ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.03.2014
Справа № 905/630/14

Господарський суд Донецької області у
складі головуючого судді Зекунова Е.В.,
при секретарі Кохановій Ю.І. розглянув
у відкритому судовому засіданні справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства "Євроцемент - Україна" в
особі філії АТ "Євро цемент - Україна"
"Краматорський цементний завод - Пушка"
до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
про стягнення 3067 грн. 50 коп.,-

За участю представників сторін:

від позивача - Кублицька В.С. за
довіреністю

від відповідача - не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ПАТ "Євроцемент - Україна"
в особі філії АТ "Євро цемент - Україна"
"Краматорський цементний завод - Пушка"
звернувся до господарського суду
Донецької області в з позовом до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди, завданої злочином
у сумі 3067 грн. 50 коп.

В правове обґрунтування своїх
вимог позивач посилається на ст.ст. 22,
1166 ЦК України, ст.20 Господарського
кодексу України.

У судовому засіданні представник
позивача вимоги підтримав в повному
обсязі, надав пояснення аналогічні
викладеним у позові.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, про причини неявки суд
не повідомив.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011р. «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що ухвали суду
направлені відповідачу за адресою,
зазначеною в позові та спеціальному
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, господарський суд
вважає, що відповідач був повідомлений
про розгляд справи належним чином,
проте правом бути присутнім в судовому
засіданні не скористався, тому справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами згідно статті 75
Господарського процесуального кодексу
України.

В позовній заяві, позивач,
посилаючись на вимоги ст.66 ГПК України
просив вжити заходи забезпечення
позову шляхом накладення арешту на
кошти відповідача в межах суми позову.
В обґрунтування наданої заяви позивач
зазначив, що відповідач ухиляється від
відшкодування збитків. Позивач вважає,
що існує ймовірність того, що невжиття
заходів до забезпечення позову
призведе до ускладнення виконання
рішення.

Ухвалою господарського суду
Донецької області від 17 березня 2014 року
у задоволенні даної заяви відмовлено,
оскільки позивачем не надано доказів
якими він обґрунтовує свої доводи щодо
необхідності вжиття цих заходів

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про наступне.

У судовому засіданні встановлено, що в
серпні - вересні 2011 року СУ ГУ МВС
України в Донецькій області були
порушені кримінальні справи відносно
ОСОБА_1, за фактом незаконного
використання знаку для товарів,
фірмового найменування та
кваліфікованого походження товару, які
заподіяли матеріальну шкоду в значному
розмірі, за ознаками злочину
передбаченого статтею 229 ч. 1, ч. 2 КК
України, які об'єднані в одне
кримінальне провадження № 0000101
від 26.11.2012 року

З матеріалів справи (постанови про
закриття кримінального провадження,
а.с.12) вбачається, що відповідач,
зареєстрований як фізична особа -
підприємець 31.07.2006 року Краматорською
міською радою Донецької області номер
запису №2 005583, в ході ведення
господарської діяльності як
підприємець закуповував навалом
цемент на заводі - виробнику Філії АТ
«ЄВРОЦЕМЕНТ-УКРАЇНА» - «Краматорський
цементний завод - Пушка», самостійно
тарував у мішкотару із зображенням
знаку для товарів і послуг «Euro Cement» без
наявності дозволу на його використання
та у подальшому тарований цемент
реалізовував.

29.03.2013 року у зв'язку з відсутністю в
діях ФОП ОСОБА_1 складу злочину
передбаченого ст.229 ч. 2 КК України,
старшим слідчим Ткачук Д.А. було
винесено постанову про закриття
кримінального провадження № 0000101.

Обгрунтовуючи свої вимоги статтями 22,
1166 ЦК України, статтчми 32, 35 ГПК України,
позивач просить стягнути з ФОП ОСОБА_1
шкоду, завдану злочином у сумі 3067 грн. 50
коп.

