ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 р.
Справа № 917/52/14

За позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до Дочірнього підприємства "Вітал-Агро"
Підприємства з іноземними
інвестиціями за участю Українського
капіталу Фірми "Вітал-Тер" (Товариство з
обмеженою відповідальністю), 38710,
Полтавська область, Полтавський район,
с. Чорноглазівка

про стягнення 74444,30 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2

від відповідача: не з'явився

В судовому засіданні 04.03.2014 року після
виходу з нарадчої кімнати на підставі
ст. 85 ГПК України судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Суть справи: розглядається позовна
заява про стягнення 74444,30 грн. боргу за
договором № 4 від 27.06.2013 року, в т.ч.
70056,00 грн. основної заборгованості, 2673,34
грн. пені, 1120,89 грн. інфляційних витрат
та 594,07 грн. 3% річних.

Представник позивача підтримав
позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач свого уповноваженого
представника в судове засідання не
направив, надіслана на його адресу
копія ухвали від 11.02.2014 року (а.с. 27)
повернулась до суду з відміткою
поштового відділення "за закінченням
терміну зберігання". Разом із тим,
наявне у справі повідомлення про
вручення поштового відправлення (а.с. 17)
свідчить про те, що відповідач
знаходиться за вказаною у позовній
заяві адресою і одержує поштову
кореспонденцію. Крім того, у
відповідності до витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців (а.с. 20-21)
станом на 25.01.2014 року місцезнаходженням
відповідача є: 38710, Полтавська область,
Полтавський район, с. Чорноглазівка, що
співпадає із зазначеною в позовній
заяві адресою. З урахуванням
викладеного відповідач вважається
належним чином повідомленим про дату,
час і місце розгляду справи.

У зв'язку з тим, що необхідних для
вирішення спору доказів, наявних в
матеріалах справи, достатньо і
господарський суд повідомляв належним
чином відповідача про час, дату та
місце проведення судового засідання, а
його неявка не перешкоджає розгляду
справи по суті, справа розглядається за
наявними у ній матеріалами на підставі
ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника позивача, суд
встановив:

Між Фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_1 (позивач, продавець) та Дочірнім
підприємством "Вітал-Агро"
Підприємства з іноземними
інвестиціями за участю
Українського капіталу Фірми "Вітал-Тер"
(Товариство з обмеженою
відповідальністю) (відповідач,
продавець) був укладений договір № 4
від 27.06.2013 року (а.с. 9), предметом якого є
купівля-продаж товарів, а саме - засобів
захисту рослин (п. 1.1. договору).

Згідно п. 6.1. договору № 4 від 27.06.2013 року
(далі - договір) цей договір набирає
чинності з моменту підписання
сторонами і діє до моменту повних
взаєморозрахунків між сторонами.

Відповідно до п. 1.2. договору кількість
товару визначається у специфікації
(а.с. 10).

У відповідності до п. 1.3. договору
загальна вартість товару складає 70056,00
грн. (з ПДВ).

Згідно п. 3.1. договору відпуск товару
здійснюється на мовах склад продавця -
склад покупця.

На виконання умов договору позивачем
було передано відповідачеві товар на
загальну суму 70056,00 грн., що
підтверджується наявною у справі
копією накладної № 11 від 27.06.2013 року
(а.с. 12), та виставлено рахунок на оплату
товару за № 10 від 27.06.2013 року (а.с. 11).

Відповідно до п. 2.1. договору покупець
зобов'язується здійснити оплату за
товар в розмірі 70056,00 грн. до 30.09.2013 року.

Разом із тим, відповідач в порушення
взятих на себе зобов'язань оплату
переданого товару не здійснив, у
зв'язку з чим позивачем на його адресу
було направлено вимогу про погашення
боргу за № 35 від 18.12.2013 року (а.с. 13), яка
була залишена відповідачем без
реагування.

У позовній заяві позивач просить суд
стягнути з відповідача суму основного
боргу в розмірі 70056,00 грн., а також
нараховані на неї пеню за період з
01.10.2013 року по 14.01.2014 року в розмірі 2673,34
грн., інфляційні витрати за період з
жовтня 2013 року по січень 2014 року в
розмірі 1120,89 грн. та 3% річних за період з
01.10.2013 року по 14.01.2014 року в розмірі 594,07
грн.

