ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року Справа № 924/1210/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Дерепи В.І. - головуючого (доповідача),
Бондар С.В., Грека Б.М.,за участю
повноважних представників:позивача
Халіної А.О. відповідача Стороженка
Ю.В. розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну скаргу
на рішенняНаціональної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" від 3
грудня 2013 року господарського суду
Хмельницької областіта постановувід 21
січня 2014 року Рівненського
апеляційного господарського суду у
справі№924/1210/13за позовомНаціональної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України"доМіського комунального
підприємства
"Хмельницьктеплокомуненерго"простягне
ння заборгованості,ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року позивач
звернувся до господарського суду
Хмельницької області з позовом до
відповідача про стягнення пені в сумі
578334,30 грн., інфляційних в сумі 176649,98 грн.,
3% річних в сумі 1000841,37 грн., нарахованих
відповідачеві за порушення ним умов
укладеного договору на постачання та
розподіл природного газу для
вироблення теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями
№2011-ТКЕ/Н-(17)-(168) від 23.09.2011 року та
договору про відступлення права вимоги
№2861 від 31.10.2012 року.

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 3 грудня 2013
року (суддя Смаровоз М.В.) позов
задоволений частково. Стягнуто з
відповідача на користь позивача суму
інфляційних в розмірі 176649,98 грн., 3%
річних в сумі 1000841,37 грн., пені в сумі
289167,15 грн., судовий збір. В решті частині
позову відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 21 січня 2014 року
рішення господарського суду скасовано
та прийняте нове рішення про відмову в
позові.

У касаційній скарзі НАК "Нафтогаз
України" просить вказану постанову
апеляційного господарського суду
скасувати повністю, як прийняту з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, а рішення
місцевого господарського суду
скасувати в частині відмови в
задоволенні позовних вимог позивача
щодо стягнення з відповідача пені в
сумі 289 167,15 грн. та прийняти в цій
частині нове рішення про повне
задоволення позовних вимог позивача.

Перевіривши матеріали справи та на
підставі встановлених в ній фактичних
обставин, проаналізувавши
правильність застосування місцевим та
апеляційним господарськими судами при
прийнятті оскаржуваних судових рішень
норм матеріального і процесуального
права, суд вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 23
вересня 2011 року між Публічним
акціонерним товариством по
газопостачанню та газифікації
"Хмельницькгаз" (виконавець) та Міським
комунальним підприємством
"Хмельницьктеплокомуненерго"
(замовник) було укладено договір на
постачання та розподіл природного газу
для вироблення теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями
№2011-ТКЕ/Н-(17)-(168) (з урахуванням змін та
доповнень, внесених додатковими
угодами до даного договору №1 від
31.10.2011року та №2 від 30.12.2011року), згідно
п.1.1 якого постачальник постачає
природний газ для вироблення теплової
енергії, яка споживається населенням
та релігійними організаціями в обсягах
і порядку, передбачених даним
договором, для забезпечення потреб
споживача, а споживач оплачує
постачальнику вартість газу і наданих
послуг у розмірах, строках, порядку та
на умовах, передбачених договором
(а.с.39-41, 42, 43-45).

На підставі п.4.7 укладеного договору
оплата за газ та послуги з його
транспортування проводиться грошовими
коштами щодекадно: перша оплата в
розмірі 33% від вартості запланованих
місячних обсягів постачання та
транспортування газу проводиться не
пізніше 10 числа поточного місяця;
подальші оплати проводяться плановими
платежами по 33% та 34% від вартості
запланованих місячних обсягів
постачання та транспортування газу до
20 та 30 (31) числа поточного місяця
відповідно. Остаточний розрахунок за
фактично спожиті та транспортовані
обсяги газу здійснюється на підставі
акту приймання-передачі газу до 5 числа,
наступного за місяцем поставки газу.

Згідно п.6.2.2 укладеного договору
передбачено, що в разі неоплати або
несвоєчасної оплати за спожитий газ у
строки, зазначені у розділі 4 договору,
відповідач сплачує на користь позивача
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла у період за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу, за кожен день
прострочення платежу.

На виконання умов укладеного договору
протягом листопада місяця 2011 року -
серпня 2012 року Публічне акціонерне
товариство по газопостачанню та
газифікації "Хмельницькгаз" передало, а
відповідач прийняв природний газ на
загальну суму 80361557,95 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи відповідними актами
передачі-приймання природного газу,
які підписані представниками обох
сторін та засвідчені печатками
підприємств.

