ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
"04" березня 2014 р.
Справа № 20/017-07/6
Господарський суд Київської області у
складі судді А.Ф. Черногуза,
розглянувши матеріали справи за
позовом Прокурора Богуславського
району в інтересах держави в особі
Державної податкової інспекції в
Богуславському районі до Закритого
акціонерного товариства
„Украгровибухпром" в особі
виробничого підрозділу
„Богуславський гранкар'єр" та
Товариства з обмеженою
відповідальністю виробничого
підприємства „Богуславський
гранітний кар'єр" про визнання
недійсним договору про взяття
зобов'язань, переведення боргу та
проведення взаємозаліків,
прокуратури: не з'явились;
позивача: не з'явились;
відповідача 1: не з'явились;
відповідача 2: Семиріч Д.В. (дов. № 29/01-14-1
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
В провадженні господарського суду
Київської області знаходиться справа
за позовом Прокурора Богуславського
району в інтересах держави в особі
Державної податкової інспекції в
Богуславському районі до Закритого
акціонерного товариства
«Украгровибухпром» в особі
виробничого підрозділу «Богуславський
гранкар'єр» та Товариства з обмеженою
відповідальністю виробничого
підприємства «Богуславський гранітний
кар'єр» про визнання недійсним
договору про взяття зобов'язань,
переведення боргу та проведення
Прокурор обґрунтовує позовні вимоги
невідповідністю договору про взяття
зобов'язань, переведення боргу та
проведення взаємозаліків, укладеного
між Товариством з обмеженою
відповідальністю виробничим
підприємства «Богуславський гранітний
кар'єр» та Виробничим підрозділом
«Богуславський гранкар'єр» вимогам,
діючого на момент його укладення
Ухвалою господарського суду Київської
області від 22.01.2007 (суддя Я.Л. Іваненко) в
порядку ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України
порушено провадження у справі та
призначено її до розгляду на 05.02.2007.
Ухвалою від 05.02.2007 розгляд справи було
відкладено на 19.02.2007.
Ухвалою від 19.02.2007 розгляд справи було
відкладено на 05.03.2007.
Ухвалою від 05.03.2007 розгляд справи було
відкладено на 19.03.2007.
В ухвалі суду від 19.03.2007 було
встановлено, що вказаний спір повинен
розглядатись за правилами Кодексу
адміністративного судочинства
України, ухвалено вважати попередні
дії по справі підготовчим провадженням
відповідно до розділу ІІІ глави 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, розгляд справи призначено на
Ухвалою від 04.04.2007 розгляд справи було
відкладено н а19.04.2007.
В судовому засіданні 19.04.2007 оголошено
перерву до 10.05.2007.
Ухвалою від 10.05.2007 розгляд справи було
зупинено до розгляду в апеляційному
порядку Київським міжобласним
апеляційним господарським судом
справи № 219/18-02, зобов'язано сторін
повідомити господарський суд про
результати такого та надати відповідні
підтверджуючі докази.
Розпорядженням керівника апарату
господарського суду Київської області
від 04.02.2013 № 30-АР у зв'язку з
призначенням судді Я.Л. Іваненко суддею
іншого суду (Указ Президента України
від 15.08.2007 № 713/2007) було призначено
автоматизований розподіл справи
№20/017-07.
За результатами автоматизованого
розподілу, ухвалою від 06.02.2013 справу
було прийнято до свого подальшого
провадження суддею А.Ф. Черногузом.
Ухвалою від 18.07.2013 провадження у справі
було поновлено та призначено її до
розгляду на 30.07.2013.
Ухвалою від 30.07.2013 розгляд справи було
відкладено 06.08.2013.
Ухвалою від 06.08.2013 провадження у справі
було зупинено до надання сторонами
суду копії судового рішення прийнятого
за результатами розгляду апеляційної
скарги на постанову господарського
суду Київської області у справі №219/18-02
12.02.2014 через канцелярію господарського
суду Київської області надійшло
клопотання прокурора Богуславського
району про поновлення провадження у
справі № 20/017-07/6.
Ухвалою від 13.02.2014 провадження у справі
поновлено, а розгляд справи призначено
В судовому засіданні 04.03.2014 суд
заслухав пояснення представника
відповідача-2. Представники
прокуратури, позивача та відповідача-1
в судове засідання не з'явились, про
причини неявки суд не повідомили, хоча
були належним чином повідомлені про
час та місце судового засідання.
Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача-2, дослідивши докази та
оцінивши їх в сукупності, суд
У вересні 2004 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю виробничим
підприємством «Богуславський
гранітний кар'єр» (новий боржник) та
Виробничим підрозділом «Богуславський
гранкар'єр» (первісний боржник) було
укладено договір про взяття
зобов'язань, переведення боргу та
проведення взаємозаліків. Відповідно
до п. 1.1., 1.1.1., 1.1.2, 1.1.3. предметом договору
є взяття сторонами відповідних
зобов'язань, пов'язаних з погашенням
податкової та іншої заборгованості
первісного боржника, що утворилися в
процесі його господарської діяльності.
Переведення боргових та інших
зобов'язань первісним боржником до
нового боржника у порядку та згідно
умов, визначених даним договором.
Проведення взаємозаліків, пов'язаних з
переуступкою майнових прав, та
боргових зобов'язань, які належать
первісному боржнику.
Первісний боржник переуступає свій
борг новому боржнику із наступних
зобов'язань по обов'язкових платежах
(без штрафних санкцій) на суму 125587,00 грн
(детальний перелік зобов'язань
наведений в п. 2.1.1. договору).