Відповідно до пункту 2 статті 5
Закону України "Про охорону прав на
знаки для товарів і послуг" (у
редакції Закону України від 15.12.1993
№ 3689-XII) об'єктом знака можуть бути
словесні, зображувальні, об'ємні та
інші позначення або їх комбінації,
виконані у будь-якому кольорі чи
поєднанні кольорів. А згідно з
абзацом третім пункту 2 статті 16
Закону України "Про охорону прав на
знаки для товарів і послуг"
використанням знака визнається
застосування його на товарах і при
наданні послуг, для яких його
зареєстровано, на упаковці товарів, у
рекламі, друкованих виданнях, на
вивісках, під час показу експонатів на
виставках і ярмарках, що проводяться в
Україні, в проспектах, рахунках, на
бланках та в іншій документації,
пов'язаній із введенням зазначених
товарів і послуг в господарський
оборот.

Пунктом 1 статті 20 Закону України "Про
охорону прав на знаки для товарів і
послуг" передбачено, що будь-яке
посягання на права власника свідоцтва,
передбачені статтею 16 цього Закону,
вважається порушенням прав власника
свідоцтва, що тягне за собою
відповідальність згідно з чинним
законодавством України. А у пункті 2
цієї ж статті визначено, що на
вимогу власника свідоцтва таке
порушення повинно бути припинено, а
порушник зобов'язаний відшкодувати
власнику свідоцтва заподіяні збитки.
Власник свідоцтва може також вимагати
усунення з товару, його упаковки
незаконно використаного знака або
позначення, схожого з ним настільки, що
їх можна сплутати, або знищення
виготовлених зображень знака або
позначення, схожого з ним настільки, що
їх можна сплутати.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу
України шкода, завдана майну фізичної
або юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди,
звільняється від її відшкодування,
якщо вона доведе, що шкоди завдано не з
її вини.

Пунктом 2 ст. 22 Цивільного кодексу
України встановлено, що збитками
визначаються втрати, яких особа
зазнала у зв'язку із знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права, а
також доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене.

Підставою для відшкодування збитків є
склад правопорушення, який включає
наступні фактори:

- наявність реальних збитків;

- вина заподіювача збитків;

- причинний зв'язок між діями або
бездіяльністю винної особи та
збитками.

Збитки - це витрати, зроблені
управленою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною у
відповідності до ст. 224 Господарського
кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу
України визначений вичерпний перелік
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення, зокрема:
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства; додаткові
витрати (штрафні санкції, сплачені
іншим суб'єктам, вартість додаткових
робіт, додатково втрачених матеріалів
тощо), понесені стороною, яка зазнала
збитків внаслідок порушення
зобов'язання другою стороною;
неодержаний прибуток (втрачена вигода),
на який сторона, яка зазнала збитків,
мала право розраховувати у разі
належного виконання зобов'язання
другою стороною; матеріальна
компенсація моральної шкоди у
випадках, передбачених законом,
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду
факт заподіяння йому збитків, розмір
зазначених збитків та докази
невиконання зобов'язань та
причинно-наслідковий зв'язок між
невиконанням зобов'язань та
заподіяними збитками. При визначенні
розміру збитків, заподіяних порушенням
господарських договорів, береться до
уваги вид (склад) збитків та наслідки
порушення договірних зобов'язань для
підприємства. Тоді як відповідачу
потрібно довести відсутність його вини
у спричиненні збитків позивачу.

Позивач при зверненні до суду із
позовом зазначав, що нібито поніс
збитки через вчинення відповідачем
злочину передбаченого частинами 1, 2
статтею 229 КК України.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги,
посилаючись на постанову слідчого СУ
ГУ МВС України в Донецькій області від
29.03.2013 року про закриття кримінального
провадження, позивач зазначив, що ФОП
ОСОБА_1 під час здійснення своєї
господарської діяльності незаконно
використовував знак для товарів та
послуг «Euro Cement», власником прав на
використання якого на території
України є Публічне акціонерне
товариство «ЄВРОЦЕМЕНТ-УКРАЇНА», що
входить до складу промислового
холдингу власника виключного права на
міжнародне використання зазначеного
знака - ЗАТ «ЄВРОЦЕМЕНТ груп» (м.Москва,
Російська Федерація), свідоцтво на
товарний знак (знак обслуговування)
№323360 видане Федеральною службою РФ з
інтелектуальної власності, патентам і
товарним знакам від 28.03.2007р.

