СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

03 березня 2014 року Справа № 2-20/17475-2003

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді
Рибіної С.А.,

суддів
Волкова К.В.,

Гоголя Ю.М.,

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився, Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Підприємство "Вітек";

відповідача - не з`явився, Виконавчий
комітет Сімферопольської міської ради;

- не з`явився, Публічне
акціонерне товариство "Міжнародний
аеропорт "Сімферополь";

- не з`явився, Кримське
республіканське підприємство
"Сімферопольське міжміське бюро
реєстрації і технічної
інвентаризації",

розглянувши апеляційну скаргу Фонду
майна Автономної Республіки Крим на
рішення господарського суду
Автономної Республіки Крим (суддя
Луцяк М.І. ) від 16 грудня 2003 року у справі
№2-20/17475-2003

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вітек" (Аеропорт
"Центральний", Сімферополь, 95491)

до Виконавчого комітету
Сімферопольської міської ради (вул.
Толстого, 15, Сімферополь, 95000)

Публічного акціонерного товариства
"Міжнародний аеропорт "Сімферополь"
(пл. Аеропорту, 15, Сімферополь, 95491)

Кримського республіканського
підприємства "Сімферопольське
міжміське бюро реєстрації і технічної
інвентаризації" (вул. Некрасова, 11,
Сімферополь, 95000)

про спонукання прийняття у
експлуатацію об'єкту та визнання права
власності

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Підприємство "Вітек"
звернулось до господарського суду
Автономної Республіки Крим з
позовною заявою до Виконавчого
комітету Сімферопольської міської
ради, Публічного акціонерного
товариства "Міжнародний аеропорт
"Сімферополь" та Кримського
республіканського підприємства
"Сімферопольське міжміське бюро
реєстрації і технічної інвентаризації"
про спонукання здійснити дії з
прийняття в експлуатацію об'єкту та
визнання права власності.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що позивачем були здійснені
будівельно-монтажні роботи з
реконструкції складу
паливно-мастильних матеріалів та
будови паливно- заправного пункту,
відтак він фактично є власником
спірного майна.

Рішенням господарського суду
Автономної Республіки Крим від 16 січня
2003 року у справі № 2-20/17475-2003 позов
задоволений:

- зобов`язано виконавчий комітет
Сімферопольської міської Ради в особі
ДАБК прийняти в експлуатацію терне
сховище ПММ після реконструкції, новий
паливно-заправний пункт з
операторською та пунктом мийки
автомобілів, визнавши підставою права
користування земельною ділянкою для
Підприємства "Вітек" згоду Державного
Міжнародного аеропорту "Сімферополь"
за вилучення земельної ділянки на
користь Підприємства "Вітек";

- визнано за Підприємством "Вітек" право
власності на новий паливнозаправний
пункт з операторською та пунктом мийки
автомобілів з електронною системою
керування, які розташовані на
території Державного Міжнародного
аеропорту "Сімферополь";

- визнано за Підприємством "Вітек" право
власності на технологічне обладнання:
резервуари горизонтальні в кількості 8
одиниць, об`ємом 100 м куб. кожний,
вимірювальну систему для резервуарів,
пункт стоку з пунктом фільтрації,
технологічні трубопроводи, насосне
обладнання;

- зобов`язано Сімферопольське
міжрайонне бюро реєстрації та
технічної інвентаризації здійснити
державну реєстрацію права власності в
порядку, встановленому наказом
Міністерства юстиції України від 07.02.2002
№ 7/5.

Приймаючи таке рішення господарський
суд першої інстанції виходив з того, що
одним з основних критеріїв визначення
законності володіння майном та
відображення його на балансі
підприємства є джерело фінансування.
Оскільки до матеріалів справи додані
договори на проведення
будівельно-монтажних робіт
будівництва спірного об`єкта та докази
їх фінансування позивачем, тому
спірний об`єкт повинен бути введений в
експлуатацію, а право власності на
нього підлягає визнанню за позивачем.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, Фонд майна Автономної
Республіки Крим звернувся до
Севастопольського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
зазначене рішення суду першої
інстанції та прийняти нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити у
повному обсязі.

Підставою для скасування зазначеного
судового акту заявник апеляційної
скарги вважає неповне з`ясування судом
першої інстанції усіх обставин справи,
що призвело до помилкових висновків та
невірного застосування норм
матеріального права.

