ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2014 р.Справа № 922/4451/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Жигалкіна І.П.

при секретарі судового засідання
Бережановій Ю.Ю.

розглянувши матеріали справи

за позовом Прокурора Дергачівського
району Харківської області, м. Дергачі
в інтересах держави в особі
Дергачівської районної державної
адміністрації, м. Дергачі до 3-я
особа, яка1. Товариства з обмеженою
відповідальністю "Пасстрансгаз-М", смт.
Золочів 2. Відділу Держземагенства у
Дергачівському районі Харківської
області, м. Дергачі не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Фізична особа
ОСОБА_1, смт. Козача Лопань про
визнання недійсним договору

за участю представників:

прокурора - Мироненко С.С. (посв. № 018633
від 19.07.2013 р.); Хряка О.О. (посв. №?013774 від
06.12.2012 р.)

позивача - не з'явився

1. відповідача - Ісоєва М.Н. (дов. № 55 від
07.11.2013 р.); Шатохіна Є.А. (директор)

2. відповідача - Трегуб О.О. (дов. №3530/13
від 20.12.2013 р.)

третьої особи - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Дергачівського району
Харківської області звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовом про визнання
недійсним договору суборенди
земельної ділянки водного фонду для
товарного риборозведення загальною
площею 19,8433 га від 17.12.2008 р. між ОСОБА_1
(надалі - третя особа) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Пасстрансгаз-М" (надалі - Відповідач).
Також Прокурором заявлено клопотання
про поновлення строку щодо
пред'явлення позовної заяви,
обґрунтовуючи тим, що Прокурором було
проведено перевірку 30.09.2013 р., а перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалась або могла
довідатися про порушення свого права
або про особа, яка його порушила (ч. 1 ст.
261 ЦК України).

Суд встановлює наявність заяв або
клопотань.

Від Прокурора заяв та клопотань не
надійшло, надав до суду письмові
пояснення, які суд долучає до
матеріалів справи.

Представник Позивача у судове
засідання не з'явилася, у наданому
поясненні підтримує позовні вимоги у
повному обсязі та просить суд
розглядати справу без участі
представника. Про день та час розгляду
справи була повідомлена належним
чином.

Від 1. Відповідача заява та клопотань не
надійшло, надав супровідним листом
додаткові документи, які суд долучає до
матеріалів справи.

Від 2. Відповідача заява та клопотань не
надійшло.

Третя особа у судове засідання не
з'явилася, у судове засідання не
з'явилася, про причини своєї неявки суд
не повідомив. Вимоги ухвали суду не
виконав про день та час розгляду справи
був повідомлений належним чином. Про
день та час розгляду справи була
повідомлена належним чином.

Суд переходить до розгляду справи.

Прокурор у судовому засіданні позовні
вимоги підтримує з урахуванням поданої
заяви та просить суд задовольнити їх у
повному обсязі.

Представник 1. Відповідача у судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечує та просить суд відмовити у їх
задоволенні в повному обсязі. Також
просить суд застосувати строк позовної
давності.

Представник 2. Відповідача у судовому
засіданні вирішення долі позову
залишає на розсуд суду.

Судом виконано процесуальний обов'язок
щодо повідомлення учасників процесу
про дату, час та місце розгляду справи
відповідно до вимог пункту 2.6.
Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
погодженої листом Вищого
господарського суду України від 19.02.2013
р. та затвердженої наказом Державної
удової адміністрації України від 20.02.2013
р. № 28, а тому суд вважає можливим
розглядати справу за наявними в ній
матеріалами, як це передбачено статтею
75 Господарського процесуального
кодексу України.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце її розгляду судом, якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною в позовній заяві
(роз'яснення Президії Вищого
Арбітражного суду України від 18.09.97 № 02
- 5/289 із змінами "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України").

Крім того, в інформаційному листі
Вищого господарського суду України від
14.08.2007р. №01-8/675 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у першому півріччі 2007 року" (пункт
15) зазначено, що відповідно до пункту 2
частини другої статті 54 Господарського
процесуального кодексу України
позовна заява повинна містити, зокрема,
місцезнаходження сторін (для юридичних
осіб).

