КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2014 р. Справа№ 911/3007/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Шапрана В.В.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Дяченко
Р.Г.

представники сторін у судове засідання
не з'явились.

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю
сільськогосподарська фірма "Зерноград"

на рішення Господарського суду
Київської області від 03.10.2013р.

у справі № 911/3007/13 (суддя: Подоляк Ю.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Хімагромаркетинг"

до 1. Товариства з обмеженою
відповідальністю
сільськогосподарська фірма "Зерноград"

2. Товариства з обмеженою
відповідальністю "Акруа"

про стягнення 583960,47 грн.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Хімагромаркетинг"
(позивач) звернувся до господарського
суду Київської області з позовною
заявою до Товариства з обмеженою
відповідальністю
сільськогосподарська фірма "Зерноград"
(відповідача 1) та Товариства з
обмеженою відповідальністю "Акруа"
(відповідач 2) про солідарне стягнення
583960,47 грн., з яких 493622,43 грн. відсотків
річних та 90338,04 грн. пені.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
відповідачем 1 несвоєчасно було
виконано свої зобов'язання за
договором поставки від 29.11.2011р. №
АП-07-0603, укладеним між позивачем та
відповідачем 1, щодо здійснення
розрахунку за поставлений товар, які
забезпечені порукою з боку відповідача
2 - ТОВ "Акруа", згідно договору поруки
від 10.08.2012р., укладеного між позивачем
та відповідачем 2.

Рішенням господарського суду
Київської області від 03.10.2013 р. по
справі № 911/3007/13 позовні вимоги
задоволенні частково. Стягнуто
солідарно з відповідача 1 та
відповідача 2 на користь позивача 493622,43
грн. відсотків річних, 22533,12 грн. пені,
11675,10 грн. витрат по сплаті судового
збору. В решті позовних вимог
відмовлено.

Рішення суду першої інстанції
мотивоване тим, що відповідач 1
допустив прострочення виконання
грошового зобов'язання щодо здійснення
розрахунків за поставлений товар.
Згідно п. 1.1 та 1.2 договору поруки
відповідач 2 поручився перед позивачем
за виконання обов'язку ТОВ СГФ
"Зерноград" щодо виконання грошового
зобов'язання в повному обсязі,
включаючи сплату процентів та
неустойки, таким чином позовні вимоги
щодо солідарного стягнення з
відповідачів 493622,43 грн. відсотків
річних та 22533,12 грн. пені є доведеними,
обґрунтованими, відповідачами не
спростовані, а отже підлягають
задоволенню. В решті вимог суд першої
інстанції відмовив з огляду на їх
безпідставність.

Не погоджуючись з рішенням суду,
Товариство з обмеженою
відповідальністю
сільськогосподарська фірма "Зерноград"
звернулось з апеляційною скаргою до
Київського апеляційного
господарського суду, в якій просить
рішення господарського суду Київської
області № 911/3007/13 від 03.10.2013 р.
скасувати, прийняти нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позивних
вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги вказав на те, що сума неустойки
(штрафу, пені), яка передбачається в
договорі повинна бути розумною. Суд
першої інстанції не звернув увагу на
ту обставину, що у договорі
встановлено надмірно великих розмірів
штрафних санкцій, який не відповідає
вимогам розумності.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 20.11.2013 року
було прийнято до розгляду апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю
сільськогосподарська фірма "Зерноград"
та призначено розгляд справи № 911/3007/13
на 08.01.2014 р. у складі колегії суддів:
головуючий суддя Руденко М.А., суддів:
Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Розпорядженням в.о. Голови Київського
апеляційного господарського суду
Андрієнка В.В. від 08.01.2014р., в зв'язку з
перебуванням колегії суддів,
головуючий суддя Руденко М.А., суддів:
Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю. у
відпустці, змінено склад колегії
суддів, та призначено новий склад
колегії, головуючий суддя Ропій Л.М.,
судді: Рябуха В.І., Калатай Н.Ф.

08.01.2014 року через відділ
документального забезпечення суду від
позивача надійшов відзив на апеляційну
скаргу, в якому останній просить
рішення суду першої інстанції залишити
без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

08.01.2014р. представник відповідача 2 у
судове засідання не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив, як
свідчать матеріали справи про час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином, колегією суддів було
відкладено розгляд справи на 05.02.2014р.

Розпорядженням заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду Андрієнка В.В. від
04.02.2014 року, в зв'язку з виходом з
відпустки суддів Руденко М.А.,
Дідиченко М.А., Пономаренка Є.Ю, змінено
склад колегії суддів, та призначено
новий склад колегії, головуючий суддя
Руденко М.А., судді: Дідиченко М.А.,
Пономаренко Є.Ю.