Свої доводи заявник апеляційної скарги
обґрунтовує тим, що рішення
господарського суду Автономної
Республіки Крим від 16 грудня 2003 року у
справі №2-20/17475-2003 порушує його права та
законні інтереси, оскільки судом
вирішені питання щодо майна, яке
належить державі, повноваження щодо
управління та розпорядження яким
здійснює Фонд майна Автономної
Республіки Крим. Участі по справі
заявник апеляційної скарги не приймав,
оскільки не був залучений до участі у
справі. Так, заявник апеляційної скарги
стверджує, що договори оренди повинні
були укладатись Фондом майна
Автономної Республіки Крим та саме ним
повинні були надаватись дозволи на
реконструкцію спірного об`єкту. Крім
того, заявник апеляційної скарги
зазначає, що дозвіл позивачу на
вилучення земельної ділянки був
наданий відповідачем без відповідної
згоди органу управління - Міністерства
транспорту України, якому він
підпорядковується, що призвело до
припинення права постійного
користування земельною ділянкою
Публічним акціонерним товариством
"Міжнародний аеропорт "Сімферополь".
Інші доводи та обгрунтування викладені
в апеляційній скарзі.

Ухвалами Севастопольського
апеляційного господарського суду від
19 лютого 2014 року відновлено строк на
подання апеляційної скарги, апеляційна
скарга Фонду майна Автономної
Республіки Крим прийнята до
провадження колегією у складі:
головуючого судді Рибіної С.А., суддів
Волкова К.В., Гоголя Ю.М. та призначена
до розгляду.

Учасники судового процесу в судове
засідання 03.03.2014 явку уповноважених
представників не забезпечили, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином, до початку судового
засідання від заявника апеляційної
скарги надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами. Оскільки явка
в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Відкладення розгляду справи є правом
суду, основною умовою для якого є не
відсутність у судовому засіданні
представників сторін, а неможливість
вирішення спору у відповідному
судовому засіданні. Зазначена правова
позиція висловлена у постанові Вищого
господарського суду України від 03.06.2009
№2-7/10608-2008.

Клопотання заявника апеляційної
скарги про відкладення розгляду справи
судовою колегією розглянуто та визнано
таким, що не підлягає задоволенню,
оскільки ним не доведено наявність
обставин, які встановлені статтею 77
Господарського процесуального кодексу
України, що перешкоджає вирішенню
спору в даному судовому засіданні. Крім
того, заявником не зазначено причини
неможливості явки представника в
судове засідання.

Оскільки явка учасників процесу
обов'язковою не визнавалась, матеріали
справи достатньо характеризують
спірні правовідносини, свої доводи
заявник апеляційної скарги виклав у
скарзі, судова колегія вважає, що
підстави для відкладення розгляду
апеляційної скарги відсутні.

На підставі вищевикладеного, судова
колегія визнала можливим розглянути
апеляційну скаргу у відсутності
учасників судового процесу, за
наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
Севастопольського апеляційного
господарського суду визнає неможливим
розгляд апеляційної скарги Фонду
майна Автономної Республіки Крим по
суті та вважає, що апеляційне
провадження у даній справі підлягає
припиненню, з наступних причин.

19 жовтня 2001 року між Підприємством
"Вітек" (правонаступником якого є
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Підприємство "Вітек")
(орендар) та Державним Міжнародним
аеропортом "Сімферополь" (орендодавець)
укладено договори № 14.1-122 та № 14.1-123,
відповідно до умов яких орендодавець
передає, а орендар приймає в строкове
платне користування певне майно, в т.ч.
нерухоме, яке знаходиться на балансі
орендодавця (а.с.21-24, 67-74).

Листом від 10.01.2003 за вих. № 8.5-7
відповідач надав позивачу згоду на
проведення ремонтних робіт на об`єктах
складу ПММ в аеропорту за умови
розробки проекту на всі об`єкти, які
будуть реконструюватись та
ремонтуватись, та підготовки повного
комплеку документів для отримання
дозволу на реконструкцію та реєстрацію
спірних об`єктів капітального ремонту
(а.с.25).

У період з січня по жовтень 2003 року
позивачем за власний рахунок виконані
будівельно-монтажні роботи та придбано
обладнання на загальну суму 4955526,00 грн.,
що підтверджується належними доказами
(а.с.83, 85-96, 98-117).

02 жовтня 2003 року за вих. № 717/Г2 позивач
звернувся до Сімферопольської міської
Ради з клопотання про призначення
комісії з приймання до експлуатації
об`єктів нового будівництва та
реконструкції та надання земельної
ділянки, яке залишено Радою без
відповіді (а.с.36).

23 жовтня 2003 року за вих. № 760/П2 позивач
звернувся до Інспекції державного
архітектурно-будівельного нагляду
виконавчого комітету Сімферопольської
міської Ради народних депутатів з
клопотанням про призначення державної
комісії та приймання до експлуатації
складу ПММ на території відповідача,
яке залишено Радою без задоволення
(а.с.37-38).

Позивач вважав, що дані дії порушують
його права як власника, тому звернувся
до суду з відповідним позовом.

