ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.03.2014
Справа № 905/681/14

Господарський суд Донецької області у
складі судді Зекунова Е.В., при
секретарі Павленко М.С., розглянув
справу за позовом Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Віді-Страхування» до
Приватного акціонерного товариства
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА», за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача ОСОБА_1 про стягнення 24124
грн. 08 коп. -

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Віді-Страхування» звернувся до
господарського суду з позовом до
Приватного акціонерного товариства
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА» про стягнення суми
страхового відшкодування в порядку
регресу. З урахуванням заяви від
28.02.2014р. про зменшення суми позовних
вимог на розмір франшизи за полісом №
АВ/4358805, просив стягнути з відповідача
24124 грн. 08 коп.

В правове обґрунтування вимог позивач
посилається на статті 993, 1166, 1187, 1188, 1191
Цивільного кодексу України, статті 9, 25,
27 Закону України «Про страхування»,
статті 6, 9, 12, 22, 36 Закону України «Про
обов?язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Представник позивача у судове
засідання не прибув. У свої
запереченнях на відзив підтримав
позовні вимоги, просив задовольнити
позовні вимоги про стягнення суми
страхового відшкодування в порядку
регресу.

Відповідач у судове засідання не
прибув. Через канцелярію суду надав
відзив від 13.02.2014р., в якому посилався на
відсутність підстав для відшкодування
збитків в порядку регресу, а саме:

- на відсутність погодження щодо
виплати суми страхового відшкодування
між потерпілою особою та страховиком;

- на необґрунтоване перерахування
позивачем страхувальнику податку на
додану вартість в порушення вимог п.36.2
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів»;

- на відсутність підтвердження дії
договору страхування на момент
страхової події, у зв'язку з
відсутністю доказів сплати
страхувальником страхового платежу;

- на відсутність звернення позивача з
регресною вимогою до ПАТ «УАСК «АСКА»

Третя особа в судове засідання не
з'явилась, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлена належним
чином

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи, що сторони були
повідомлений про розгляд справи
належним чином, проте правом бути
присутнім в судовому засіданні не
скористався, тому справа розглядається
за наявними в ній матеріалами згідно
статті 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про наступне.

Судом встановлено, що 18.07.2013 року між
ТДВ «СК «Віді-Страхування»(Страховик)
та ТОВ «Віді-Лізинг» (Страхувальник)
було укладено договір добровільного
страхування наземного транспорту №
007851 (надалі - Договір страхування), за
яким Страховик застрахував майнові
інтереси Страхувальника, пов'язані з
експлуатацією транспортного засобу
«Toyota Camry», державний номер НОМЕР_1
(а.с.7-19). Страховий платіж поділено на 4
періоди сплати по 3226,37 грн. кожна. Строк
дії Договору з 19.07.2013р. по 18.07.2014р. (за
умови дотримання строку сплати
страхового платежу за кожний період
страхування

31 жовтня 2013 року у м. Києві сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «BMW Х-1», державний номер
НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1, та
автомобіля «Toyota Camry», державний номер
НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2

1 листопада 2013 року Страхувальник
звернувся до позивача із заявою про
настання страхового випадку та виплату
страхового відшкодування (а.с. 21).

Вищезазначена дорожньо-транспортна
пригода визнана позивачем страховою
подією, з настанням якої у ТДВ «СК
«Віді-Страхування»виник обов'язок
виплатити страхувальнику страхове
відшкодування.

Статтею 25 Закону України "Про
страхування" визначено, що здійснення
страхових виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

Відповідно до ремонтної калькуляції
системи «Audatex» №881ART від 04/05/2012р.
вартість відновлювального ремонту
автомобіля «Toyota Camry», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 складає без
ПДВ 27887,45 грн., з ПДВ 33452,94 грн.(а.с.21-25)

Згідно рахунку № ВДиС-0032183 від 02.11.13р.
складеного ТОВ «Віді Автострада» -
вартість відновлювального ремонту
пошкодженого автомобіля складає без
ПДВ 20528,40 грн., з ПДВ 24634,08 грн. (а.с.28-29).

Заявою на виплату страхового
відшкодування від 12.12.103 року
страхувальник просив сплатити суму
страхового відшкодування на рахунок
СТО ТОВ «Віді Автострада» (а.с.23).

У зв'язку з настанням страхової події,
на виконання умов договору № 007851
добровільного страхування наземного
транспорту, на підставі страхового
акту № КР-007389 від 18.07.2013р., та розрахунку
суми страхового відшкодування до
нього, позивачем здійснено виплату
страхового відшкодування у розмірі 24634
грн. 08 коп., яка була сплачена платіжним
дорученням №50 від 09.01.2014р. на рахунок
ТОВ «Віді Автострада» за ТОВ
«Віді-Лізінг» (а.с.43).

Тобто, доводи відповідача щодо
необґрунтованого перерахування
позивачем страхувальнику податку на
додану вартість в порушення вимог п.36.2
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» спростовані
матеріалами справи. Крім того, в
підтвердження факту проведення
ремонту та сплати ПДВ позивачем надано
акт виконаних робіт № ВДИСА-033901 від
21.02.2014р. (а.с.125-126).

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Пунктом 36.4 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (в редакції чинній станом на
час виплати позивачем страхового
відшкодування) передбачено право
страховика за договором обов'язкового
страхування цивільної
відповідальності в разі настання
страхового випадку здійснювати
виплату страхового відшкодування
безпосередньо потерпілому (іншій
особі, яка має право на отримання
відшкодування) або погодженим з ним
особам, які надають послуги з ремонту
пошкодженого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного
кодексу України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" та ст. 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Отже, до позивача перейшло право
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного
кодексу України шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Постановою Голосіївського районного
суду м. Києва від 19.11.2013 року винним у
вчиненні ДТП, яке сталося 31.10.2013р.,
внаслідок чого було пошкоджено
автомобіль «Toyota Camry», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, визнано
ОСОБА_1, якого на підставі ст. 124 КУаАП
притягнуто до адміністративної
відповідальності (а.с.27).

Згідно полісу № АВ/4358805 діючому у
період з 18.01.2013р. по 17.01.2014р., цивільна
відповідальність власника автомобіля
«BMW Х-1», державний номер НОМЕР_2 (ТОВ
«ХФК «Біокон») була застрахована в ПрАТ
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА». Цим полісом
встановлено ліміт відшкодування за
майнову шкоду у розмірі 50000 грн. та
франшиза 510 грн.

Відповідно до статті 21 Закону "Про
обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" на території
України забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього
Закону, зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів.

Таким чином, відповідач є
відповідальною особою за завдані
збитки власнику автомобіля «Toyota Camry»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
відповідно до положень Закону України
"Про обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" в межах,
передбачених договором обов'язкового
страхування цивільної
відповідальності (поліс №АВ/4358805), а до
позивача, як страховика, який виплатив
страхове відшкодування відповідно до
договору добровільного страхування
наземних транспортних засобів №007851
перейшло право вимоги, яке потерпіла
особа мала до відповідача як особи,
відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Щодо посилань відповідача на
відсутність предмету спору, у зв'язку з
тим, що ТДВ «СК «Віді-Страхування» не
зверталось з відповідною заявою до ПАТ
«УАСК «АСКА» суд зазначає наступне.

Верховним Судом України постановою від
28.08.2012 року по справі № 23/279 висловлено
правову позицію, згідно з якою
страховик отримує право вимоги
потерпілої особи після виплати
останній страхового відшкодування та
не зобов'язаний звертатися
безпосередньо до особи, відповідальної
за заподіяний збиток, або до особи у
якої застраховано її цивільну-правову
відповідальність, з вимогою про
виплату матеріального відшкодування.
При цьому страховик може реалізувати
своє право шляхом подачі заяви до суду.

Вказаного висновку Верховний суд
України дійшов з урахуванням рішення
Конституційного суду України від 09.07.2002
року у справі № 15-рп/2002 відповідно до
якого кожна особа має право обирати
незаборонений законом спосіб захисту
прав і свобод, у тому числі судовий.
Можливість судового захисту не може
бути поставлена законом, іншими
нормативно-правовими актами у
залежність від використання суб'єктом
правовідносин інших засобів правового
захисту. Держава може стимулювати
вирішення правових спорів у межах
досудових процедур, однак їх
використання є правом, а не обов'язком
особи, яка потребує такого захисту.

Отже, позивач мав право безпосередньо
звернутися до суду з даним позовом та
крім того, з інших посилань відповідача
у запереченнях на позовну заяву
вбачається, що відповідач добровільно
не погоджується сплачувати страхове
відшкодування за даним страховим
випадком, а отже спір про право є
наявним.

Згідно до статті 9 Закону України «Про
страхування» франшиза, це частина
збитків, що не відшкодовується
страховиком згідно з договором
страхування.

У відповідності до п.12.1 ст. 12 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від ліміту
відповідальності страховика, в межах
якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих. Страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту.

З урахуванням приписів статей
Цивільного кодексу України та Закону
України «Про страхування», Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», відповідно до полісу №АВ/4358805
у позивача виникло право регресної
вимоги до відповідача в сумі 24124 грн. 08
коп. (24634 грн. 08 коп. - 510 грн. = 24124 грн. 08
коп.)

Щодо чинності договору добровільного
страхування №007851 суд зазначає, що дві
частини страхових внесків у розмірі
3226,37 грн. кожна були сплачені
страхувальник 19.07.2013р. та 14.10.2013 р., що
підтверджується банківськими
виписками. (а.с.95-96). Строк сплати інших
двох частин страхових внесків на
момент ДТП не наступив.

Згідно зі статтею 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до частини 2 статті 34 ГПК
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, перелічені
обставини справи, оцінивши відповідно
до статті 43 ГПК України наявні в
матеріалах справи докази та обставини
справи за своїм внутрішнім
переконанням, суд дійшов висновку про
те, що позивач довів заявлену до
стягнення з відповідача суму, а доводи
відповідача, якими він обґрунтовував
свої заперечення не знайшли свого
підтвердження.

З огляду на зазначене, позовні вимоги
визнаються судом частково
обґрунтованими та підлягають
частковому задоволенню на суму 26807 грн.
27 коп.

Витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача,
відповідно до статті 49 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Віді-Страхування» до Приватного
акціонерного товариства «Українська
акціонерна страхова компанія «АСКА» »,
за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача ОСОБА_1 про
стягнення 24124 грн. 08 коп. - задовольнити
повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Українська акціонерна
страхова компанія «АСКА» (83052, м.
Донецьк, проспект Ілліча, будинок 100,
) на користь Товариства
з додатковою відповідальністю
«Страхова компанія «Віді-Страхування»
(08131, вул..Кільцева, 56, с.Софіївська
Борщагівка, Київська обл., ) суму страхового відшкодування у
розмірі 24124 (двадцять чотири тисячі сто
двадцять чотири) грн. 08 коп. та витрати
по сплаті судового збору у сумі 1827
(одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн.
00 коп.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті,
його вступну та резолютивну частини
проголошено у судовому засіданні 3
березня 2014 року .

Повний текст рішення складено та
підписано 7 березня 2014 року.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької
області набирає законної сили за
правилами, встановленими частиною 5
статті 85 Господарського
процесуального кодексу України та може
бути оскаржене до Донецького
апеляційного господарського суду в
порядку, передбаченому розділом ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України.

Суддя
Е.В. Зекунов