. 2.1.,
2.2., 2.4., 2.15 та 2.16. Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженому
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995року № 88.

Позивач зазначає, що належним чином
виконував умови договору оренди:
використовував орендовані приміщення
за його цільовим призначенням
відповідно до умов Договору; своєчасно
і в повному обсязі вносив орендну
плату. Крім того, Позивач здійснив
невід'ємні поліпшення цього майна з
дозволу Відповідача. Жодних зауважень
чи претензій з боку Відповідача щодо
використання орендованого майна
протягом строку оренди не надходило. На
думку позивача, він набув переважного
права на продовження договору оренди
на новий термін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
дослідивши наявні матеріали справи у
повному обсязі, перевіривши повноту
встановлення обставин справи та їх
юридичну оцінку, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, заслухавши
пояснення представників сторін,
колегія встановила наступне.

24.12.08 між відповідачем (Орендодавець за
умовами договору) та позивачем (Орендар
за умовами договору) було укладено
Договір № б/н оренди державного майна.
Відповідно до п.1.1 укладеного договору
Орендодавець передає, а Орендар
приймає в строкове платне користування
резервуарний парк у складі: резервуари
стаціонарні для зберігання ПММ Р-6 - 3
шт.; насоси БКФ - 2 шт.; світильники РК-125 -
6 шт.; паливно-роздавальні колонки КР-40 -
2 шт.; камера для фарбування - 1шт.;
верстат вертикальний свердлувальний
2Б-125 - 1 шт.; стіл для зачистки - 1 шт.;
верстаки слюсарні - 3 шт., розміщений на
земельній ділянці площею 0,1300 га за
адресою: м. Київ, вул. Василенко,3, що
перебуває на балансі (далі - Майно),
склад і вартість якого визначено
відповідно до висновку про вартість
майна, складеного за станом на 24.12.08.,
вартість якого становить 35 000,00 грн.

Відповідно до п. 2.1 Договору Орендар
вступає у строкове платне користування
Майном у термін, указаний у договорі,
але не раніше дати підписання
сторонами цього Договору та акта
приймання - передачі Майна.

На виконання умов Договору між
сторонами було підписано та скріплено
печатками акт передачі Майна в оренду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 5 Закону
України «Про оренду державного та
комунального майна» орендодавцями є:
Фонд державного майна України, його
регіональні відділення та
представництва - щодо цілісних
майнових комплексів підприємств, їх
структурних підрозділів та нерухомого
майна, а також майна, що не увійшло до
статутних фондів господарських
товариств, створених у процесі
приватизації (корпоратизації), що є
державною власністю, крім майна, що
належить до майнового комплексу
Національної академії наук України та
галузевих академій наук.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 287 Господарського
кодексу України орендодавцями щодо
державного та комунального майна є
Фонд державного майна України, його
регіональні відділення - щодо цілісних
майнових комплексів підприємств, їх
структурних підрозділів та нерухомого
майна, яке є державною власністю, а
також іншого майна у випадках,
передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна" орендою є засноване на договорі
строкове платне користування майном,
необхідним орендареві для здійснення
підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу
України до відносин оренди
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Статтею 763 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір найму
укладається на строк, встановлений
договором, а у відповідності до ч. 4 ст.
284 Господарського кодексу України
строк договору оренди визначається за
погодженням сторін. У разі відсутності
заяви однієї із сторін про припинення
або зміну умов договору оренди
протягом одного місяця після
закінчення строку дії договору він
вважається продовженим на такий самий
строк і на тих самих умовах, які були
передбачені договором.

Строк дії Договору сторонами погоджено
п. 10.1 , яким встановлено, що Договір
укладено строком на шість місяців з
01.01.09. до 30.06.09. включно.

Додатковою угодою № 1 від 16.06.09. до
Договору строк дії Договору було
продовжено до 31.12.09. включно.

Згідно з п. 10.1 Договору (в редакції
Додаткової угоди № 1 від 16.06.09.), у разі
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення або зміну Договору після
закінчення строку його чинності
протягом одного місяця, Договір
вважається продовженим на той самий
термін і на тих самих умовах, які були
передбачені цим Договором. Зазначені
дії оформляються додатковим договором,
який є невід'ємною частиною Договору
при обов'язковій наявності дозволу
органу, уповноваженого управляти
об'єктом оренди.

Таким чином, за відсутності заперечень
сторін строк дії автоматично
продовжився до 30.06.10.

Позивач зазначає, що неодноразово
звертався до відповідача із заявами
про продовження строку дії спірного
Договору, проте вказані заяви залишено
відповідачем без задоволення, що на
думку позивача, суперечить чинному
законодавству України. Крім того,
позивач посилається на виконання ним
обов'язків за Договором належним чином,
та як наслідок, наявність у Товариства
з обмеженою відповідальністю "КЛО"
переважного права на продовження
строку дії Договору, що і зумовило
звернення Товариства з обмеженою
відповідальністю "КЛО" з даним позовом
до суду.

