ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року Справа № 904/6133/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Божок В.С.- головуючого, Костенко Т.Ф.,
Сибіги О.М.перевіривши матеріали
касаційної скаргидержавного
зовнішньоекономічного підприємства
"Укркольорпром"на постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 18.12.2013у
справігосподарського суду
Дніпропетровської областіза
позовомтовариства з обмеженою
відповідальністю "ЛАА
Транс"додержавного
зовнішньоекономічного підприємства
"Укркольорпром"третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
споруЛьвівська митниця міндоходів
простягнення 35 156,00 грн. в судовому
засіданні взяли участь
представники:від позивача:не з'явились;
від відповідача:Коваль Ю.О. -
директор;від третьої особи:не
з'явились;ВСТАНОВИВ:

Рішенням від 12.09.2013 господарського суду
Дніпропетровської області (суддя:
Коваленко О.О.) відмовлено в
задоволенні позовних вимог.

Рішення мотивоване тим, що позивач не
надав належних доказів на
підтвердження вини відповідача за
наднормативний простій.

Постановою від 18.12.2013
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду (судді: Прудніков
В.В. - головуючий, Орєшкіна Е.В.,
Широбокова Л.П.) рішення від 12.09.2013
господарського суду Дніпропетровської
області скасовано та прийнято нове
рішення, яким позовні вимоги
задоволено.

Постанова мотивована тим, що
відповідач не вжив всіх належних та
достатніх заходів, щодо запобігання
наднормативного простою вантажу на
митниці.

Не погоджуючись з постановою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду, державне
зовнішньоекономічне підприємство
"Укркольорпром" звернулось до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить її
скасувати та залишити в силі рішення
господарського суду Дніпропетровської
області, посилаючись на те, що
апеляційним господарським судом
порушені норми матеріального та
процесуального права, зокрема, ч. 5 ст.356
Митного кодексу України, ст.ст. 610, 611
Цивільного кодексу України, ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі
перегляду справи в касаційній
інстанції, проаналізувавши на підставі
фактичних обставин справи
застосування норм матеріального і
процесуального права при винесенні
оспорюваних судових актів, знаходить
необхідним у задоволенні касаційної
скарги відмовити.

Господарськими судами встановлено, що
04.01.2010 ТОВ "ЛАА Транс" (перевізник) та ДЗП
"Укркольорпром" (замовник) уклали
договір №04.01.10//01-01ЛА, предметом якого є
здійснення міжнародних та внутрішніх
автомобільних перевезень вантажів.

За додатковою угодою №7 від 25.01.2013
сторони передбачили, що у разі
виникнення простоїв на території
України, при яких відсутні витрати
перевізника (паливо, проживання,
витрати на відрядження і т.д.)
встановлюються штрафні санкції в межах
договору №04.01.10//01-01ЛА від 04.01.2010 у
розмірі еквівалентному 100 доларів США
за 1 добу простою кожного автомобіля.

Відповідно письмового замовлення ДЗП
"Укркольорпром" від 19.02.2013 позивач надав
транспортні засоби на перевезення
вантажу за маршрутом Константинівка
(Україна) - 45478 Mulheim an der Ruhr (Німеччина),
номерні знаки АА 65150М/АА 1324ХО.

Відповідно п.2.1 договору, перевезення
виконуються перевізником на підставі
замовлення на перевезення вантажів
(заявок). Заявка повинна містити
наступну інформацію: дата, час, місце
завантаження: найменування
вантажовідправника: найменування,
характер вантажу, вага брутто, спосіб
упаковки; маршрут перевезення, ставка
нетто за перевезення (вартість фрахту);
місце розвантаження: тип (тент.
рефрижератор) та об'єм замовленого
напівпричепа.

За п.2.3 договору замовник зобов'язаний
забезпечити належне оформлення митних
та інших документів необхідних для
безперешкодного проходження митного,
ветеринарного, екологічного та іншого
контролю, а також здачі вантажу
отримувачу та нести всі витрати
пов'язані з даним оформленням.

Пунктами 2.5 та 2.6 договору сторони
обумовили, що замовник, який одержав
від перевізника інформацію про
обставини, що перешкоджають своєчасній
доставці вантажу, зобов'язаний негайно
надати перевізнику інструкції (на
вимогу перевізника - письмові) про
подальші дії водія. Для перевізника
пріоритетними є інструкції державних
організацій (митних, правоохоронних та
інших). Замовник відшкодовує
перевізнику витрати, пов'язані з
виконанням інструкцій замовника,
отриманих в порядку п.2.5 даного
договору, якщо виконання цих
інструкцій виходить за межі обов'язків
перевізника, визначених цим договором
і заявкою, і дані витрати не є провиною
перевізника.

