ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року Справа № 918/1085/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Волковицької Н.О. - головуючого
Данилової Т.Б. Рогач Л.І.за участю
представників сторін:позивачаГуменюка
І.П. дов. від 01.01.2014
рокувідповідачаПоліщука С.О. дов. від
03.01.2014 рокурозглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну скаргу
Державного територіально-галузевого
об'єднання "Львівська залізниця" в
особі відокремленого підрозділу
"Рівненська дирекція залізничних
перевезень"на постановувід 22.10.2013 року
Рівненського апеляційного
господарського судуу справі№ 918/1085/13
господарського суду Рівненської
областіза позовомДержавного
територіально-галузевого об'єднання
"Львівська залізниця" в особі
відокремленого підрозділу "Рівненська
дирекція залізничних перевезень"до
Державного підприємства "Сарненське
лісове господарство"простягнення 27345,16
грн.ВСТАНОВИВ:

Державне територіально-галузеве
об'єднання "Львівська залізниця" в
особі відокремленого підрозділу
"Рівненська дирекція" звернулося до
господарського суду Рівненської
області з позовом до Державного
підприємства "Сарненське лісове
господарство" про стягнення 27345,16 грн.

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 10.09.2013 року
(суддя Войтюк В.Р.), залишеним без змін
постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 22.10.2013 року
(головуючий суддя Гулова А.Г., судді
Маціщук А.В., Петухов М.Г.), позовні
вимоги задоволено частково.

З Державного підприємства "Сарненське
лісове господарство" на користь
Державного територіально-галузевого
об'єднання "Львівська залізниця" в
особі відокремленого підрозділу
"Рівненська дирекція залізничних
перевезень" стягнуто 15000,00 грн. штрафу
та 1317,19 грн. судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

Державне територіально-галузеве
об'єднання "Львівська залізниця" в
особі відокремленого підрозділу
"Рівненська дирекція залізничних
перевезень" звернулося до Вищого
господарського суду України із
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Рівненської області від 10.09.2013 року та
постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 22.10.2013 року і
прийняти нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Скаржник посилається на порушення
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
а саме: статті 307 Господарського
кодексу України, статті 4, 6 Статуту
залізниць України, статті 36 Угоди про
міжнародне залізничне вантажне
сполучення, пунктів 1.1, 1.2, 2.3 Правил
оформлення перевізних документів,
статті 12 Закону України "Про транспорт".

Обговоривши доводи касаційної скарги,
заслухавши суддю - доповідача та
присутніх у судовому засіданні
представників сторін, перевіривши в
межах вимог статей 108, 1117
Господарського процесуального кодексу
України наявні матеріали справи на
предмет правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх
встановлення в рішенні та постанові у
даній справі, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи 18.02.2013 року ДП "Сарненське лісове
господарство" згідно залізничної
накладної №555797 зі станції Сарни
Львівської залізниці на адресу
"С.Ц.Гольциндустри Швайгофер с.р.о."
Румунія, вагоном №96390521 відправлено
вантаж: "бревна из сосны обыкновенной",
маса нетто 63000 кг., тара 26500 кг,
вантажопідйомність вагону - 65000 кг
(а.с.11-12).

Згідно акта загальної форми №179 від
19.02.2013 року на станції Здолбунів
Львівської залізниці вагон №96390521
відчеплений для комісійного
зважування на статичних вагах (а.с.13).

За результатами комісійного
зважування складено комерційний акт Б
№012931/8 від 20.02.2013 року, згідно якого при
комісійному зважуванні на 150т
залізничних вагах клеймо 2012 року
вагону №96390521 встановлено: маса нетто
68200 кг, маса брутто 94700 кг, тара 26500 кг,
тобто надлишок вантажу проти документа
на 5200 кг, вантажопідйомність вагона 65 т,
тобто вагон завантажено понад
вантажопід'ємність на 3200кг. При
повторному зважуванні вагону надлишок
вантажу проти документу на 5200 кг, проти
вантажопід'ємності вагону на 3200 кг
підтвердився, що загрожує безпеці руху
відповідно до Правил технічної
експлуатації вагонів розділ 15 п.15.27,
вагон затримано на станції Здолбунів
(а.с.14-15).

20.02.2013 року ДП "Сарненське лісове
господарство" надіслало начальнику
ст.Здолбунів Львівської залізниці лист
№124, в якому просило, у зв`язку з малою
вантажопід`ємністю вагона №96390521 номер
залізничної накладної 555797,
перевантажити вантаж (лісопродукцію) у
вагон вантажопід`ємністю не менше 70 тон
(а.с.17).