Листом № 01-01/758 від 21.06.10. позивач
звернувся до відповідача з пропозицією
продовжити строк дії Договору до 30.06.11.

У відповідь на вказаний лист
відповідачем було надано згоду на
продовження строку дії Договору до
31.12.10., про що вказано в листі № 19/16-1467
від 19.07.10.

Договір припиняється після спливу
строку його дії (ст. 763 ЦК України).

Частиною 2 статті 26 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" передбачено, що договір оренди
припиняється в разі: закінчення строку,
на який його було укладено;
приватизації об'єкта оренди орендарем
(за участю орендаря); банкрутства
орендаря; загибелі об'єкта оренди.

Згідно з п. 10.7 Договору, він
припиняється в разі закінчення строку,
на який його було укладено.

Як вбачається з матеріалів справи,
Орендодавцем на адресу Орендаря було
направлено лист № 16/16-2651 від 30.11.10. з
повідомленням про наявність у
відповідача заперечень щодо
продовження строку дії спірного
Договору після 31.12.10. та про
необхідність повернення позивачем
орендованого Майна.

Відповідно до п. 2.4 договору майно
вважається поверненим Орендодавцю з
моменту підписання сторонами акта
приймання-передачі.

Відповідно до акту прийняття-передачі
матеріальних цінностей, повернутих з
оренди № 19/1-448 від 28.02.11., орендоване за
Договором майно було повернуто
позивачем відповідачу.

Інше листування сторін, яке наявне в
матеріалах справи, відбувалась між
сторонами в березні 2011 року - вересні 2012
року, тобто після більш як двох місяців
після припинення 31.12.10. строку дії
Договору, а тому колегія не приймає до
уваги зазначене листування.

Посилання позивача на невідповідність
акту прийняття-передачі вимогам
чинного законодавства України не
приймається судом до уваги з огляду на
те, що спір стосується наявності
правових підстав для продовження
строку дії Договору оренди та
дотримання при цьому встановленого
порядку.

Згідно листа позивача № 14/15 від 02.03.11.,
Орендар стверджує, що 28.02.11. було
складено та підписано акт
приймання-передачі орендованого Майна,
згідно якого ТОВ "КЛО" було повернуто
майно за описом.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна" у разі відсутності заяви однієї
із сторін про припинення або зміну умов
договору оренди протягом одного місяця
після закінчення терміну дії договору
він вважається продовженим на той
самий термін і на тих самих умовах, які
були передбачені договором.

Аналогічні положення містять також в
Цивільному кодексі України, зокрема,
відповідно до статті 764 Цивільного
кодексу України (далі -ЦК України) якщо
наймач продовжує користуватися майном
після закінчення строку договору
найму, то, за відсутності заперечень
наймодавця протягом одного місяця,
договір вважається поновленим на
строк, який був раніше встановлений
договором.

Вказана стаття може бути застосована
тільки до договорів найму з визначеним
строком користування майном. ЦК
України передбачає можливість
автоматичної пролонгації договору
найму в разі відсутності заперечень як
зі сторони наймодавця, так і зі сторони
наймача.

При цьому пріоритетним критерієм при
вирішенні питання пролонгації
договору оренди є перш за все
відсутність заперечення орендодавця.

Таким чином, строк звернення з заявою
про припинення або зміну умов договору
оренди не обмежений місяцем саме після
закінчення дії договору, а
заінтересована сторона може подати
заяву і до закінчення строку дії
договору оренди, оскільки такі дії не
суперечать вказаному закону та
узгоджується з іншими
нормативно-правовими актами (правова
позиція викладена в постанові ВГСУ від
27.01.09. у справі № 51/17)

При цьому, у разі закінчення строку, на
який було укладено договір оренди, за
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення або зміну договору він
вважається продовженим на той самий
строк і на тих самих умовах, які були
передбачені договором. Частиною другою
статті 17 Закону встановлено місячний
термін, протягом якого орендодавець
або орендар можуть заявити про
припинення або зміну умов договору
після закінчення його строку. Таку
заяву заінтересована сторона може
також подати і до закінчення строку дії
договору оренди (пункт 12 роз'яснення
президії Вищого господарського суду
України від 25.05.00. № 02-5/237 "Про деякі
питання практики застосування Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна", із змінами і
доповненнями, внесеними роз'ясненням
президії Вищого господарського суду
України від 31.05.02. № 04-5/609)ю

Частиною 2 статті 17 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" передбачає вимогу щодо змісту
такої заяви, а саме, що така заява
повинна містити вимогу щодо припинення
договору після закінчення його строку.