Суд першої інстанції позовні вимоги
задовольнив повністю (рішення
господарського суду Автономної
Республіки Крим від 16.12.2003).

В апеляційній скарзі Фонд майна
Автономної Республіки Крим зазначив,
що на момент виникнення спору він був
особою, яка управляла майном
відповідача, тому рішення стосується
його прав.

За умовами статті 1 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Згідно із статтею 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Поняття "охоронюваний законом інтерес",
що вживається в частині першій
статті 1 Господарського процесуального
кодексу України та інших законах
України у логічно-смисловому зв'язку з
поняттям "права", треба розуміти як
прагнення до користування конкретним
матеріальним та/або нематеріальним
благом, як зумовлений загальним
змістом об'єктивного і прямо не
опосередкований у суб'єктивному праві
простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом судового
захисту та інших засобів правової
охорони з метою задоволення
індивідуальних і колективних потреб,
які не суперечать Конституції і
законам України, суспільним інтересам,
справедливості, добросовісності,
розумності та іншим загальноправовим
засадам. Аналогічна правова позиція
висловлена у рішенні Конституційного
суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 (справа
про охоронюваний законом інтерес) та
постанові Вищого господарського суду
України 25.01.2011 по справі №2-1/4465-2009.

Фонд майна Автономної Республіки Крим
звернувся до Севастопольського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, оскільки, на думку
скаржника, рішення господарського
суду Автономної Республіки Крим від 16
січня 2003 року у справі № 2-20/17475-2003
порушує його права та законні
інтереси.

Аналізуючи нормативні акти, що діяли у
період існування відповідача, заявник
апеляційної скарги доходить висновку,
що майно відповідача в період
виникнення спірних правовідносин
знаходилося в управлінні Фонду майна
Автономної Республіки Крим, відтак, усі
дії з передачі його в оренду,
погодження здійснення поліпшення
майна тощо повинні були здійснюватися
саме ним, а не відповідачем. До того ж, в
процесі корпоратизації
Республіканського підприємства
„Міжнародний аеропорт „Сімферополь"
заявник апеляційної скарги виступив як
засновник від імені Автономної
Республіки Крим.

Правовідносини з оренди майна виникли
між Державним міжнародним аеропортом
„Сімферополь" та підприємством
„Вітек" у жовтні 2001 року, в момент
укладення договорів оренди № 14.1-122 та №
14.1-123.

Відповідно до Положення „Про Фонд
майна Автономної Республіки Крим" (далі
- Положення), яке затверджено
Постановою Ради міністрів Автономної
Республіки Крим від 2 листопада 1995
року № 325 та було чинним на момент
виникнення спору між сторонами (в
редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин),
Фонд майна Автономної Республіки Крим
реалізовував державну політику в сфері
приватизації державного майна, майна,
що належить Автономній Республіці
Крим, та комунальної власності, в межах
визначених Фондом державного майна
України та делегованих Верховною Радою
Автономної Республіки Крим
повноважень (п. 1 Положення).

З матеріалів справи вбачається, що на
момент прийняття судом першої
інстанції рішення - 16.12.2003 - Державний
міжнародний аеропорт „Сімферополь"
був державним підприємством, майно
якого відповідно знаходилося в
державній власності.

Норми зазначеного вище Положення
встановлюють необхідність визначення
Фондом державного майна України
повноважень, що виконуються Фондом
майна Автономної Республіки Крим.

Заявник апеляційної скарги не має,
тому не надав суду доказів передачі
йому повноваження щодо управління
майном Державного міжнародного
аеропорту „Сімферополь" в період
укладення договорів оренди (жовтень 2001
року) та в період надання дозволу на
поліпшення майна та здійснення
відповідних робіт (січень-жовтень 2003
року).

Відтак, доводи заявника апеляційної
скарги про порушення його прав та
інтересів зазначеними вище діями не
підтверджуються належними доказами.

Посилання заявника апеляційної скарги
на передачу цілісного майнового
комплексу Державного міжнародного
аеропорту „Сімферополь" до складу
майна Автономної Республіки Крим не
може бути підставою для визнання його
особою, права якої порушені рішенням по
справі, з тих підстав, що зазначене
майно прийнято до складу майна
Автономної Республіки Крим тільки
25.12.2003 (Постанова Верховної Ради
Автономної Республіки Крим № 761-3/03),
тобто після винесення судом рішення по
справі.

Доводи Фонду майна Автономної
Республіки Крим щодо участі його у
корпоратизації Республіканського
підприємства „Міжнародний аеропорт
„Сімферополь" не приймаються судом,
оскільки такі дії відбувалися значно
пізніше періоду, правовідносини в
якому розглядалися судом.