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174
ГК України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші угоди (правочини),
передбачені законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

За змістом ст. ст. 655, 656 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму. Предметом договору
купівлі-продажу може бути товар, який є
у продавця на момент укладення
договору або буде створений (придбаний,
набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно ст. ст. 509, 510 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості. Сторонами у
зобов'язанні є боржник і кредитор.

У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК
України та ст. 193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином, в установлений строк,
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, одностороння відмова
від виконання зобов'язання не
допускається, крім передбачених
законом випадків.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Згідно ч. 1 ст. 694 ЦК України договором
купівлі-продажу може бути передбачений
продаж товару в кредит з відстроченням
або з розстроченням платежу.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, воно підлягає
виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалось, обов'язок
відповідача своєчасно та в повному
обсязі здійснювати оплату товару, а
також термін його виконання
встановлено п. п. 2.1., 2.3. спірного
договору.

Відповідно до ст. ст. 610-612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом. У разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Наданими до справи доказами
підтверджуються факт існування між
сторонами заснованих на договорі
правовідносин з приводу
купівлі-продажу товарів, обсяги та
вартість переданого згідно умов
договору товару, факт наявності перед
позивачем заборгованості в розмірі
70056,00 грн. та факт прострочення
виконання грошових зобов'язань
відповідачем.

З урахуванням викладеного позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача 70056,00 грн. боргу є
правомірними та обгрунтованими,
внаслідок чого підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір не встановлений договором
або законом.

Перевіривши за допомогою ІАЦ "Ліга"
правильність нарахування позивачем 3%
річних, суд дійшов висновку про те, що
позовні вимоги в цій частині також
підлягають задоволенню. Водночас,
господарським судом з урахуванням
рекомендацій, що були надані Верховним
Судом України в листі № 62-97р від 03.04.1997
року, здійснено перерахунок
інфляційних витрат за період з жовтня
по грудень 2013 року, згідно якого
стягненню підлягає 770,62 грн.
інфляційних нарахувань.

За змістом положень ст. ст. 216, 218, 229, 230, 231
ГК України боржник несе
господарсько-правову відповідальність
за невиконання ним грошового
зобов'язання шляхом застосування до
нього господарських санкцій.

Згідно вимог ст. ст. 546, 549, 550 ЦК України
зобов'язання може забезпечуватися,
зокрема, неустойкою (штрафом або пенею)
- грошовою сумою або іншим майном, яке
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

У відповідності до ст. ст. 547-548 ЦК
України правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вичиняється у
письмовій формі. Виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Відповідно до приписів п. 5.1. договору
покупець за прострочку оплати
поставленого товару сплачує на користь
продавця пеню в розмірі 0,5% за добу від
суми заборгованості.

Як вбачається з наданого до справи
розрахунку (а.с. 8), позивачем здійснено
нарахування пені на суму
заборгованості з дотриманням вимог
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" (№ 543/96-ВР від 22.11.1996 року).
Разом із тим, за результатами перевірки
даного розрахунку судом виявлені певні
арифметичні помилки. За таких обставин
судом за допомогою ІАЦ "Ліга" був
здійснений власний розрахунок пені за
заявлений період, відповідно до якого
стягненню підлягає 2644,85 грн. пені.

Клопотання про витребування
додаткових доказів по справі в порядку
ст. 38 ГПК України від сторін не
надходили.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції
України та ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Сторони
вільні у наданні до суду своїх доказів
та у доведенні перед судом їх
переконливості.

Таким чином, господарський суд,
застосовуючи основні конституційні
засади судочинства, принцип
верховенства права, виходячи з
фактичних обставин справи, з'ясування
природи дійсних правовідносин між
сторонами у даному спорі та чинного
законодавства України, яке повинно
застосовуватися до них при вирішенні
спорів, дійшов висновку про часткове
задоволення позову.

Судові витрати у відповідності до ст. 49
ГПК України покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 32-34, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства
"Вітал-Агро" Підприємства з іноземними
інвестиціями за участю Українського
капіталу Фірми "Вітал-Тер" (Товариство з
обмеженою відповідальністю) (38710,
Полтавська область, Полтавський район,
с. Чорноглазівка, код за ) на
користь Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) - 70056,00 грн. основного
боргу, 2644,85 грн. пені, 770,62 грн.
інфляційних витрат, 594,07 грн. 3% річних, а
також витрати по сплаті судового збору
в розмірі 1817,70 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складено 11.03.2014 року.

Суддя
Гетя Н.Г.