У зв'язку з переуступкою боргу
первісний боржник зобов'язаний
передати компенсацію за переведення
боргу новому боржнику наступне майно,
що знаходиться на його балансі яким
володіє на праві власності: будівля
адмінкорпусу, механічна майстерня,
гараж на 30 автомашин, вузол повторного
дроблення, вузол сортувальний,
дробівка КСД-1200,станок токарний,
пересувна підстанція, компресор,
ячейка КСО, електромережа (п. 2.1.2
Прокурор обґрунтовуючи позовні вимоги,
зазначає, що даний договір суперечить
положенням Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», що був чинний на
момент виникнення спірних
правовідносин, а також укладений з
перевищенням повноважень.
Суд не погоджується з такою позицією
позивача, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 цього Кодексу.
Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).
Статтею 203 Цивільного кодексу України
встановлено перелік умов дійсності
правочину: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним; правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
З листа Державної податкової інспекції
у Богуславському районі № 2160/8/231 від
04.04.2006 вбачається, що Виробничий
підрозділ «Богуславський гранкар'єр»
мало у 2004 році податковий борг, у
зв'язку з чим все його майно перебувало
у податковій заставі з 05.11.2001 по 15.11.2004
(копія вказаного листа міститься в
матеріалах справи).
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» з метою
захисту інтересів бюджетних
споживачів активи платника податків,
що має податковий борг, передаються у
податкову заставу. Право податкової
застави виникає згідно із законом та не
потребує письмового оформлення.
Положеннями тієї ж статті встановлено,
що платник податків, активи якого
перебувають у податковій заставі,
здійснює вільне розпорядження ними, за
винятком операцій, що підлягають
письмовому узгодженню з податковим
органом, до яких, зокрема, належить
купівля чи продаж, інші види відчуження
або оренди (лізингу) нерухомого та
рухомого майна, майнових чи немайнових
прав, за винятком майна, майнових та
немайнових прав, що використовується у
підприємницькій діяльності платника
податків (інших видах діяльності, які
за умовами оподаткування
прирівнюються до підприємницької), а
саме готової продукції, товарів і
товарних запасів, робіт та послуг за
кошти за цінами, що не є меншими за
З матеріалів справи вбачається, що
Державна податкова інспекція у
Богуславському районі була обізнана
про намір сторін укласти спірний
договір та не мала заперечень щодо його
укладення, про що свідчить лист
Державної податкової інспекції у
Богуславському районі № 6130 від 13.09.2004,
копія якого міститься в матеріалах
справи. Відтак, суд вважає, що сторонами
було дотримано вимоги ст. 8 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» щодо погодження з податковим
органом операції відчуження майна.
Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що обумовлене в п. 2.1.2
договору майно, було передано
Товариству з обмеженою
відповідальністю виробничому
підприємству «Богуславський гранітний
кар'єр» відповідно до акту від 31.12.2004,
тобто у момент коли вказане майно вже
не перебувало у податковій заставі, а
відтак сторонами не було порушено
вимог Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
Щодо тверджень прокурора про
невідповідність спірного договору
вимогам чинного на момент укладення
законодавства суд зазначає наступне.
Згідно ст. 7 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» забороняється
будь-яка уступка податкового
зобов'язання або податкового боргу
платника податків третім особам, а
також уступка контролюючим органом
права вимоги податкового боргу
платника податків іншим особам.
Положення цього пункту не поширюються
на випадки, коли гарантами повного та
своєчасного погашення податкових
зобов'язань платника податків
виступають інші особи, якщо таке право
передбачено цим Законом або іншими
законами України з питань
Водночас, статтею 528 Цивільного кодексу
України встановлено, що виконання
обов'язку може бути покладено
боржником на іншу особу, якщо з умов
договору, вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства або
суті зобов'язання не випливає обов'язок
боржника виконати зобов'язання
особисто. У цьому разі кредитор
зобов'язаний прийняти виконання,
запропоноване за боржника іншою
Проаналізувавши умови спірного
договору, суд дійшов висновку, що
останній не суперечить вимогам ст. 7
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» виходячи з наступного.
З аналізу положень договору
вбачається, що у первісного боржника не
припиняється, а у нового боржника не
виникає обов'язку зі сплати
податкового боргу до державного
бюджету, як це б мало місце у випадку
уступки податкового зобов'язання або
податкового боргу платника податків
третім особам. Вказаним договором
сторони лише передбачили обов'язок
Товариства з обмеженою
відповідальністю виробничого
підприємства «Богуславський гранітний
кар'єр» сплатити борг Виробничого
підрозділу «Богуславський гранкар'єр»,
що в свою чергу зобов'язане передати
відповідне майно. Чинним на момент
укладення договору законодавством не
заборонялось виконання зобов'язання
третьою особою, крім того це
встановлено ст. 528 Цивільного кодексу
Поряд з цим, у своєму листі № 6130 від
13.09.2004 Державна податкова інспекція у
Богуславському районі також
підтвердила, що укладення такого
правочину не суперечить вимогам
чинного законодавства і регулюється
відповідними нормами Цивільного
Отже, враховуючи що умови договору про
взяття зобов'язань, переведення боргу
та проведення взаємозаліків не
суперечать вимогам чинного на момент
укладення законодавства, спірне майно
було передано вже після припинення
податкової застави, суд дійшов
висновку, що вимога прокуратури про
визнання вказаного договору недійсним
є необґрунтованою, недоведеною,
відповідачем спростованою, а відтак
такою, що не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.
Відтак, сторони звертаючись до суду
повинні враховувати те, що визначення
та наповнення доказової бази
переданого на розгляд суду спору
покладаються саме на сторони, а не на
суд.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
158, 160 - 163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд
У задоволенні позову відмовити
Суддя