ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2014 р.Справа № 916/2284/13
Одеський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Журавльова О.О.,

суддів Савицький Я.Ф., Ярош А.І.

(відповідно до розпорядження голови
суду від 02.12.2013р. №1063 розгляд
апеляційної скарги здійснюється даною
судовою колегією)

при секретарі судового засідання
Молодові В.С.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Баштовий В.Б., за
довіреністю №12 від 02.01.2014р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
„Групова збагачувальна фабрика
„Червона Зірка"

на рішення господарського суду
Одеської області від 13 листопада 2013
року

по справі №916/2284/13

за позовом Публічного акціонерного
товариства „Групова збагачувальна
фабрика „Червона Зірка"

до відповідача Державного
підприємства „Одеська залізниця"

про стягнення 2133,50 грн.

В С Т А Н О В И В:

ПАТ „Групова збагачувальна фабрика
„Червона Зірка" звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовом про стягнення з Державного
підприємства „Одеська залізниця" 2133,50
грн. вартості нестачі вантажу.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 13 листопада 2013 року у
справі №916/2284/13 (суддя Лічман Л.В.) у
задоволенні позову ПАТ „Групова
збагачувальна фабрика „Червона Зірка"
відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції дійшов висновку , що
залізницею не надано будь-яких доказів
відсутності її вини у втраті антрациту
під час перевезення, тобто не доведено
факт виникнення недостачі з незалежних
від неї обставин, господарський суд
дійшов висновку про те, що винним у
втраті вантажу слід визнати
перевізника. Водночас, господарський
суд першої інстанції прийшов до
висновку про наявність підстав для
застосування наслідків спливу строку
позовної давності до позовних вимог
ПАТ „Групова збагачувальна фабрика
„Червона Зірка".

Не погоджуючись з ухваленим рішенням
суду першої інстанції, позивач (ПАТ
„Групова збагачувальна фабрика
„Червона Зірка") звернувся до
Одеського апеляційного господарського
суду з апеляційною скаргою, в якій
просить його скасувати та прийняти
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги ПАТ „Групова
збагачувальна фабрика „Червона Зірка"
в повному обсязі, з посиланням при
цьому на порушення господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі.

У судових засіданнях представник
скаржника підтримав вимоги, викладені
в апеляційній скарзі і наполягав на їх
задоволенні.

Представник відповідача (ДП „Одеська
залізниця") у судових засіданнях
надавав пояснення, згідно з якими
відповідач не погоджується з
апеляційною скаргою ПАТ „Групова
збагачувальна фабрика „Червона Зірка",
просить залишити її без задоволення, а
оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину постанови.

Перевіривши матеріали справи,
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
процесуального та матеріального права,
заслухавши представників сторін,
апеляційний господарський суд дійшов
наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що
22.01.2013 р. зі станції відправлення
Пелагеївський Донецької залізниці ПАТ
,,ГЗФ ,,ЧЕРВОНА ЗІРКА" (відправник,
позивач) на станцію призначення
Миколаїв-вантажний Одеської залізниці
для ТОВ „Портінвест Лоджистік"
(одержувач) відправлено:

- вагон № 60417847 з антрацитом
кількістю 70000 кг, що підтверджується
залізничною накладною № 52292257;

- вагон № 67657635 з антрацитом
кількістю 69000 кг, що підтверджується
залізничною накладною № 52292851.

Відмітки у вказаних накладних свідчать
про те, що вантаж знаходиться у
вологому стані та є таким, що
змеразається, завантажений у вагон
засобами відправника навалом нижче
бортів з природними скосами у формі
трапеції; маркування по всьому
периметру вагону червоним вапном.
Вантаж розміщено та закріплено згідно
ТУ Р.2 пар. 3-5 п. 14 СМГС п.3, 4, 7-8. Здійснено
промаслюваня вантажу.

25.01.2013 р. на станції Тимково Одеської
залізниці складено комерційний акт АА
№ 057571, яким встановлено, що: проведено
комісійне перевантаження вагона №
60417847, нетто 68520 кг; різниця ваги проти
документу в сторону зменшення на 1480 кг;
навантаження у вагоні на рівні бортів;
ліворуч по ходу потяга мається виїмка
під 1-2 люками довжиною 3000 мм, шириною 2000
мм, глибиною 600 мм; люки закрито щільно,
течі вантажу немає; в місцях виїмки
порушено сніговий покрив; у технічному
стані вагон справний; на станції доступ
до вантажу усунено, на поглиблення
нанесено маркування вапном.

Крім того, 25.01.2013 р. на станції Тимково
Одеської залізниці складено
комерційний акт АА № 057573, яким
встановлено, що: проведено комісійне
перевантаження вагона № 67657635, нетто 66580
кг; різниця ваги проти документу в
сторону зменшення на 2420 кг;
навантаження у вагоні нижче бортів на
400 мм; ліворуч по ходу потяга маються
виїмки: під 1-2 люками довжиною 3000 мм,
шириною 1300 мм, глибиною 600 мм; праворуч
по ходу потяга над 1-3 люками довжиною 5000
мм, шириною 1300 мм, глибиною 400 мм; люки
закрито щільно, течі вантажу немає; в
місцях виїмки порушено сніговий
покрив; у технічному стані вагон
справний; доступ до вантажу усунено, на
поглиблення нанесено маркування
вапном.

Після складання комерційних актів
антрацит доставлено до місця
призначення та видано його одержувачу.

В подальшому вантажоодержувач у
порядку, встановленому п.133 Статуту
залізниць України, передав відправнику
право на пред'явлення претензії та
позову, скориставшись яким 23.08.2013 р. ПАТ
,,ГЗФ ,,ЧЕРВОНА ЗІРКА" звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою про стягнення з
перевізника вартості втраченого під
час перевезення товару у розмірі 2133,50
грн. (маса відповідальної недостачі з
урахуванням норми недостачі 1% маси
нетто вантажу визначена як 2510 кг;
вартість вантажу 850,00 грн. з ПДВ за 1 тону
встановлена по специфікації до
договору поставки від 25.12.2012 р. № 91/1).

Дослідивши матеріали справи,
апеляційний господарський суд прийшов
до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 307 ГК України за
договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити ввірений їй другою стороною
(вантажовідправником) вантаж до пункту
призначення в установлений
законодавством чи договором строк та
видати його уповноваженій на одержання
вантажу особі (вантажоодержувачу), а
вантажовідправник зобов'язується
сплатити за перевезення вантажу
встановлену плату. Договір перевезення
вантажу укладається в письмовій формі.
Укладення договору перевезення
вантажу підтверджується складенням
перевізного документа (транспортної
накладної, коносамента тощо)
відповідно до вимог законодавства.
Перевізники зобов'язані забезпечувати
вантажовідправників бланками
перевізних документів згідно з
правилами здійснення відповідних
перевезень.

Згідно із ст. 909 ЦК України за договором
перевезення вантажу одна сторона
(перевізник) зобов'язується доставити
довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату. Укладення
договору перевезення вантажу
підтверджується складенням
транспортної накладної (коносамента
або іншого документа, встановленого
транспортними кодексами (статутами).
Законом можуть бути передбачені
особливості укладення та виконання
договору перевезення вантажу.

Таким чином матеріали справи свідчать,
що між ПАТ ,,ГЗФ ,,ЧЕРВОНА ЗІРКА"
(вантажовідправник) та залізницею
(перевізник) укладений договір
перевезення вантажу на користь ТОВ
„Портінвест Лоджистік"
(вантажоодержувач), оскільки в силу
вимог ч.2 ст. 307 ГК України, які
кореспондуються з вимогами ч.3 ст. 909 ЦК
України, укладення договору
перевезення вантажу підтверджується
складенням перевізного документа
(транспортної накладної, коносамента
тощо) відповідно до вимог
законодавства.

Частиною 5 ст. 307 ГК України встановлено,
що умови перевезення вантажів окремими
видами транспорту, а також
відповідальність суб'єктів
господарювання за цими перевезеннями
визначаються транспортними кодексами,
транспортними статутами та іншими
нормативно-правовими актами.

Статтею 314 ГК України, яка
кореспондується зі ст. 110 Статуту
залізниць України, встановлено, що
перевізник несе відповідальність за
втрату, нестачу та пошкодження
прийнятого до перевезення вантажу,
якщо не доведе, що втрата, нестача або
пошкодження сталися не з його вини.

Згідно із ст. 113 Статуту залізниць
України, за незбереження (втрату,
нестачу, псування і пошкодження)
прийнятого до перевезення вантажу,
багажу, вантажобагажу залізниці несуть
відповідальність у розмірі фактично
заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що
втрата, нестача, псування, пошкодження
виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до ст. 114 Статуту Залізниць
України залізниця відшкодовує
фактичні збитки, що виникли з її вини
під час перевезення вантажу, зокрема,
за втрату чи недостачу - у розмірі
дійсної вартості втраченого вантажу чи
його недостачі. Недостача маси вантажу,
за яку відшкодовуються збитки, в усіх
випадках обчислюється з урахуванням
граничного розходження визначення
маси вантажу і природної втрати
вантажу під час перевезення.