Згідно доповнення до комерційного акта
ст.Здолбунів №012931/8 від 20.02.2013 року
вантаж з вагону №9630521 перевантажено у
вагон №6880287 вантажопід`ємністю 69 т, в
документі зроблено виправлення з
вагону №96390521 на вагон №68802875, на
підставі повідомлення відправника №124
від 20.02.2013 року. При переважуванні
вагону №68802875 на 150 тонних залізничних
вагах, клеймо 2012р., виявилось брутто 89400,
тара 21200, нетто 68200 (а.с.16).

09.04.2013 року ДТГО "Львівська залізниця" в
особі відокремленого підрозділу
"Рівненська дирекція залізничних
перевезень" направило ДП "Сарненське
лісове господарство" претензію №65 з
вимогою сплатити штраф у розмірі 27345,00
грн., нарахований на підставі ст.ст.12, 15
Угоди про міжнародне вантажне
сполучення (а.с.10).

У відповіді №457 від 08.07.2013 року (а.с.38-39)
на вказану претензію відповідач
вказав, що разом маса нетто становить
63,43 тони або заокруглено 63 тони,
правильність відвантаження
підтверджується висновком експерта
№В-273 від 18.02.2013 року Сарненського
відділення Рівненської
торгово-промислової палати. Всупереч
нормам чинного законодавства,
комерційний акт Б №012931/8 від 20.02.2013 року
складався без участі
вантажовідправника, про факт затримки
вагону №96390521 підприємству не було
відомо до моменту пред'явлення
претензії.

Вказані обставини стали підставою для
звернення позивачем до суду із позовом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача 15000,00 грн.
штрафу місцевий господарський суд, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції виходив з наступного.

Згідно частини 5 статті 307
Господарського кодексу України умови
перевезення вантажів окремими видами
транспорту, а також відповідальність
суб'єктів господарювання за цими
перевезеннями визначаються
транспортними кодексами,
транспортними статутами та іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 6 Статуту
залізниць України накладна - основний
перевізний документ встановленої
форми, оформлений відповідно до цього
Статуту та Правил і наданий залізниці
відправником разом з вантажем.
Накладна є обов'язковою двосторонньою
письмовою формою угоди на перевезення
вантажу, яка укладається між
відправником та залізницею на користь
третьої сторони - одержувача. Накладна
одночасно є договором на заставу
вантажу для забезпечення гарантії
внесення належної провізної плати та
інших платежів за перевезення.
Накладна супроводжує вантаж на всьому
шляху перевезення до станції
призначення.

Згідно пунктів 1.1, 1.2 Правил оформлення
перевізних документів, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України від 21.11.2000 року №644, на кожне
відправлення вантажу відправник
повинен подати станції навантаження
накладну (комплект перевізних
документів). Форми бланків перевізних
документів, затверджені наказом
Мінтрансу від 19.111998р. №460 "Про
затвердження бланків перевізних
документів". Накладна є складовою
частиною комплекту перевізних
документів, до якого, крім неї, входять:
дорожня відомість, корінець дорожньої
відомості та квитанція про приймання
вантажу. Бланки цих документів
видаються вантажовідправникам за
плату згідно з тарифом. Накладна є
обов'язковою двосторонньою письмовою
формою угоди на перевезення вантажу,
яка укладається між відправником та
залізницею на користь третьої сторони -
одержувача. Накладна одночасно є
договором застави вантажу для
забезпечення гарантії внесення
належної провізної плати та інших
платежів за перевезення. Накладна
разом з дорожньою відомістю
супроводжує вантаж на всьому шляху
перевезення до станції призначення, де
видається одержувачу. Квитанція про
приймання вантажу до перевезення
видається відправнику. Усі ці
документи (надалі - перевізний
документ) заповнюються на друкарській
машинці або іншим друкованим способом."

Пунктом 2.3 вказаних Правил передбачено,
що правильність внесених в накладну
відомостей своїм підписом засвідчує
представник відправника.

Згідно статті 24 Статуту залізниць
України залізниця має право перевіряти
правильність зазначених у накладній
відомостей, а також періодично
перевіряти кількість та масу вантажу,
що зазначаються у накладній.

Статтею 4 Статуту залізниць України
встановлено, що перевезення
залізницями вантажів, пасажирів,
багажу і вантажобагажу у міжнародному
сполученні здійснюється відповідно до
угод про залізничні міжнародні
сполучення.

Перевезення вантажів у міжнародному
сполученні здійснюється, зокрема,
відповідно до Угоди про міжнародне
залізничне вантажне сполучення, яка є
чинною для України відповідно до
Закону України "Про правонаступництво
в Україні" та Віденської конвенції про
правонаступництво держав щодо
договорів".

За умовами параграфу 1 статті 7 Угоди
про міжнародне залізничне вантажне
сполучення, одночасно з пред'явленням
вантажу до перевезення
вантажовідправник для кожної
відправки повинен представити станції
відправлення правильно заповнену і
підписану накладну.

Згідно пункту 1.3 Правил оформлення
перевізних документів усі відомості,
передбачені формою бланка перевізного
документа, повинні бути внесені
відправником до відповідних граф.
Виправлення не допускаються. У разі
зміни відомостей, унесених до
перевізного документа, відправник
зобов`язаний заповнити новий
перевізний документ.

У параграфі 6 статті 9 Угоди зазначено,
що вагони можуть бути завантажені
тільки до максимальної
вантажопідйомності, а завантаження
вантажу понад максимальну
вантажопідйомність вважається
перевантаженням.

Згідно із параграфом 2 статті 12 Угоди
залізниця має право перевіряти
правильність відомостей і заяв,
зроблених відправником в накладній.
Якщо при прийомці вантажу на станції
відправлення в накладній будуть
виявлені невірності, то відправник
зобов'язаний скласти нову накладну,
якщо згідно параграфа 5 статті 7
виправлення накладної не допускається.
Перевірка змісту вантажу на шляху
прямування може бути здійснена тільки
за умови, що вона викликана митними або
іншими правилами, а також метою
забезпечення безпеки руху поїздів та
схоронності вантажу на шляху
прямування. Якщо в результаті
перевірки вантажу, здійсненої на шляху
прямування або на станції призначення,
виявилось, що відомості, вказані в
накладній відправником, не
відповідають дійсності, то станція, яка
здійснила перевірку, повинна скласти
комерційний акт у відповідності до
статті 18 та зробити відмітку про акт в
накладній в графі "Комерційний акт".

Параграф 3 статті 12 Угоди про
міжнародне залізничне вантажне
сполучення встановлює, що штраф
стягується при невірному, неповному і
неточному зазначенні в накладній
відомостей чи заяв, внаслідок чого при
завантаженні вантажу відправником
було допущено перевантаження вагону
понад його максимальну
вантажопідйомність (параграф 6 стаття
9).

У цьому випадку штраф стягується
відповідно до статті 15 Угоди у
п'ятикратному розмірі провізної плати
за перевезення надлишку вантажу по
залізниці, на якій було виявлено таке
порушення.

Також судова колегія апеляційного суду
погодилась з висновком суду першої
інстанції про правомірність
нарахування позивачем штрафу у сумі
20935,00 грн. (а.с.76), який розраховано від
розміру провізної плати за перевезення
надлишку вантажу по залізниці, на якій
було виявлено порушення.

Відповідач у своєму клопотанні №846 від
05.09.2013 року не заперечував щодо розміру
штрафу, нарахованого позивачем, однак,
посилаючись на відсутність збитків та
вжиття лісгоспом заходів щодо
врегулювання наслідків виявленого
порушення, просив суд на підставі
пункту 3 статті 83 Господарського
процесуального кодексу України
зменшити розмір штрафу (а.с.84-86).

Згідно частини 3 статті 551 Цивільного
кодексу України розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Як передбачено статтею 233
Господарського кодексу України у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Стаття 83 Господарського
процесуального кодексу України надає
господарському суду право, приймаючи
рішення, зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Судова колегія апеляційного суду
погодилась з висновком господарського
суду Рівненської області про зменшення
розміру штрафу до 15000,00 грн., враховуючи
інтереси сторони, ступінь виконання
зобов'язання, причини неналежного
виконання зобов'язання, наслідки
порушення зобов'язання, в тому числі, що
порушення ДП "Сарненське лісове
господарство" умов перевезення
вантажів не завдало позивачу значних
збитків, невідповідність розміру
стягуваної неустойки таким наслідкам,
поведінки винної сторони, яка вчинила
заходи для усунення порушення шляхом
звернення до начальника станції
Здолбунів Львівської залізниці.

Таким чином, матеріали справи свідчать,
що господарські суди попередніх
інстанцій в порядку статті 43, 101
Господарського процесуального кодексу
України всебічно, повно і об'єктивно
розглянули в судовому процесі всі
обставини справи в їх сукупності;
дослідили, встановили та надали
юридичну оцінку наданим сторонами
доказам та дійшли обґрунтованого
висновку про часткове задоволення
позовних вимог.

Твердження заявника про порушення
судом норм матеріального та
процесуального права не знайшли свого
підтвердження, суперечать матеріалам
справи та зводяться до переоцінки
доказів, що відповідно статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України не входить до компетенції
касаційної інстанції, в зв'язку з чим
підстав для зміни чи скасування
рішення та постанови у даній справі
колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119,
статтею 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду
Рівненської області від 10.09.2013 року та
постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 22.10.2013 року у
справі № 918/1085/13 господарського суду
Рівненської області залишити без змін.

Касаційну скаргу Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Львівська залізниця" в особі
відокремленого підрозділу "Рівненська
дирекція залізничних перевезень"
залишити без задоволення.

Головуючий суддя
Н. Волковицька

С у д д і
Т. Данилова

Л. Рогач