Відповідно п.п 3.1, 3.2 договору, оплата за
перевезення вантажу проводиться за
погодженими ставками - нетто. Ставка
нетто за кожне перевезення вантажів,
встановлюється заявкою на перевезення
або додатковою угодою факсом. Замовник
виробляє належні з замовника за
договором платежі на протязі 1 доби з
дати виставлення рахунку. Отримання
рахунку підтверджується відміткою в
реєстрі фірми агента замовника або
іншим письмовим підтвердженням в
отриманні рахунку. Замовник без
узгодження з перевізником не видає
водіям ніяких авансів. Валюта, видана
без письмового узгодження з
перевізником до взаємозаліку
прийматися не буде. Замовник не має
права в односторонньому порядку без
письмового узгодження з перевізником
знімати і не оплачувати ставки фрахту
чи інші належні з замовника за
договором платежі.

Розділом 4 договору встановлено, що на
завантаження та митне оформлення
вантажу на території України та держав
СНД відводиться - 48 годин.

Сторона договору, яка порушила свої
зобов'язання за договором повинна без
зволікань усунути ці порушення з
повідомленням про це іншу сторону.
Замовник несе відповідальність: за
наднормативний простій транспортного
засобу (в очікуванні завантаження -
вивантаження, за неправильне
оформлення товарно-транспортних
документів, в очікуванні митного
опрацювання або через затримку
автомобіля митними органами внаслідок
порушення замовником або одержувачем
вантажу митного або податкового
законодавства країни
вантажовідправника, країн транзиту та
призначення вантажу (несплата в
установленому порядку митних зборів,
акцизів та інших передбачених законом
платежів і т.д.). У цьому випадку
замовник сплачує штраф у таких
розмірах: на території України та інших
країн СНД - 150 євро за кожну добу
простою; на іноземній території - 200
євро за кожну добу простою.

Підставою виникнення господарських
зобов'язань за приписами ч.1 ст.177
Господарського кодексу України є
договір.

Приписами статей 509, 526 Цивільного
кодексу України та статей 173, 193
Господарського кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язання або відстрочка з мотиву,
що зобов'язання другої сторони за
іншим договором не було виконано
належним чином.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
встановлено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.612 Цивільного кодексу України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Частинами 1 та 2 ст.614 Цивільного кодексу
України встановлено, що особа, яка
порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.909 Цивільного кодексу
України за договором перевезення
вантажу одна сторона (перевізник)
зобов'язується доставити довірений їй
другою стороною (відправником) вантаж
до пункту призначення та видати його
особі, яка має право на одержання
вантажу (одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату.

Господарськими судами встановлено, що
23.02.2013 спірний вантаж прибув на
прикордонний пост "Рава-Руська" для
митного оформлення транспортної
накладної СMR №088149. Подальший рух
транспорту за вимогою співробітників
митниці був заборонений.

Транспортні засоби знаходились в
очікуванні митного оформлення до
08.04.2013, в цей же день, автопоїзд перетнув
кордон та доставив вантаж до місця
призначення.

Як встановлено апеляційним
господарським судом листом від 25.02.2013
позивач повідомив відповідача, що
вантаж з 23.02.2013 простоює на посту
"Рава-Руська" в очікуванні результатів
проведення експертизи та просив
прийняти заходи та підтвердити оплату
простою. Зазначений лист відповідачем
залишено без відповіді, будь-які
інструкції перевізнику не надавались.

Відповідно п.2.5 договору замовник, що
отримав від перевізника інформацію про
обставини, перешкоджаючі своєчасній
доставці вантажу, зобов'язаний
терміново надати перевізнику
інструкції про наступні дії водія.

При затримці вантажу відповідачем не
вирішено, зокрема питання щодо
можливості розвантаження вантажу на
митний склад у зоні діяльності
Львівської митниці та повернення
транспортного засобу власнику.
Відповідач не звертався до позивача з
питанням щодо погодження більш
тривалого строку для здійснення митних
операцій ніж зазначені у договорі.

ТОВ "ЛАА Транс" просить стягнути з
відповідача штраф у сумі 35 156, 00 грн.,
тобто 100 доларів США за кожен день
прострочки, виходячи з курсу НБУ гривні
до долару США, оскільки вантаж
знаходився під митним оформленням 44
календарних днів, що значно перевищує
норму простою в очікуванні митної
обробки, передбаченої вищевказаним
договором.

Апеляційним господарським судом
встановлено та підтверджується
матеріалами справи факт
наднормативного простою транспортного
засобу, також цей факт не заперечується
відповідачем.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
вважає, що апеляційним господарським
судом дана правильна юридична оцінка
обставинам справи, тому постанова
апеляційного господарського суду
відповідає чинному законодавству
України та обставинам справи і підстав
для її скасування немає, а рішення
господарського суду першої інстанції
не відповідає чинному законодавству
України та обставинам справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.
1115, п.1 ст. 1119, ст.11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні касаційної скарги
відмовити.

Постанову від 18.11.2013
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду зі справи № 904/6133/13
залишити без змін.

Головуючий
В.С.Божок

Судді
Т.Ф. Костенко

О.М. Сибіга