Відповідач листом № 16/16-2651 від 30.11.10.
повідомив позивача про закінчення
терміну дії Договору 31.12.10. та
повідомляв про наявність у відповідача
заперечень щодо продовження строку дії
спірного Договору після 31.12.10. та про
необхідність повернення позивачем
орендованого Майна. Таким чином,
вказаний лист Орендодавця цілком може
розглядатись як заява про заперечення
щодо продовження дії договору оренди.

Крім того, якщо на дату закінчення
строку договору оренди і протягом
місяця після закінчення цього строку
мали місце заперечення орендодавця
щодо поновлення договору на новий
строк, то такий договір припиняється (п.
4.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 12 від
29.05.13. "Про деякі питання практики
застосування законодавства про оренду
(найм) майна").

На підставі вищенаведеного місцевий
суд дійшов обґрунтованого висновку про
те, що відповідно до вимог чинного
законодавства відповідач звернувся до
позивача з відповідною заявою про
закінчення строку дії Договору та з
пропозицією повернути орендоване
Майно за актом приймання-передачі
(повернення) орендованого майна, за
наслідком чого, Майно було повернуто
позивачем відповідачу за актом.

Таким чином, Договір припинив свою дію
31.12.10. та не був продовжений сторонами.
Отже, станом на день звернення 16.07.13.
позивача з даним позовом до суду,
договірні відносини між сторонами за
спірним Договором відсутні, а оскільки
останній припинив свою дію в зв'язку із
закінченням строку, на який його було
укладено, такий Договір не може бути
продовжений.

На підставі вищевикладеного колегія
приходить до висновку про те, що
позивачем не надано суду належних та
допустимих доказів на підтвердження
наявності обставин, з якими закон
пов'язує обов'язок відповідача на
вчинення визначених позивачем дій, у
зв'язку з чим позовні вимоги не
обґрунтовані та не підлягають
задоволенню.

Колегія не приймає до уваги доводи
апелянта щодо посилань на п. 5
Прикінцевих положень Закону України
"Про внесення змін до деяких законів
України щодо спрощення умов ведення
бізнесу в Україні" в обґрунтування
пред'явлених позовних вимог про
продовження строку дії спірного
Договору на п'ять років, суд відзначає
наступне.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону
України "Про внесення змін до деяких
законів України щодо спрощення умов
ведення бізнесу в Україні" передбачено,
що термін договорів оренди державного
та комунального майна для суб'єктів
малого підприємництва, укладених до
набрання чинності цим Законом, слід
вважати продовженим до п'яти років з
дня укладення, якщо орендар не пропонує
менший термін.

Оскільки зазначена норма надає
орендарю право продовжувати орендні
відносини на строк до п'яти років, то
визначення конкретного строку, на який
продовжується строк договору, повинно
бути здійснено шляхом внесення змін до
договору. У зв'язку з цим орендар має
право звернутися з відповідним позовом
до суду на підставі пункту 5
Прикінцевих положень Закону України
"Про внесення змін до деяких законів
України щодо спрощення умов ведення
бізнесу в Україні" в будь-який час до
припинення дії договору оренди.

Як вбачається з матеріалів справи,
строк дії Договору припинився 31.12.10р.,
тобто до звернення позивача (16.07.13) з
даним позовом до суду.

Крім того, посилання апелянта на
невідповідність Акту
приймання-передачі матеріальних
цінностей, повернутих з оренди від
28.02.2011 вимогам законодавства, не є
предметом доведення у даній справі,
оскільки спір стосується наявності
правових підстав для продовження
строку дії договору та дотримання при
цьому встановленого порядку.

Доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору ( ст. 32 ГПК України).

Відповідно до ст. 43 ГПК України
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтуються на всебічному та повному і
об»єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Колегія не приймає до уваги доводи
апеляційної скарги, оскільки апелянтом
не надано суду доказів, які б свідчили
про обґрунтованість позовних вимог, а
доводи викладені в апеляційній скарзі
не можуть бути підставами для
скасування рішення місцевого суду.

Оцінюючи вищенаведені обставини,
колегія приходить до висновку, що
рішення Господарського суду м.Києва
відповідає обставинам справи і чинному
законодавству, а отже підстав для його
скасування або зміни не вбачається, в
зв'язку з чим апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99,101,103-105 ГПК України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «КЛО» на
рішення Господарського суду м. Києва
від 10.12.2013р. у справі № 910/13605/13 залишити
без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва
від 10.12.2013р. у справі № 910/13605/13 залишити
без змін.

Матеріали справи № 910/13605/13 повернути
Господарському суду м.Києва.

Головуючий суддя
А.І. Тищенко

Судді
Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх