ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2014 р.Справа № 922/37/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання
Дородіної І.А.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "АХА
"Страхування", м. Київ до Державного
підприємства "Дослідне господарство
"Комсомолець" Національної академії
аграрних наук України", с.Комсомолець
про стягнення 7229,00 грн. за участю
представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "АХА Страхування"
звернулось до господарського суду
Харківської області з позовною заявою,
в якій просить стягнути з Держаного
підприємства "Дослідне господарство
аграрних наук України" суму страхового
відшкодування у розмірі 7229,00 грн.
Витрати по сплаті судового збору у
розмірі 1720,50 грн. позивач просить
покласти на відповідача.

10 лютого 2014 року від позивача до
канцелярії суду надійшли клопотання
про розгляд справи за відсутності
представника позивача за вх. № 4404 та
клопотання про долучення документів за
вх. № 4407. Вказані клопотання долучені
судом до матеріалів справи.

03 березня 2014 року від відповідача до
канцелярії суду надійшла заява за вх.№
7154, в якій останній просить відкласти
розгляд справи у зв'язку з неможливістю
бути присутнім представника
відповідача у призначеному судовому
засіданні. Заява долучена до
матеріалів справи.

03 березня 2014 року від позивача до
канцелярії суду надійшли клопотання
про розгляд справи за відсутності
представника позивача за вх. № 138 та
клопотання про долучення документів за
вх. №№ 136,137. Вказані клопотання
долучені судом до матеріалів справи.

04 березня 2014 року представники сторін
у судове засідання не з'явились, про час
та місце повідомлені належним чином.

Розглянувши клопотання відповідача
щодо відкладення розгляду справи, суд
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 ГПК України, спір
має бути вирішено господарським судом
у строк не більше двох місяців від дня
одержання позовної заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України, у
виняткових випадках за клопотанням
сторони, з урахуванням особливостей
розгляду спору, господарський суд
ухвалою може продовжити строк розгляду
спору, а не більш як на п'ятнадцять днів.

Оскільки, сторонами клопотань щодо
продовження строку розгляду спору до
суду надано не було, а термін для
вирішення господарським судом
вичерпано та враховуючи достатність
часу, наданого позивачеві та
відповідачеві для підготовки до
судового засідання та підготовки
витребуваних судом документів,
приймаючи до уваги принципи
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені п. 4
ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та
ст. 33 ГПК України, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
йому повноважень сторонам створені усі
належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для відмови у
задоволенні клопотання відповідача
про відкладення розгляду справи та
вважає за необхідне розглянути справу
за наявними у справі матеріалами у
відповідності до ст.75 ГПК України та
додатково поданими на вимогу суду
матеріалами та документами.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, судом встановлено наступне.

11 жовтня 2007 року між АТ Страхова
компанія "АХА Страхування" та
Нікольською Наталією Ісааківною було
укладено договір добровільного
страхування № 080185/05АК.

Відповідно до договору був
застрахований транспортний засіб "Daewoo
Matiz", державний реєстраційний номер АХ
0418 ВС, від дорожньо-транспортних
випадків та інших страхових ризиків,
передбачених договором страхування.

12 квітня 2011 року близько 15 год. 30 хв. в м.
Харкові по вул. Космічна в районі
будинку 8 відбулась
дорожньо-транспортна пригода за участю
транспортного засобу "Daewoo Matiz",
державний реєстраційний номер АХ 0418 ВС,
під керуванням водія Зайцева Максима
Андрійовича та транспортного засобу
"ГАЗ-2752", державний реєстраційний номер
АА 2734 НС, під керуванням водія Губарєва
Валерія Івановича.

В результаті дорожньо-транспортної
пригоди транспортному засобу "Daewoo Matiz",
державний реєстраційний номер АХ 0418
ВС, було завдано механічних пошкоджень.

Згідно Довідки Державтоінспекції МВС
ГУМВС України в Харківській області
№2531 від 27.04.11 року, дорожньо -
транспортна пригода сталася з вини
водія автомобіля марки "ГАЗ -2752",
державний реєстраційний номер АХ 2734 НС,
Губарєва Валерія Івановича.

Постановою Дзержинського районного
суду м. Харкова від 26 квітня 2011 року за
порушення Правил дорожнього руху гр.
Губарєва Валерія Івановича було
визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення та
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу.

У зв'язку з чим, наступив страховий
випадок з вини Губарєва Валерія
Івановича - водія транспортного засобу
"ГАЗ - 2752", державний реєстраційний
номер АХ 2734 НС.

Вартість відновлювального ремонту
автомобіля потерпілого, пошкодженого
внаслідок ДТП, встановлено рахунком №
253 від 23.04.2011 року, що склала 10404,99грн.

Після звернення страхувальника до
позивача з заявою про настання
страхового випадку, позивачем було
виплачено власнику пошкодженого
транспортного засобу "Daewoo Matiz",
державний реєстраційний номер АХ 0418 ВС
страхове відшкодування відповідно до
платіжного доручення № 10705 від 10 травня
2011 року у розмірі 7229,00 грн.

За приписом ст. 22 Цивільного Кодексу
України, особа, якій завдано збитків,
має право їх відшкодування у розмірі
витрат, які вона зробила чи мусить
зробити для відновлення свого
порушеного права.

Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу
України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створило підвищену небезпеку.

Згідно з п. 1 ст. 1191 Цивільного Кодексу
України особа, яка відшкодувала шкоду
завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи в розмірі виплаченого
відшкодування, якщо іншій розмір не
встановлено законом.

Крім того, відповідно до ст. 993
Цивільного Кодексу України та ст. 27
Закону Україні "Про страхування " до
страховика, який виплатив страхові
відшкодування, в межах фактичних
затрат переходить право вимоги, які
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальній за заподіяний
збиток.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме з Довідки ДАІ, володільцем
транспортного засобу "ГАЗ-2752" державний
реєстраційний номер АА 2734 НС вказане
ТОВ "АІС Лізинг".

04 липня 2012 року за вих. № 1498 АР на адресу
ПрАТ "СК "Провідна" позивачем була
направлена заява про регресні вимоги
на загальну суму 7229,00 грн. В даній
вимозі позивач вказав ТОВ "АІС Лізинг"
як володільця транспортного засобу
"ГАЗ 2752" державний реєстраційний номер
АА 2734 НС та зазначив, що вказаний
транспортний засіб застрахований
відповідно до Полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів №АА/2724044.

08 серпня 2012 року за № 17-10/11126 позивачем
був отриманий лист від ПрАТ "СК
"Провідна", в якому повідомлялось, що
цивільно-правова відповідальність
водія Губарєва В.І. за шкоду, заподіяну
життю, здоров'ю, майну третіх осіб
внаслідок експлуатації транспортного
засобу "ГАЗ 2752", державний
реєстраційний номер АА2734НС ПрАТ "СК
"Провідна" не застрахована.

Досліджуючи даний факт, суду не
зрозуміло чому позивач звертався саме
до ПрАТ "СК "Провідна", оскільки жодних
письмових пояснень позивачем з цього
приводу надано не було.

Відповідно до ст. 35 Закону України „Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" для отримання страхового
відшкодування особа, яка має право на
відшкодування, подає страховику (або
якщо страховик невідомий - МТСБУ)
відповідну заяву.

Моторне (транспортне) страхове бюро
України (МТСБУ) - єдине об'єднання
страховиків, які здійснюють
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів за шкоду, заподіяну третім
особам (ОСЦПВВНТЗ). Участь страховиків
у МТСБУ є умовою здійснення діяльності
щодо обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів. Метою діяльності МТСБУ є:
виконання гарантійних функцій
стосовно відшкодування шкоди, завданої
третім особам при експлуатації
наземних транспортних засобів,
відповідно до чинного законодавства
України та угод, укладених Бюро з
уповноваженими організаціями інших
країн зі страхування ОСЦПВВНТЗ;
взаємне врегулювання питань стосовно
відшкодування збитків та забезпечення
виплати страхового відшкодування
третім особам; координація роботи
страховиків - його членів у сфері
ОСЦПВВНТЗ за шкоду, заподіяну третім
особам внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, як на
території України, так і за її межами;
захист інтересів членів МТСБУ.