У пункті 11 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
15.03.2007р. N 01-8/123 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2006 році" зазначено, що до
повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому
числі Господарський процесуальний
кодекс України (надалі - ГПК України), не
зобов'язує й сторону у справі, зокрема
позивача, з'ясовувати фактичне
місцезнаходження іншої сторони
(сторін) у справі (якщо воно не
співпадає з її місцезнаходженням,
визначеним згідно із статтею 93
Цивільного кодексу України (надалі - ЦК
України) та зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
цю юридичну особу.

Беручи до уваги, що відповідно до
статті 33 ГПК України обов'язок
доказування і подання доказів
покладено на сторони, суд згідно за
статтею 75 ГПК України розглядає справу
за наявними матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
вислухавши присутніх представників
сторін, всебічно і повно дослідивши
матеріали справи, суд встановив
наступне.

Прокуратурою Дергачівського району за
завданням прокуратури Харківської
області від 30.09.2013 проведено перевірку
додержання вимог Земельного кодексу
України в діяльності органів
виконавчої влади та місцевого
самоврядування щодо законності
розпорядження землями державної і
комунальної власності, здійснення
контролю за використанням та охороною
земель, що підтверджується винесеною
постановою та завданням.

Саме у зв'язку з проведенням перевірки,
прокуратурі Дергачівського району та
Дергачівській районній державній
адміністрації стало відомо про
порушення земельного законодавства
ТОВ «Пасстрансгаз-м» та ОСОБА_1

Проведеною перевіркою встановлено,
розпорядженням голови Дергачівської
РДА від 29.12.2007 № 1349 було надано дозвіл
на передачу в оренду земельної
ділянкиводного фонду для товарного
риборозведення загальною площею 19,8433
га, в тому числі: під водою - 10,1478 га, під
пасовищами - 9, 1310 га, під гідроспорудою -
0,4520 га, яри - 0,1125 га. громадянину ОСОБА_1.

29.12.2007 між Дергачівською РДА та ОСОБА_1
(далі Відповідачем) було укладено
договір оренди земельної ділянки
водного фонду для товарного
риборозведення загальною площею 19,8433
га, в тому числі: під водою - 10,1478 га, під
пасовищами - 9, 1310 га, під гідроспорудою -
0,4520 га, яри - 0,1125 га.

Надалі, 17.12.2008 об'єкт водного фонду для
товарного риборозведення загальною
площею 19,8433 га було передано за
договором ОСОБА_1 в суборенду ТОВ
«Пасстрансгаз-м» строком на 48 років,
хоча договір оренди земельної ділянки
водного фонду між Дергачівською РДА та
ОСОБА_1 від 29.12.2007 не передбачав
можливості передання об'єкту водного
фонду в суборенду без згоди власника.

Вищевказаний договір суборенди
зареєстрований в Книзі записів про
державну реєстрацію державних актів на
право власності на земельну ділянку та
на право постійного користування
земельною ділянкою, договорів оренди
землі, за № 01 від 22.12.2008 .

На підставі оцінки, проведеної ПП
«Перспектива -земля», встановлено, що
оцінка права оренди земельної ділянки,
яке було передано в суборенду, на
момент пред'явлення позовної заяви
складає 3 317 589 грн.

В ході перевірки встановлено, що в
прибережній захисній зоні
орендованого ставка на відстані меншій
за 50 метрів побудовано три капітальні
будівлі, а саме житловий будинок
загальною площею 266,8 кв.м., погріб та
підсобну будівлю.

Дані будівлі по відношенню до дзеркала
водного об'єкта розташовані на
відстані 21,5 м. - до житлового будинку (
за техн. паспортом літ. «Б»), 34.9 м. до
погребу (за техн. паспортом літ. «Ж», та
22,1 м. до підсобної будівлі ( за техн.
паспортом літ. «К»).