Як вбачається з матеріалів справи
та правильно було встановлено місцевим
господарським судом при розгляді
справи, 31 жовтня 2012 року між Публічним
акціонерним товариством по
газопостачанню та газифікації
"Хмельницькгаз" (первісний кредитор) та
Національною акціонерною компанією
"Нафтогаз України" (новий кредитор) було
укладено договір №2861 про відступлення
права вимоги, згідно п.1.1 якого
первісний кредитор передає, а новий
кредитор приймає на себе право вимоги
до боржника первісного кредитора -
Міське комунальне підприємство
"Хмельницьктеплокомуненерго" за
договором на постачання природного
газу №2011-ТКЕ/Н-(17)-(168) від 23.09.2011року в
сумі 45350084,36грн. (а.с.34-35).

Відповідно до п.1.2 договору про
відступлення права вимоги, крім
передачі права вимоги оплати спожитого
природного газу за зобов'язанням,
зазначеним в п.1.1 договору, до нового
кредитора переходять права вимоги
стягнення всіх штрафних санкцій,
інфляційних втрат та відсотків,
пов'язаних з невиконанням або
неналежним виконанням боржником своїх
зобов'язань за зазначеним вище
договором.

Згідно п.2.4 договору про відступлення
права вимоги, сторони договору
здійснюють розрахунки за цим договором
на визначену в п.1.1 договору суму права
вимоги, переданого від первісного
кредитора новому кредитору шляхом
зарахування зустрічних однорідних
вимог, згідно з ст.601 Цивільного кодексу
України. Зарахування здійснюється
після підписання сторонами акта
приймання-передачі документів.

31.10.2012 року між Публічним акціонерним
товариством по газопостачанню та
газифікації "Хмельницькгаз" (первісний
кредитор) та Національною акціонерною
компанією "Нафтогаз України" (новий
кредитор) був складений акт
приймання-передачі відповідних
документів на виконання договору про
відступлення права вимоги №2861 від
31.10.2012 року (а.с.36).

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем було погашено перед
позивачем основну суму заборгованості
в розмірі 453500084,36 грн., що
підтверджується наявним в матеріалах
справи платіжним дорученням №310 від
07.12.2012 року.

Статтею 23 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2012 рік»
передбачено, що перерахування
субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
водопостачання та водовідведення, що
вироблялися, транспортувалися та
постачалися населенню, яка виникла в
зв'язку з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії, послуг з
водопостачання та водовідведення
тарифам, що затверджувалися органами
державної влади чи органами місцевого
самоврядування, здійснюється у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Пунктом 1 «Порядку перерахування у 2012
році субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
водопостачання та водовідведення, що
вироблялися, транспортувалися і
постачалися населенню, яка виникла у
зв'язку з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії, послуг з
водопостачання та водовідведення
тарифам, затвердженим органами
державної влади чи органами місцевого
самоврядування», встановленого
Постановою Кабінету міністрів України
від 11 червня 2012 року №517 передбачено, що
цей Порядок визначає механізм
перерахування у 2012 році субвенції з
державного бюджету місцевим бюджетам
на погашення заборгованості з різниці
в тарифах на теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися і постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, затвердженим
(погодженим) органами державної влади
чи органами місцевого самоврядування.

Згідно абз. 1,5 п.4 зазначеного Порядку
визначено, що підставою для проведення
розрахунків з погашення
заборгованості є договір про
організацію взаєморозрахунків, який
укладається підприємствами, що
виробляють, транспортують та
постачають теплову енергію населенню
та іншими учасниками розрахунків з
погашення заборгованості на підставі
довідки, що підтверджує наявність в
учасників розрахунків кредиторської
та/або дебіторської заборгованості на
дату підписання такого договору. Зі
суб'єктами господарювання, що
здійснюють постачання природного газу
та енергопостачальниками проводяться
розрахунки з погашення кредиторської
заборгованості за спожиті енергоносії
(без урахування пені, штрафних та
фінансових санкцій).

