ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
УХВАЛА

18.03.2014Справа № 901/713/14За позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Квения», м.
Сімферополь

До відповідача Державного
підприємства «Ялтинський морський
торговельний порт»,

м. Ялта

Про стягнення 60 000,00 грн.

Суддя Бєлоглазова І.К.

Представники:

Від позивача - Бекірова Е.С.,
довіреність від 19.02.2014;

Від відповідача - Приймак А.І.,
довіреність № ЮО-034 від 10.12.2013.

Суть спору:

Товариства з обмеженою
відповідальністю «Квения», м.
Сімферополь, звернулось до
Господарського суду Автономної
Республіки Крим із позовом до
Державного підприємства «Ялтинський
морський торговельний порт», м. Ялта,
про стягнення суми завданих збитків у
розмірі 60 000, 00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.01.2014
Державною виконавчою службою
Ялтинського міського управління
юстиції складено акт опису та арешту
майна ТОВ «Сендтрейд», який перебуває
на складських площах державного
підприємства «Ялтинський морський
торгівельний порт» на території
вантажного портового пункту
«Масандра» за адресою м. Ялта, смт.
Отрадне, шосе Дражинського, 2. Цим актом
встановлено, що на описане майно
накладено арешт і встановлено
обмеження прав користування, а саме:
без права псування, відчуження,
розтрати. Згідно вказано акту, майно
було передане на відповідальне
зберігання заступнику директора ТОВ
«Квения». Однак, відповідач не надає
позивачу доступу для здійснення
охорони та контролю території, де
зберігається арештоване майно, яке за
інформацією позивача безпідставно
вивозиться та продається. Оскільки,
збитки по вартості арештованого майна
у загальній сумі 60 000,00 грн.
покладаються на ТОВ «Квения», він і
звернувся до суду із позовом про
стягнення цієї суми.

Також, позивачем окремо було заявлено
про забезпечення позову шляхом
накладення арешту на рахунки
Державного підприємства «Ялтинський
морський торговельний порт» у сумі 63 654,
00 грн., у тому числі: 60 000,00 грн. - заданих
збитків, 1 827, 00 грн. - судового збору на
момент подання позову та 1 827, 00 грн. -
судового збору за подання заяви про
вжиття запобіжних заходів
забезпечення позову.

Обґрунтовуючи свою заяву, позивач
посилається на ті обставини, що вказана
сума є повною вартістю завданих
збитків.

Розглянувши заяву позивача про вжиття
заходів до забезпечення позову,
дослідивши матеріали справи в цілому,
суд дійшов висновку, що вказана заява
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до приписів статті 66
Господарського процесуального Кодексу
України, господарський суд за заявою
сторони, прокурора або з власної
ініціативи має право вжити
передбачених статтею 67 цього Кодексу
заходів до забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається в
будь-якій стадії провадження у справі,
якщо невжиття таких заходів може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення господарського суду.

Забезпечення позову - це сукупність
процесуальних дій, які гарантують
виконання рішення суду в разі
задоволення позовних вимог.

За змістом вищезазначеної статті
заходи до забезпечення позову
застосовуються господарським судом як
засіб запобігання можливим порушенням
майнових прав чи охоронюваних законом
інтересів особи та гарантія реального
виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України №16 від 26.12.2011 «Про деякі
питання практики застосування заходів
до забезпечення позову», у вирішенні
питання про забезпечення позову
господарський суд має здійснити оцінку
обґрунтованості доводів заявника щодо
необхідності вжиття відповідних
заходів з урахуванням: розумності,
обґрунтованості і адекватності вимог
заявника щодо забезпечення позову;
забезпечення збалансованості
інтересів сторін, а також інших
учасників судового процесу; наявності
зв'язку між конкретним заходом до
забезпечення позову і предметом
позовної вимоги, зокрема, чи спроможний
такий захід забезпечити фактичне
виконання судового рішення в разі
задоволення позову; імовірності
утруднення виконання або невиконання
рішення господарського суду в разі
невжиття таких заходів; запобігання
порушенню у зв'язку із вжиттям таких
заходів прав та охоронюваних законом
інтересів осіб, що не є учасниками
даного судового процесу.

Згідно пункту 3 постанови пленуму
Вищого господарського суду України №16
від 26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову», умовою застосування заходів
до забезпечення позову за вимогами
майнового характеру є достатньо
обґрунтоване припущення, що майно (в
тому числі грошові суми, цінні папери
тощо), яке є у відповідача на момент
пред'явлення позову до нього, може
зникнути, зменшитись за кількістю або
погіршитись за якістю на момент
виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для
забезпечення позову є підтверджена
доказами наявність фактичних обставин,
з якими пов'язується застосування
певного виду забезпечення позову. Про
такі обставини може свідчити вчинення
відповідачем дій, спрямованих на
ухилення від виконання зобов'язання
після пред'явлення вимоги чи подання
позову до суду (реалізація майна чи
підготовчі дії до його реалізації,
витрачання коштів не для здійснення
розрахунків з позивачем, укладення
договорів поруки чи застави за
наявності невиконаного спірного
зобов'язання тощо). Саме лише посилання
в заяві на потенційну можливість
ухилення відповідача від виконання
судового рішення без наведення
відповідного обґрунтування не є
достатньою підставою для задоволення
відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення
позову, що застосовується
господарським судом, визначається його
відповідністю вимогам, на забезпечення
яких він вживається. Оцінка такої
відповідності здійснюється
господарським судом, зокрема, з
урахуванням співвідношення прав
(інтересу), про захист яких просить
заявник, з вартістю майна, на яке
вимагається накладення арешту, або
майнових наслідків заборони
відповідачеві вчиняти певні дії.

Також, відповідно до абзацу 1 пункту 4
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №9 від 22.12.2006 «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення
позову», розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Згідно статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести суду ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до пункту 1 Постанови
пленуму Вищого господарського суду
України №16 від 26.12.2011 «Про деякі
питання практики застосування заходів
до забезпечення позову» особа, яка
подала заяву про забезпечення позову,
повинна обґрунтувати причини
звернення із заявою про забезпечення
позову. З цією метою та з урахуванням
загальних вимог, передбачених статтею
33 ГПК, обов'язковим є подання доказів
наявності фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного
заходу до забезпечення позову

Однак, представником позивача
документально не було доведено
наявність фактичних об'єктивних
обставин, що можуть ускладнити чи
призвести до неможливості виконання
рішення господарського суду.

Таким чином, розглянувши заяву
позивача про забезпечення позову,
враховуючи те, що застосування заходів
забезпечення позову є правом, а не
обов'язком суду, а також те, що позивач
не довів необхідність застосування цих
заходів, суд вважає заяву Товариства з
обмеженою відповідальністю «Квения»
необґрунтованою та не підтвердженою
документально, у зв'язку з чим
відмовляє у її задоволенні.

Керуючись статтями 66-67, 86
Господарського процесуального Кодексу
України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з
обмеженою відповідальністю «Квения»
про вжиття заходів до забезпечення
позову шляхом накладення арешту на
грошові кошти, що знаходяться на
рахунках Державного підприємства
«Ялтинський морський торговельний
порт» у сумі 63 654,00 грн., відмовити.

Суддя
І.К.
Бєлоглазова