05.02.2014р. представник відповідача 2 у
судове засідання не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив, як
свідчать матеріали справи про час та
місце розгляду справи був повідомлені
належним чином. Колегією суддів,
розгляд справи були відкладено на
05.03.2014 рік.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 04.03.2014 року, у
зв'язку з перебуванням судді
Пономаренко Є.Ю. у відпусті, змінено
склад колегії суддів, головуючий суддя
Руденко М.А., судді: Дідиченко М.А.,
Станік С.Р.

05.03.2014 року через відділ
документального забезпечення суду, від
представника відповідача, надійшло
клопотання про зменшення штрафних
санкцій до 903,38 грн.

У судове засідання, 05.03.2014 року
представник відповідача 2 в котре не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив, як свідчать матеріали
справи про час та місце розгляду справи
був повідомлені належним чином.
Колегією суддів розгляд справи було
відкладено на 11.03.2014 р.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 11.03.2014 року, у
зв'язку з перебуванням суддів
Дідиченко М.А., Станік С.Р. у відпусті,
змінено склад колегії суддів,
головуючий суддя Руденко М.А., судді:
Шапран В.В., Пономаренко Є.Ю.

11.03.2014 року представники сторін у
судове засідання не з'явились, про
причини неявки суд не повідомили, як
свідчать матеріали справи, про час та
місце розгляду справи всі
представники були повідомлені
належним чином.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце її розгляду судом, якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною в позовній заяві
(Інформаційний лист Вищого
господарського суду від 13.08.2008 р. №
01-8/482 із змінами станом на 29.06.2010 року
„Про деякі питання застосування нори
Господарського процесуального кодексу
України").

Враховуючи те, що матеріали справи
містять докази повідомлення всіх
учасників судового процесу про дату,
час та місце судового засідання, судова
колегія вважає можливим розглянути
справу у відсутності представників
сторін, за наявними у справі доказами.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, долучені до
матеріалів справи, виходячи з вимог
чинного законодавства, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Згідно ст. 101 Господарського
процесуального кодексу апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
29.11.2011 року, між ТОВ "Хімагромаркетинг"
та ТОВ СГФ "Зерноград" - покупець було
укладено договір поставки № АП-07-0603
(договір купівлі-продажу) (а.с.32)

За умовами зазначеного договору
купівлі-продажу, продавець - позивач
зобов'язався передати товар у
власність покупцю - відповідачу 1, а
покупець зобов'язався прийняти товар і
оплатити за нього певну грошову
суму(п.1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору відповідач
1 зобов'язаний був оплатити вартість
товару до 15.11.2012 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язання відповідачем 1, між
позивачем та відповідачем 2 було
укладено Договір поруки № ПР-07-0603 від
10.08.2012 року (договір поруки) (а.с.20).

За умовами зазначеного договору
поруки, відповідач 2 - поручитель
зобов'язався перед позивачем - кредитор
відповідати в повному розмірі за
своєчасне та повне виконання
відповідачем 1 - боржником зобов'язань,
що виникли на підставі договору
поставки № АП-07-0603 від 29.11.2011р.,
укладеного з позивачем на загальну
суму 1064344,20 грн. (п. 1.1 договору поруки).
Поручитель відповідає перед
кредитором за виконання зобов'язання
боржником в повному обсязі. Поручитель
відповідає в тому ж обсязі, що й
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, комісій, неустойки,
витрат кредитора тощо. (п. 1.2 договору
поруки). У разі порушення боржником
зобов'язання, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, що означає право
кредитора вимагати виконання
зобов'язання в повному обсязі як від
боржника і поручителя разом, так і від
кожного з них окремо (п.1.3 договору
поруки). У разі порушення зобов'язання
боржником кредитор направляє
поручителю письмову вимогу виконати
зобов'язання (або певну його частину).
Поручитель зобов'язаний виконати
пред'явлену йому вимогу кредитора в
повному обсязі в строк не пізніше 3 днів
з моменту отримання такої вимоги (п.п.
3.1, 3.2 договору поруки).

Відповідно до п. 6.1 Договору поруки,
порука за цим договором припиняється з
припиненням зобов'язання. Порука також
припиняється, якщо кредитор протягом 3
років з дня настання строку виконання
зобов'язання по договору поставки від
29.11.2011р. № АП-07-0603 не звернеться з
вимогою до поручителя.