4 грудня 2012 року між Територіальним
органом державного казначейства
України в Хмельницькій області (перша
сторона), Головним фінансовим
управлінням Хмельницької
облдержадміністрації (друга сторона),
відповідачем (третя сторона) та НАК
«Нафтогаз України» (остання сторона)
був укладений договір №453/517з про
організацію взаєморозрахунків з
погашення заборгованості з різниці в
тарифах на теплову енергію, що
вироблялася, транспортувалася та
постачалася населенню, яка виникла у
зв'язку з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування, згідно п.1 якого
предметом договору є організація
проведення сторонами
взаєморозрахунків відповідно до ст.23
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2012 рік" та Постанови
Кабінету Міністрів України від 11.06.2012
року №517 "Про затвердження Порядку та
умов надання у 2012 році субвенції з
державного бюджету місцевим бюджетам
на погашення заборгованості з різниці
в тарифах на теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади місцевого
самоврядування" (а.с.79-82).

Відповідно до п.2 цього договору,
сторони погоджують перелік
підприємств, установ та організацій, що
беруть участь у проведенні
взаєморозрахунків та послідовність
виконання сторонами договору.

Згідно п.3 договору від 04.12.2012 року
№453/517з, Казначейство перераховує
кошти загального фонду державного
бюджету стороні першій у сумі 45350084,36
грн. на підставі рішення Міністерства
фінансів України.

Згідно п.4 цього ж договору перша
сторона перераховує на рахунок сторони
другої кошти в сумі 45350084,36 грн. для
погашення заборгованості з різниці в
тарифах на теплову енергію, що
вироблялася, транспортувалася та
постачалася населенню.

У відповідності до п.5 укладеного
договору №453/517з, друга сторона
перераховує на рахунок третьої сторони
кошти в сумі 45350084,36 грн. для погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, що вироблялася,
транспортувалася та постачалася
населенню.

Пунктом 6 договору №453/517з передбачено,
що третя сторона перераховує на
рахунок останньої сторони кошти в сумі
45350084,36 грн., в тому числі податок на
додану вартість - 7558347,39 грн. для
погашення заборгованості за природний
газ за 2012 рік згідно з укладеним
договором про відступлення права
вимоги № 2861 від 31.10.2012 року (а.с.80).

Звертаючись з даним позовом до суду,
позивач зазначив про те, що в порушення
умов укладеного договору відповідач
здійснив оплату за спожитий природний
газ з простроченням строків,
передбачених умовами даного договору,
що є підставою для нарахування
штрафних санкцій, інфляційних та
річних за неналежне виконання
відповідачем умов цього договору.
Також, позивач послався на той факт, що
умовами укладеного між сторонами у
справі договору №2861 про відступлення
права вимоги передбачено, що первісний
кредитор (Публічне акціонерне
товариство по газопостачанню та
газифікації "Хмельницькгаз") передає, а
новий кредитор (Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України") приймає на
себе право вимоги до боржника -
первісного кредитора Міського
комунального підприємства
"Хмельницьктеплокомуненерго" за
договором постачання природного газу в
сумі 45350084,36 грн. Разом з тим, п.1.2
вказаного договору передбачається, що
крім передачі права вимоги оплати
спожитого природного газу за
зобов'язанням, зазначеним в п.1.1
договору, до нового кредитора
переходять права вимоги стягнення всіх
штрафних санкцій, інфляційних втрат та
відсотків, пов'язаних з невиконанням
або неналежним виконанням боржником
своїх зобов'язань за договором
купівлі-продажу газу. Крім того,
позивач посилався на той факт, що,
виходячи з аналізу умов укладеного
договору на постачання та розподіл
природного газу для вироблення
теплової енергії, яка споживається
населенням та релігійними
організаціями №2011-ТКЕ/Н-(17)-(168) від
23.09.2011 року, відшкодування або
невідшкодування різниці в тарифах не
звільняє особу від її обов'язку
виконання зобов'язань за даним
правочином.

Приймаючи постанову про скасування
рішення місцевого господарського суду
та відмову позивачеві в позові,
апеляційний господарський суд виходив
з того, що зобов'язання зі сплати пені,
інфляційних втрат та 3% річних за
договором №453/517з від 04.12.2012 року про
організацію взаєморозрахунків з
погашення заборгованості з різниці в
тарифах на теплову енергію, що
вироблялася, транспортувалася та
постачалася населенню, яка виникла у
зв'язку з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування було припинено за
згодою сторін.