Також, обґрунтовуючи розмір
матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_1
Публічному акціонерному товариству
«ЄВРОЦЕМЕНТ-УКРАЇНА» позивач
посилається на висновки експертизи
НДЦСЕ №189/12 від 07.02.2013 року, якою начебто
встановлено, розмір матеріальної шкоди
у розмірі 3 067 грн. 50 коп. завданої
позивачу ФОП ОСОБА_1

Статтями 33, 34, 36 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень. Обставини справи, які
відповідно до законодавства, повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
Доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Дані (докази) встановлюються
такими засобами як висновки судових
експертів.

Частинами 2-4 ст. 35 ГПК встановлено,
що факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони. Вирок суду у
кримінальному провадженні, що набрав
законної сили, є обов'язковим для
господарського суду при вирішенні
спору з питань, чи мали місце певні дії
та ким вони вчинені. Рішення суду з
цивільної справи, що набрало законної
сили, є обов'язковим для господарського
суду щодо фактів, які встановлені судом
і мають значення для вирішення спору.

Дослідивши обставини справи суд
вважає, що позивачем не доведено складу
правопорушення, начебто вчиненого ФОП
ОСОБА_1 з огляду на наступне:

- протиправна поведінка ФОП ОСОБА_1 щодо
скоєння злочину мала бути доведена
вироком суду у кримінальному
провадженні, що набрав законної сили,
проте такого вироку позивач суду не
надав. Посилання позивача на висновки
постанови слідчого СУ ГУ МВС України в
Донецькій області від 29.03.2013 року про
закриття кримінального провадження не
можуть бути прийняті судом до уваги,
оскільки в силу ст. 35 ГПК України,
обставини викладені в цій постанові не
є обов'язковим для господарського суду
при вирішенні цього спору. Інших
доказів щодо вчинення протиправних дій
відповідачем, позивач суду не надав.

- щодо вини ФОП ОСОБА_1, то суд вважає її
недоведеною, оскільки позивачем не
надано жодних належних доказів, які б
свідчили про те, що відповідач при
здійсненні своєї господарської
діяльності незаконно використовував
знак для товарів та послуг «Euro Cement».
Крім того, позивачем не надано до
матеріалів справи доказів, які
свідчать, що Публічне акціонерне
товариство «ЄВРОЦЕМЕНТ-УКРАЇНА» є
власником прав на використання знаку
для товарів та послуг «Euro Cement» на
території України;

- позивачем також не доведено як
наявність так і розмір збитків,
оскільки до матеріалів справи ним не
надано висновку експертизи НДЦСЕ №189/12
від 07.02.2013 року, якою начебто
встановлено, розмір матеріальної шкоди
у розмірі 3 067 грн. 50 коп. завданої
відповідачем - ФОП ОСОБА_1

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін.

Згідно статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене
господарський суд вважає, що позивач не
надав суду докази, якими він
обґрунтовує свої позовні вимоги.
Позивачем не доведено суду понесення
ним збитків, протиправність поведінки
заподіювача збитків та причинний
зв'язок такої поведінки із заподіяними
збитками. З огляду на вищевикладене суд
вважає, що у позивача відсутні правові
підстави для стягнення з відповідача
шкоди, завданої злочином.

Відповідно до статті 49 ГПК України
судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд,

В И Р I Ш И В:

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства "Євроцемент -
Україна" в особі філії АТ "Євро цемент -
Україна" "Краматорський цементний
завод - Пушка" до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 про стягнення 3067,50
грн. - відмовити повністю.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті,
його вступну та резолютивну частини
проголошено у судовому засіданні 17
березня 2014 року.

Повний текст рішення складено 19
березня 2014 року.

Рішення господарського суду Донецької
області набирає законної сили за
правилами, встановленими частиною 5
статті 85 Господарського
процесуального кодексу України та може
бути оскаржене до Донецького
апеляційного господарського суду в
порядку, передбаченому розділом ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України.

Суддя
Е.В. Зекунов