КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2014 р. Справа№ 13/64

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Іоннікової І.А.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання
Шалівського В.О.

за участю представників

від позивача: Гаркавенко С.В. - дов. від
28.11.2013 року №; 91/2013/11/28-3

від відповідача: Воронюк Н.П. - дов. від
20.12.2013 року № 20/12

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Рада-2" на рішення
господарського суду міста Києва від
15.01.2014 року

у справі № 13/64 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства „Київенерго" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою
відповідальністю „Рада-2" (м. Київ)

про стягнення 325 286 грн. 67 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва
звернулася акціонерна
енергопостачальна компанія
„Київенерго" в особі Структурного
відокремленого підрозділу
„Енергозбут Київенерго" з позовом та
уточненнями до нього до Товариства з
обмеженою відповідальністю „Рада-2"
про стягнення з відповідача на користь
позивача 122 469 грн. 99 коп. боргу за
спожиту теплову енергію, 54 890 грн. 55 коп.
інфляційної складової боргу, 8 925 грн. 31
коп. річних.

Ухвалою від 15.01.2014 року господарський
суд міста Києва припинив провадження у
справі в частині стягнення основного
боргу у розмірі 139 000 грн. 82 коп. на
підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Рішенням від 15.01.2014 року господарський
суд міста Києва позовні вимоги
задовольнив частково. Стягнув з ТОВ
„Рада-2" на користь ПАТ „Київенерго", з
будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
судового рішення, заборгованість у
розмірі - 112 469 грн. 87 коп., 3% річних у
розмірі - 8 925 грн. 31 коп., інфляційні
втрати у розмірі - 54 890 грн. 55 коп.,
витрати по сплаті державного мита в
розмірі - 3 252 грн. 87 коп. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу в розмірі - 312 грн. 50
коп. В решті позову відмовив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
місцевого господарського суду ТОВ
„Рада-2" звернулося до апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить змінити рішення
господарського суду міста Києва по
справі № 13/64 і відмовити в задоволенні
позовних вимог в частині стягнення 59 022
грн. 46 коп.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 20.02.2014 року
апеляційна скарга ТОВ „Рада-2" була
прийнята до провадження та призначено
розгляд справи № 13/64 у судовому
засіданні за участю представників
сторін.

Розпорядженням секретаря судової
палати від 06.03.2014 року склад судової
колегії змінювався.

В судовому засіданні 06.03.2014 року
оголошувалася перерва до 13.03.2014 року до
12 год. 00 хв.

Під час апеляційного провадження
представник відповідача підтримала
вимоги своєї апеляційної скарги.
Представник позивача проти вимог
апеляційної скарги заперечував.

Дослідивши докази, що є у справі,
заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши застосування норм
матеріального та процесуального права
судом першої інстанції, обговоривши
доводи апеляційної скарги судова
колегія апеляційного господарського
суду дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, а
рішення господарського суду міста
Києва має бути залишено без змін,
виходячи з наступного.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом та
підтверджується матеріалами справи
18.09.2001 року Акціонерна
енергопостачальна компанія
„Київенерго" (енергопостачальна
організація) та Товариство з обмеженою
відповідальністю „Рада-2" уклали
договір на постачання теплової енергії
в гарячій воді № 7560193, відповідно до
умов якого енергопостачальна
організація зобов'язалася постачати
теплову енергію у вигляді гарячої води
на потреби: опалення та вентиляцію - в
період опалювального сезону; гарячого
водопостачання - протягом року; в
кількості та в обсягах згідно з
додатком № 1 до цього договору.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу
України договір є підставою виникнення
цивільних прав і обов'язків.

Ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу
України визначає, що за договором
енергопостачання енергопостачальне
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Згідно ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу
України, за договором постачання
енергетичними та іншими ресурсами
через приєднану мережу одна сторона
(постачальник) зобов'язується надавати
другій стороні (споживачеві,
абонентові) енергетичні та інші
ресурси, передбачені договором, а
споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

Відповідно до пункту 2.3.2 договору від
18.09.2001 року № 7560193 абонент зобов'язався
виконувати умови та порядок оплати, в
обсягах і в терміни, які передбачені в
додатку № 4 до договору.

Згідно з пунктом 8.4 договору від 18.09.2001
року № 7560193 останній вважається
пролонгованим на кожний наступний рік,
якщо за місяць до закінчення строку
його дії не буде письмово заявлено
однією із сторін про його припинення.

Пунктом 2 додатка 4 до договору від
18.09.2001 року № 7560193 передбачено, що
відповідач зобов'язаний щомісяця з 12 по
15 число самостійно отримувати
табуляграму фактичного споживання
теплової енергії за передній період та
акт звірки на початок розрахункового
періоду (один примірник оформленого
акту звірки повернути у РВТ).

Відповідно до п. 3 додатка 4 до договору
від 18.09.2001 року № 7560193 відповідач
оплачує вартість, використаної
теплової енергії не пізніше 25 числа
поточного місяця.

Відповідач умови договору від 18.09.2001
року № 7560193 належним чином не виконав,
внаслідок чого за період з 01.02.2004 року
по 01.07.2009 року виникла заборгованість
за використану теплову енергію, у
розмірі - 195 768 грн. 95 коп., що
підтверджується відомостями обліку
споживання теплової енергії,
обліковими картками (табуляграмами) та
довідкою про надходження коштів за
спожиту відповідачем теплову енергію.

Відповідач умови договору від 18.09.2001
року № 7560193 належним чином не виконав,
внаслідок чого за період з 01.09.2006 року
по 01.05.2009 року виникла заборгованість
за використану теплову енергію, у
розмірі - 261 470 грн. 81 коп., що
підтверджується відомостями обліку
споживання теплової енергії,
обліковими картками (табуляграмами) та
довідкою про надходження коштів за
спожиту відповідачем теплову енергію.

Після порушення провадження у справі
відповідач сплатив суму основного
боргу у розмірі - 139 000 грн. 82 коп., що
підтверджується, довідкою про
надходження коштів за спожиту
відповідачем теплову енергію.

За розрахунком позивача
заборгованість відповідача складала 122
469 грн. 99 коп. без врахування 10 000 грн.,
сплачених 29.03.2010 року.

Позивач стверджував, що ці кошти були
зараховані за період з 01.05.2009 року по
01.10.2010 року, що відображено в рішенні
господарського суду міста Києва від
20.12.2010 року № 37/532.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду дослідила текст
рішення господарського суду міста
Києва від 20.12.2010 року № 37/532 і
встановила, що в ньому не зазначено про
зарахування платежу від 29.03.2010 року у
розмірі 10 000 грн., а відтак таке
посилання позивача є безпідставним та
недоведеним.

В свою чергу відповідач вважав, що
позивачем не було зараховано платежі у
розмірі 4 500 грн. за грудень 2008 року та 54
522 грн. 46 коп. без призначення платежу.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду виходить з того, що
відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України
відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції відповідач не подав суду
доказів сплати платежів у розмірі 4 500
грн. за грудень 2008 року та платежів у
розмірі 54 522 грн. 46 коп. без призначення
платежу. Вищезазначене не перешкоджає
поданню доказів сплати цих платежів
під час виконавчого провадження.

Як визначено ч. 1 ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання
-відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України
зазначено, що кожна сторона повинна
вжити заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Ст. 525 ЦК України встановлено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ч. 6, 7 ст. 276 ГК України встановлено, що
розрахунки за договорами
енергопостачання здійснюються на
підставі цін (тарифів), встановлених
відповідно до вимог закону. Оплата
енергії, що відпускається,
здійснюється, як правило, у формі
попередньої оплати. За погодженням
сторін можуть застосовуватися планові
платежі з наступним перерахунком або
оплата, що провадиться за фактично
відпущену енергію.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком місцевого господарського
суду, що у даному випадку, за умовами
договору боржником є саме відповідач і
він має зобов'язання вчинити на користь
позивача (кредитора) дії по оплаті
наданих послуги.

Зважаючи на встановлені факти та
вимоги вищезазначених правових норм, а
також враховуючи те, що відповідач не
надав доказів погашення основного
боргу позов підлягає задоволенню в
частині стягнення основного боргу у
розмірі 112 469 грн. 99 коп.

Згідно ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка
порушила зобов'язання несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлене договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення.

Позивач просив суд стягнути на свою
користь інфляційні втрати в розмірі 54
890 грн. 55 коп. та 3 % річних в розмірі 8 925
грн. 31 коп.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду зробила
перерахунок розміру інфляційних втрат
та 3 % річних та дійшла висновку, що
місцевий господарський суд правомірно
стягнув інфляційні втрати в розмірі 54
890 грн. 55 коп. та 3 % річних в розмірі 8 925
грн. 31 коп.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
відповідача, викладені в апеляційній
скарзі, не спростовують висновків
господарського суду першої інстанції,
а тому відсутні підстави для
скасування рішення господарського
суду.

Колегія суддів вважає, що
господарський суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, належним чином дослідив наявні
докази, дав їм належну оцінку та
прийняв законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права,
а тому, рішення підлягає залишенню без
змін, а апеляційна скарга - без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю „Рада-2" на
рішення господарського суду міста
Києва від 15.01.2014 року по справі № 13/64
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 15.01.2014 року по справі №
13/64 залишити без змін.

3. Справу № 13/64 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Повний текст постанови
підписано__17.03.2014 р.__

Головуючий суддя
О.М. Гаврилюк

Судді
І.А. Іоннікова

А.Г. Майданевич