Відповідно до вказаного, звертає увагу,
що позивачем не надано доказів того, що
останній звертався із заявою до МТСБУ,
хоча мав на це право, про встановлення
того факту чи була застрахована
цивільно-правова відповідальність
водія ТЗ "ГАЗ-2752" д.н. АА 2734 НС Губарєва
В.І. відповідним полісом, а натомість
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом до
відповідача (Державного підприємства
"Комсомолець" Національної академії
аграрних наук України) про стягнення
страхового відшкодування в порядку
регресу, оскільки Губарєв Валерій
Іванович - водій транспортного засобу
"ГАЗ - 2752", державний реєстраційний
номер АХ 2734 НС, з вини якого наступив
страховий випадок на момент скоєння
правопорушення знаходився у трудових
відносинах з відповідачем.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач в обґрунтування позовних вимог
посилається на п. 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди" № 6
від 27.03.1992 року, відповідно до якого
відповідальність юридичної особи
настає у випадках, коли особа, з вини
якої заподіяна шкода, знаходиться з
даною організацією в трудових
відносинах, і шкода заподіяна нею у
зв'язку з виконанням трудових
(службових) обов'язків, незалежно від
того, постійно, сезонним, тимчасовим за
трудовим договором чи на інших умовах
вона була працівником цієї
організації.

Відповідно до ч. 2 ст. 1172 ЦК України
передбачено, що юридична або фізична
особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім
працівником під час виконання ним
своїх трудових (службових) обов'язків.

Досліджуючи матеріали справи, судом
встановлено, що відповідно до копії
трудової книжки Губарєв Валерій
Іванович дійсно працював водієм у
відповідача на момент скоєння
правопорушення, однак жодних доказів
того що під час ДТП останній виконував
свої трудові обов'язки позивачем суду
надано не було.

Також, слід зауважити, що позивачем не
надано до суду доказів того, що
відповідач є власником транспортного
засобу "ГАЗ-2752" д.н. АА 2734 НС, а також того
що він є належним відповідачем у
справі.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що позивачем при зверненні
до суду не були надані належні та
допустимі документи, внаслідок чого
суду не доведено що Державне
підприємство "Дослідне господарство
"Комсомолець" Національної академії
аграрних наук України є належним
відповідачем по справі.

Згідно із ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

При цьому, належністю доказів є
спроможність фактичних даних містити
інформацію щодо обставин, що входять до
предмета доказування, слугувати
аргументами (посилками) у процесі
встановлення об'єктивної істини.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. Обов'язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення. Це стосується позивача,
який повинен доказати факти, на
підставі яких пред'явлено позов, а
також відповідача, який має можливість
доказувати факти, на підставі яких він
будує заперечення проти позову.

У відповідності до вимог ст. 54 ГПК
України позовна заява повинна містити
виклад обставин, на яких ґрунтуються
позовні вимоги з зазначенням доказів.
До обставин, на яких позивач
обґрунтовує свої вимоги, відносять
обставини, які становлять предмет
доказування у справі. Предмет
доказування це сукупність обставин,
які необхідно встановити для
правильного вирішення справи. У
предмет доказування включаються факти
матеріально-правового характеру, що є
підставою вимог позивача та заперечень
відповідача.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно статей 55 Конституції
України, статей 15, 16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутись до суду за захистом свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

При цьому, суд бере до уваги, що в п. 2.3
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12. 2011 року, зазначено, що якщо стороною
(або іншим учасником судового процесу)
у вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Відтак, беручи до уваги наведені
законодавчі положення, суд дійшов
висновку, що вимога позивача про
стягнення з відповідача 7229,00 грн.
страхового відшкодування в порядку
регресу не підлягає задоволенню,
оскільки не доведена позивачем
належними та допустимими доказами.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, судовий збір у даній справі
покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 4, 12, 15, 22, 33, 43, 44, 49, 75,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
відмовити.

Повне рішення складено 07.03.2014 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/37/14