Відповідно до п. 5, п.6. Правил
перевезення вантажів у вагонах
відкритого типу, які затверджені
Наказом Мінтрансу України 20.08.2001р. №542
поверхня вантажу у всіх випадках
розрівнюється і ущільнюється та з
метою забезпечення збереженості всіх
вантажів, що перевозяться у вагонах
відкритого типу, на їх поверхню
відправником наноситься захисне
маркування або застосовується
покриття плівкою (емульсією) чи інше
закріплення верхнього шару вантажу.

Параграфами 3-5 р. 2 Технічних умов
розміщення на рухомому складі вантажів
мілких фракцій, що перевозяться без
тари встановлено, що в незалежності від
роду вантажу, який містить дрібні
фракції, поверхня після його
завантаження на відкритий рухомий
склад повинна бути розрівняна, а при
необхідності ущільнена.

Згідно з п. 110 Статуту залізниць України
залізниця несе відповідальність за
збереження вантажу від часу його
прийняття для перевезення і до моменту
видачі одержувачу або передачі згідно
з Правилами іншому підприємству.

Пунктом 111 Статуту залізниць України
встановлено, що залізниця звільняється
від відповідальності за втрату,
недостачу, псування або пошкодження
вантажу у разі, зокрема, коли: втрата,
псування або пошкодження вантажу
відбулися внаслідок: завантаження
вантажу відправником у
непідготовлений, неочищений або
несправний вагон (контейнер), який
перед тим був вивантажений цим же
відправником (здвоєна операція).

За ст. 32 ГПК України доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. ст. 113, 114 Статуту залізниць
України за незбереження (втрату,
нестачу, псування і пошкодження)
прийнятого до перевезення вантажу,
багажу, вантажобагажу залізниці несуть
відповідальність у розмірі фактично
заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що
втрата, нестача, псування, пошкодження
виникли з не залежних від них причин.
Залізниця відшкодовує фактичні збитки,
що виникли з її вини під час
перевезення вантажу, зокрема, за втрату
чи недостачу - у розмірі дійсної
вартості втраченого вантажу чи його
недостачі.

Господарський суд вказує, що
комерційні акти з даними відносно
наявності на поверхні антрациту виїмок
та порушення снігового покриву, а також
маркування там, де виявлено
поглиблення, можуть підтверджувати те,
що недостача у вагонах №№ 60417847, 67657635
являється результатом втрати вантажу
під час перевезення.

В п.3.1 роз'яснення президії Вищого
господарського суду України „Про
деякі питання практики вирішення
спорів, що виникають з перевезення
вантажів залізницею" від 29.05.2002 р. №
04-5/601 (із змінами) закріплено, що
відповідно до ст.909 ЦК України та 307 ГК
України, п.110 Статуту залізниць України
за договором перевезення вантажу
залізниця зобов'язується доставити
ввірений їй відправником вантаж до
пункту призначення та видати його
одержувачу і несе відповідальність за
збереження вантажу з моменту прийняття
його для перевезення і до моменту
видачі одержувачу, поки не доведе, що
втрата, недостача, псування або
пошкодження вантажу сталося внаслідок
обставин, яким залізниця не могла
запобігти та усунення яких від неї не
залежало...

Враховуючи викладене та те, що
залізницею не надано будь-яких доказів
відсутності її вини у втраті антрациту
під час перевезення, тобто не доведено
факт виникнення недостачі з незалежних
від неї обставин, апеляційний
господарський суд погоджується з
висновком господарського суду першої
інстанції про те, що винним у втраті
вантажу слід визнати саме перевізника.

Відповідно до ст. 115 Статуту залізниць
України Вартість вантажу визначається
на підставі загальної суми рахунка або
іншого документа відправника, який
підтверджує кількість і вартість
відправленого вантажу.

Згідно з п. 27 Правил видачі вантажів при
видачі вантажів, маса яких унаслідок їх
властивостей зменшується при
перевезенні, норма недостачі (сума
норми природної втрати та граничного
розходження визначення маси нетто)
становить 2 % маси, зазначеної в
перевізних документах при перевезенні
вантажів рідких або зданих до
перевезення в сирому (свіжому) або у
вологому стані.

Як вже було зазначено вище, зі спірних
накладних вбачається що вантаж
знаходився у вологому стані, а отже
слід застосовувати 2% природної втрати
при підрахунку нестачі.

Дослідивши матеріали справи, Одеський
апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що ДП „Одеська
залізниця" повинна відшкодувати
позивачу вартість нестачі вантажу у
вагонах № 60417847 та № 67657635 з врахуванням
довідки вантажовідправника в сумі 952
грн.:

((69т - 2%) - 66,58 т ) * 850 грн. = 884 грн.

((70 т - 2%) - 68,52 т ) * 850 грн. = 68 грн.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про наявність підстав для
задоволення позовних вимог ПАТ ,,ГЗФ
,,ЧЕРВОНА ЗІРКА" на суму 952 грн.