Суд апеляційної інстанції вважав, що
оскільки сума заборгованості виникла
не з вини відповідача, а у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування, а також у зв'язку з
наданням теплової енергії пільговим
категоріям населення, то вимоги
позивача в частині стягнення з
відповідача пені в розмірі 578334,30 грн.,
інфляційних в сумі 176649,98 грн., 3% річних в
сумі 1000841,37 грн. за порушення
відповідачем умов укладеного договору
поставки природного газу задоволенню
не підлягають.

Проте, з вказаними висновками
апеляційного господарського суду
погодитись не можна, враховуючи
наступне.

Розглядаючи даний спір та приймаючи
оскаржувану постанову в даній справі,
апеляційний господарський суд не
звернув уваги та не дав належної
правової оцінки тим обставинам, що
позивачем були виконані повністю
зобов'язання за укладеним договором
№2011-ТКЕ/Н-(17)-(168) від 23.09.2011 року щодо
поставки відповідачу протягом
листопада місяця 2011 року - серпня
місяця 2012 року природного газу, за який
відповідач повністю розрахувався 7
грудня 2012 року.

Поряд з цим, договір №453/517з про
організацію взаєморозрахунків
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 11.06.2012 року №517
був укладений 4 грудня 2012 року.

За вказаних обставин, висновки
апеляційного господарського суду в
тому, що у позивача були відсутні
підстави для звернення з позовом до
відповідача про стягнення сум
інфляційних, річних та пені у зв'язку з
відсутністю вини відповідача в
затримці розрахунків за укладеним
договором №2011-ТКЕ/Н-(17)-(168) та договором
№2861 від 31.10.2012 року про відступлення
права вимоги, визнати законним і
обгрунтованим не можна, оскільки вони
спростовуються зібраними у справі
доказами та протирічать вимогам
цивільного законодавства про належне
виконання зобов'язань за договором.

Суд вважає, що при прийнятті
оскаржуваної постанови апеляційний
господарський суд не врахував
встановленого факту наявності
прострочення грошового зобов'язання
відповідачем.

Враховуючи наведене, суд вважає, що
постанова апеляційної інстанції, як
прийнята з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
зокрема, ст.43 ГПК України, не може
залишатись без змін і підлягає
скасуванню.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно ч.1 ст.218 Господарського кодексу
України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

На підставі ч.4 ст.231 Господарського
кодексу України у разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором.

Укладеним договором №2011-ТКЕ/Н-(17)-(168) на
постачання природного газу (пунктом
6.2.2) передбачена відповідальність у
випадку порушення строків оплати у
вигляді пені.

У відповідності до ст.230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Стаття 233 Господарського кодексу
України передбачає, що у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало
збитків іншим учасникам господарських
відносин, суд може з урахуванням
інтересів боржника зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій.

Взявши до уваги майновий стан сторін,
які беруть участь у зобов'язанні,
враховуючи статус відповідача, який
використовує придбаний газ виключно
для вироблення теплової енергії для
потреб населення, бюджетних установ та
організацій, а також ступінь виконання
боржником зобов'язань за укладеним
договором, місцевий господарський суд
правильно вважав за необхідне зменшити
розмір стягнення з відповідача пені на
50% від належної до її стягнення суми та
стягнув з відповідача на користь
позивача 289167,15 грн. пені

Тому, судова колегія вважає, що
місцевий господарський суд дійшов
правильного висновку про
обгрунтованість заявлених позивачем
вимог і задовольнив позовні вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
інфляційних в розмірі 176649,98 грн., 3%
річних в сумі 1000841,37 грн. та пені в сумі
289167,15 грн., відмовивши в решті частині
позову.

Перевіряючи законність і
обгрунтованість прийнятого місцевим
господарським судом рішення у справі,
суд вважає, що суд першої інстанції
повно і всебічно з'ясував та перевірив
всі обставини справи, дав належну
правову оцінку зібраним у справі
доказам та прийняв законне і
обгрунтоване рішення, яке необхідно
залишити без змін.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 21 січня 2014 року
скасувати, частково задовольнивши
касаційну скаргу.

Рішення господарського суду
Хмельницької області від 3 грудня 2013
року залишити без змін.

Головуючий
Дерепа В.І.

С у д д і:
Бондар С.В.

Грек Б.М.