Право власності на дані будівлі
було визнано Дергачівським районним
судом 07.08.2009 за ОСОБА_2 за адресою:
АДРЕСА_1.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши представників сторін,
повністю, всесторонньо, за своїм
внутрішнім переконанням, яке
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом,
оцінивши надані сторонами докази та
надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам справи з
урахуванням фактичних та правових
підстав позовних вимог учасників
судового процесу, користуючись
принципом об'єктивної істини,
принципами добросовісності,
розумності та справедливості суд
вважає, що у задоволенні позовних вимог
Прокурора слід відмовити, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 1 Господарського
кодексу України (надалі - ГК України),
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених ГПК
України заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 121 Конституції
України та ст. 5 Закону України "Про
прокуратуру" на прокуратуру України
покладено функцію представництва
інтересів громадянина або держави в
суді у випадках, визначених законом.

Згідно зі ст. 36-1 Закону України "Про
прокуратуру" підставою представництва
в суді інтересів держави є наявність
порушень або загроза порушень
інтересів держави.

Підставою представництва у суді
інтересів держави є наявність порушень
або загрози порушень економічних,
політичних та інших державних
інтересів внаслідок протиправних дій
(бездіяльності) фізичних або юридичних
осіб, що вчиняються у відносинах між
ними або з державою.

Формами представництва є: звернення до
суду з позовами або заявами про захист
прав і свобод іншої особи,
невизначеного кола осіб, прав
юридичних осіб, коли порушуються
інтереси держави, або про визнання
незаконними правових актів, дій чи
рішень органів і посадових осіб; участь
у розгляді судами справ; внесення
апеляційного, касаційного подання на
судові рішення або заяви про їх
перегляд за ново виявленими
обставинами.

Прокурор самостійно визначає підстави
для представництва у судах, форму його
здійснення і може здійснювати
представництво в будь-якій стадії
судочинства в порядку, передбаченому
процесуальним законом.

Прокурор або його заступник самостійно
визначають і обґрунтовують в позовній
заяві в чому виражається порушення
інтересів держави або в чому існує
загроза інтересам держави, і ця заява,
згідно ст. 2 ГПК України, є підставою для
порушення справи в господарському
суді.

Порушення встановленого законом
порядку володіння, користування і
розпорядження землями, що перебувають
у державній та комунальній власності,
спричиняють шкоду державі і є
підставою для втручання органів
прокуратури, у тому числі для звернення
з позовами до суду в інтересах держави
щодо визнання договору оренди
земельної ділянки недійсним.

Місцева державна адміністрація в межах
своїх повноважень здійснює виконавчу
владу на території відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці, а також реалізує повноваження,
делеговані їй відповідною радою.

Згідно з ст. 13 Закону України «Про
місцеві державні адміністрації» до
відання місцевих державних
адміністрацій у межах і
формах,визначених Конституцією і
законами України, належить зокрема
вирішення питань щодо використання
землі, природних ресурсів, охорони
довкілля.

Відповідно до ст.122 Земельного кодексу
України саме місцеві державні
адміністрації мають повноваження щодо
передання у користування земель
водного фонду на території району за
межами населених пунктів.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
оренду землі» орендована земельна
ділянка або її частина може
передаватися орендарем у суборенду без
зміни цільового призначення, якщо це
передбачено договором оренди або за
письмовою згодою орендодавця.

Договір суборенди від 17 грудня 2008 року
між відповідачем TOB «Пасстрансгаз-М» та
фізичною особою ОСОБА_1 укладався за
письмовою згодою орендодавця
Дергачівської районної державної
адміністрації