Щодо доводу заявника апеляційної
скарги про відсутність погодження
вилучення земельної ділянки з боку
органу управління - Міністерства
транспорту України, судова колегія
зазначає, що по-перше, Фонд майна
Автономної Республіки Крим не
уповноважений представляти інтереси
вищезазначеного органу управління.

По-друге, питання щодо припинення права
постійного користування земельною
ділянкою аеропортом та надання даної
земельної ділянки в користування іншій
особі не є предметом спору та при
розгляді даного спору судом першої
інстанції не розглядалось.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія дійшла висновку, що оскільки
правовідносини між сторонами виникли
до виникнення у Фонду майна Автономної
Республіки Крим певних прав щодо
Державного Міжнародного аеропорту
"Сімферополь", прийняття судом першої
інстанції оскаржуємого рішення не
могло вплинути на будь-які права та
законні інтереси Фонду майна
Автономної Республіки Крим щодо однієї
із сторін спору.

Відповідно до пункту 52 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування розділу XII Господарського
процесуального кодексу України" від
17.05.2011 № 7 у розгляді апеляційної
скарги, поданої особою, яка не брала
участі в розгляді справи судом першої
інстанції і яка вважала, що місцевим
господарським судом вирішено питання
про її права та обов'язки, апеляційний
господарський суд, прийнявши
апеляційну скаргу до провадження (якщо
вона не підлягала поверненню з
передбачених Господарським
процесуальним кодексом України
підстав), повинен з'ясувати наявність
правового зв'язку між скаржником і
сторонами у справі.

Якщо при цьому буде встановлено, що
права такої особи оскаржуваним судовим
рішенням не порушені та що питання про
її права і обов'язки стосовно сторін у
справі судом першої інстанції не
вирішувалися, то апеляційний
господарський суд своєю ухвалою
припиняє апеляційне провадження на
підставі пункту 1 частини першої статті
80 Господарського процесуального
кодексу України, оскільки у такому
випадку не існує правового зв'язку між
скаржником і сторонами у справі, в
зв'язку з чим відсутній суб'єкт
апеляційного оскарження.

Враховуючи вищевикладене, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що рішення господарського суду
Автономної Республіки Крим від 16
грудня 2003 року у справі № 2-20/17475-2003 не
може порушувати законні права та
інтереси Фонду майна Автономної
Республіки Крим.

Таким чином, апеляційне провадження по
скарзі Фонду майна Автономної
Республіки Крим на рішення
господарського суду Автономної
Республіки Крим від 16 грудня 2003 року
у справі № 2-20/17475-2003 підлягає
припиненню.

Також суд зазначає, що відповідно до
пункту 5.1. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
№ 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України",
статтею 7 Закону передбачено підстави
повернення судового збору, перелік
яких є вичерпним. У їх числі не
зазначено такої підстави, як
припинення провадження у справі
(стаття 80 Господарського
процесуального кодексу України).
Водночас закриття провадження у
справі, про яке йдеться у пункті 5
частини першої цієї статті Закону, є
поняттям цивільного і
адміністративного судочинства,
передбаченим відповідно статтею 205
Цивільного процесуального кодексу
України і статтею 157 Кодексу
адміністративного судочинства
України, які господарськими судами у
здійсненні судочинства не
застосовуються. Таким чином,
припинення провадження у справі з
підстав, передбачених статтею 80
Господарського процесуального кодексу
України, не тягне за собою наслідків у
вигляді повернення сплаченої суми
судового збору.

Враховуючи викладене, апеляційна
скарга Фонду майна Автономної
Республіки Крим задоволенню не
підлягає, підстави для скасування
оскаржуваного рішення у колегії
відсутні, а апеляційне провадження
підлягає припиненню на підставі пункту
1 частини першої статті 80
Господарського процесуального кодексу
України.

Керуючись пунктом 1 частини першої
статті 80, статтею 86 Господарського
процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за
апеляційною скаргою Фонду майна
Автономної Республіки Крим на
рішення господарського суду
Автономної Республіки Крим від 16
грудня 2003 року у справі № 2-20/17475-2003
припинити.

Головуючий суддя
С.А. Рибіна

Судді
К.В. Волков

Ю.М. Гоголь

Розсилка:

1. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Підприємство "Вітек"
(Аеропорт "Центральний", Сімферополь,
95491).

2. Виконавчий комітет Сімферопольської
міської ради (вул. Толстого, 15,
Сімферополь, 95000).

3. Публічне акціонерне товариство
"Міжнародний аеропорт "Сімферополь" (пл.
Аеропорту, 15, Сімферополь, 95491).

4. Кримське республіканське
підприємство "Сімферопольське
міжміське бюро реєстрації і технічної
інвентаризації" (вул. Некрасова, 11,
Сімферополь, 95000).

5. Фонд майна Автономної Республіки
Крим (вул. Севастопольська, 17,
Сімферополь, 95015).