Щодо пропущення позивачем строку
позовної давності, апеляційний
господарський суд зазначає наступне.

За ч.2 ст. 9 ЦК України законом можуть
бути передбачені особливості
регулювання майнових відносин у сфері
господарювання, зокрема, господарським
кодексом України.

Статтею 315 ГК України встановлено, що до
пред'явлення перевізникові позову, що
випливає з договору перевезення
вантажу, можливим є пред'явлення йому
претензії. Претензії можуть
пред'являтися протягом шести місяців, а
претензії щодо сплати штрафів і премій
- протягом сорока п'яти днів. Перевізник
розглядає заявлену претензію і
повідомляє заявника про задоволення чи
відхилення її протягом трьох місяців, а
щодо претензії з перевезення у прямому
змішаному сполученні - протягом шести
місяців. Якщо претензію відхилено або
відповідь на неї не одержано в строк,
зазначений у частині третій цієї
статті, заявник має право звернутися до
суду протягом шести місяців з дня
одержання відповіді або закінчення
строку, встановленого для відповіді.
Для пред'явлення перевізником до
вантажовідправників та
вантажоодержувачів позовів, що
випливають з перевезення,
встановлюється шестимісячний строк.

Апеляційний господарський суд
зазначає, що оскільки дотримання
претензійного порядку не є
обов'язковим, то у вирішенні початку
перебігу строку позовної давності в
розумінні ст. 315 ГК України слід
виходити із строку на пред'явлення
претензії та строку на її розгляд
незалежно від того, чи заявлена
претензія у встановлені строки, чи
заявлена поза межами встановлених
строків, чи взагалі не заявлена.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого господарського суду
від 11.10.2012р. по справі №39/5008/2752/2012.

Таким чином, виходячи із строків,
встановлених ст. 315 ГК України,
позивачем строк позовної давності не
пропущено, оскільки відповідна
претензія могла бути пред'явлена
позивачем з 25.01.2013р. по 25.07.2013р. (6
місяців) а відповідь на неї мала бути
отримана до 26.10.2013р. (3 місяці). Позивач
мав право звернутися до суду з позовом
про стягнення вартості нестачі вантажу
в строк до 26.04.2014р. Фактично позов
пред'явлено 23.08.2013р., тобто в межах
встановленого ст. 315 ГК строку.

У зв'язку з вищенаведеним, апеляційний
господарський суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення клопотання відповідача
про застосування наслідків спливу
строку позовної давності до позовних
вимог ПАТ ,,ГЗФ ,,ЧЕРВОНА ЗІРКА".

За умовами ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про наявність
підстав для часткового задоволення
позовних вимог ПАТ ,,ГЗФ ,,ЧЕРВОНА ЗІРКА"
в частині стягнення з ДП „Одеська
залізниця" 952 грн. вартості нестачі
вантажу.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду приходить до
висновку, що апеляційну скаргу ДП
„Одеська залізниця" слід частково
задовольнити, а рішення господарського
суду Одеської області від 13 листопада
2013 року у справі №916/2284/13 - частково
скасувати.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства „Групова
збагачувальна фабрика „Червона Зірка"
задовольнити частково.

2.Рішення господарського суду Одеської
області від 13 листопада 2013 року у
справі №916/2284/13 скасувати частково,
виклавши резолютивну частину цього
рішення в наступній редакції:

„Позов Публічного акціонерного
товариства „Групова збагачувальна
фабрика „Червона Зірка" задовольнити
частково.

Стягнути з Державного підприємства
„Одеська залізниця" (65012, м. Одеса, вул.
Пантелеймонівська, 19, )
на користь Публічного акціонерного
товариства „Групова збагачувальна
фабрика „Червона Зірка" (86606, м. Торез,
смт. Пелагіївка, вул. Баумана 17, ) 952 (дев'ятсот п'ятдесят дві)
грн. вартості нестачі вантажу та 767
(сімсот шістдесят сім) грн. 69 коп.
судового збору.

3.Стягнути з Державного підприємства
„Одеська залізниця" (65012, м. Одеса, вул.
Пантелеймонівська, 19, )
на користь Публічного акціонерного
товариства „Групова збагачувальна
фабрика „Червона Зірка" (86606, м. Торез,
смт. Пелагіївка, вул. Баумана 17, ) 383 (триста вісімдесят три)
грн. 84 коп. судового збору за подання
апеляційної скарги.

4.Доручити господарському суду
Одеської області видати відповідні
накази із зазначенням реквізитів
сторін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний 06
березня 2014 року.

Головуючий суддя Судді О.О. Журавльов
Я.Ф. Савицький А.І. Ярош