На підставі ст. 11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків виникають з договорів та
інші правочини. Господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать ст. 174
Господарського кодексу України.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що
сторони є вільними в укладені договору,
в виборі контрагента та визначенні
умов договору з урахуванням вимог
цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту. Загальні положення
про договір визначені статям 626-637 ЦК
України, а порядок укладення, зміна і
розірвання договору статями 638-647, 649,
651-654 ЦК України. Договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є обов'язковим для
виконання сторонами. Договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами є
умови про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди. Договір укладається
шляхом пропозиції однієї сторони
укласти договір (оферти) і прийняття
пропозиції (акцепту) другою стороною.
Зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. У разі односторонньої відмови
від договору у повному обсязі або
частково, якщо право на таку відмову
встановлено договором або законом,
договір є відповідно розірваним або
зміненим. У разі зміни договору
зобов'язання сторін змінюються
відповідно до змінених умов щодо
предмета, місця, строків виконання
тощо. У разі розірвання договору
зобов'язання сторін припиняються. У
разі зміни або розірвання договору
зобов'язання змінюються або
припиняється з моменту досягнення
домовленості про зміну або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни. Суд зазначає, що у
відповідності до ст. 173 Господарського
кодексу України (надалі - ГК України)
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один
суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому
числі боржник) зобов'язаний вчинити
певну дію господарського чи
управлінсько-господарського
характеру на користь іншого суб'єкта
(виконати роботу, передати майно,
сплатити гроші, надати інформацію
тощо), або утриматися від певних дій, а
інший суб'єкт (управнена сторона, у тому
числі кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

У відповідності до п. 1 ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Статтею 179 ГК України встановлено, що
майново-господарські зобов'язання, які
виникають між суб'єктами
господарювання або між суб'єктами
господарювання і не господарюючими
суб'єктами - юридичними особами на
підставі господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями. Виконання
господарських зобов'язань
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбачених
законодавством України.

Статтею 203 ЦК України передбачено
загальні вимоги, додержання яких є для
чинності правочину, зокрема, (а) зміст
правочину не може суперечити цьому
кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; (б) волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі; (в)
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, -
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Під господарською діяльністю
розуміється діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність (ст. 3 ГК України).

Згідно п. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України.

Суд зазначає, що п. 3 ст. 215 ЦК України
передбачено, якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Статтею 204 ЦК України передбачено, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Стаття 207 ГК України, також передбачає,
що господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Крім того суд зазначає, що правова
позиція Прокурора за поданим позовом
спростовується матеріалами справи та
доказами наданими Відповідачем та
іншими учасниками судового процесу (т.
ІІ а.с. 15 - 16 та надане першим
Відповідачем супровідним листом від
11.02.2014 р. за вхідним № 4828 додаткові
документи).

Таким чином, суд вважає, що Договір
суборенди від 17 грудня 2008 року між
відповідачем TOB «Пасстрансгаз-М» та
фізичною особою ОСОБА_1відповідає п. 1
ст. 203, п. 1, 2 ст. 215, п. 1 ст. 216, ст.ст. 92, 204, 228,
509, 526, 532, 626, 627, 629, ЦК України, ст. 3, п. 3 ст.
5, п. 1 ст. 7, п. 1 ст. 203, ст.ст. 3, 173, 179, 193, 207 ГК
України.

За таких підстав, позовні вимоги
заявлені позивачем є необґрунтованими
та такими, що не підлягають
задоволенню.

Згідно ст. 256. ЦК України Позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

В порядку ст. 257 ЦК України Загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України Перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Прокуратурою Дергачівського району за
завданням прокуратури Харківської
області від 30.09.2013 проведено перевірку
додержання вимог Земельного кодексу
України в діяльності органів
виконавчої влади та місцевого
самоврядування щодо законності
розпорядження землями державної і
комунальної власності, здійснення
контролю за використанням та охороною
земель, що підтверджується винесеною
постановою та завданням.

Саме у зв'язку з проведенням перевірки,
прокуратурі Дергачівського району та
Дергачівській районній державній
адміністрації стало відомо про
порушення земельного законодавства
ТОВ «Пасстрансгаз-м» та ОСОБА_1

Суд відмовляє відповідачеві в
задоволенні клопотання про
застосування позовної давності.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції
України, п. 1 ст. 203, п. 1, 2 ст. 215, п. 1 ст. 216,
ст.ст. 92, 204, 228, 509, 526, 532, 626, 627, 629, ЦК
України, ст. 3, п. 3 ст. 5, п. 1 ст. 7, п. 1 ст. 203,
ст.ст. 3, 173, 179, 193, 207 ГК України, статтями
33, 34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 17.02.2014 р.

Суддя(підпис) І.П. Жигалкін