Як видно з матеріалів справи, в зв'язку
з неналежним виконанням ТОВ СГФ
"Зерноград" своїх зобов'язань за
договором поставки від 29.11.2011р. №
АП-07-0603, щодо здійснення повного
розрахунку за поставлений товар ТОВ
"Хімагромаркетинг" звернулося до
господарського суду з позовом до
боржника та ТОВ "Хімінвест-плюс", як
поручителя згідно договору поруки від
03.08.2012р. № ПР-07-0603, укладеним між ним та
позивачем, згідно якого ТОВ
"Хімінвест-плюс" поручився за належне
виконання ТОВ СГФ "Зерноград"
зобов'язань за договором поставки від
29.11.2011р. № АП-07-0603, про солідарне
стягнення заборгованості за вказаним
договором, та про стягнення з боржника
нарахованих на суму боргу за час
прострочення сум 3% річних, пені та
штрафу.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 18.02.2013р. у справі № 5011-41/18825-2012
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Хімагромаркетинг" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю
сільськогосподарської фірми
"Зерноград" та Товариства з обмеженою
відповідальністю "Хімінвест-плюс" про
стягнення 1278525,25 грн., яке є чинним на
час вирішення спору у даній справі,
позовні вимоги ТОВ "Хімагромаркетинг"
були задоволені частково та стягнуто
солідарно з відповідачів 1064344,20 грн.
заборгованості за договором поставки
від 29.11.2011р. № АП-07-0603, а також стягнуто з
ТОВ СФГ "Зерноград" на користь ТОВ
"Хімагромаркетинг"14831,03 грн. пені, 159651,63
грн. штрафу, 39657,76 грн. 40% річних.

ТОВ СГФ "Зерноград" на виконання
зазначеного рішення суду сплатило на
користь ТОВ "Хімагромаркетинг" 17.07.2013р.
грошові кошти в розмірі 1064344,20 грн., що
підтверджується банківською випискою
з рахунку ТОВ "Хімагромаркетинг" за
17.07.2013р., завірена копія якої залучена
до матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Як свідчать матеріали справи, 18.07.2013
року позивач звернувся до ТОВ "Акруа" з
вимогою якою просив виконати взяті на
себе зобов'язання згідно договору
поруки та сплатити нараховану суму
штрафних санкцій за прострочення
виконання боржником зобов'язання щодо
здійснення розрахунку за поставлений
товар за договором поставки від 29.11.2011р.
№ АП-07-0603, оскільки, ТОВ СГФ "Зерноград"
порушило строки виконання грошового
зобов'язання щодо здійснення
розрахунку за поставлений товар за
договором поставки від 29.11.2011р. №
АП-07-0603.(а.с. 23)

Вищезазначена вимога, відповідачем 2
виконана не була, відповіді на неї не
надіслано.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції прийшов до
висновку про те, що вищезазначеним
рішенням господарського суду міста
Києва від 18.02.2013р. у справі № 5011-41/18825-2012
з відповідача 1 на користь позивача
окрім 1064344,20 грн. основного боргу, за
неналежне виконання грошових
зобов'язань, щодо здійснення
розрахунку за поставлений товар за
договором поставки від 29.11.2011р. №
АП-07-0603 також стягнуто 40% річних в сумі
39657,76 грн. та пеню у сумі 14831,03 грн. за
несвоєчасне здійснення розрахунків за
поставлений товар, нараховані за
період з 16.11.2012р. по 19.12.2012р. Суд першої
інстанції прийшов також до висновку що,
оскільки ТОВ СГФ "Зерноград" порушило
строки виконання грошового
зобов'язання, щодо здійснення
розрахунку за поставлений товар за
договором поставки від 29.11.2011р. №
АП-07-0603, здійснивши повний розрахунок
лише 17.07.2013р., то задоволенню підлягають
позовні вимоги щодо стягнення
солідарно з ТОВ сільськогосподарська
фірма «Зерноград» та ТОВ «Акруа» 493 622
,43 грн. відсотків річних та 22 533,12 грн.
пені.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції
зважаючи на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до п. 2.1 договору поставки
ТОВ СГФ "Зерноград" зобов'язане
сплатити ТОВ "Хімагромаркетинг"
вартість товару у строк не пізніше
15.11.2012р.

Згідно п. 5.5 договору поставки сторони
дійшли згоди щодо зміни розміру
процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст.
625 Цивільного кодексу України, і
встановлюють розмір 40% річних від
несплаченої загальної вартості товару
протягом 90 календарних днів з дати,
коли товар повинен бути сплачений
покупцем та 96% річних від несплаченої
ціни товару до дня повної оплати з дати
закінчення 90 календарних днів. При
цьому, договір поставки підписаний
обома сторонами та його умови не
оскаржувались. При укладанні договору
поруки № ПР -07-0812 від 10 серпні 2012 року,
поручитель « Акруа» був ознайомлений з
умовами договору поставки № АП -07-0603
від 29 листопада 2011 року та відповідно
до п.1.2 зобов'язався відповідати в
повному обсязі, включаючи сплату
основного боргу, процентів, комісій,
неустойки, витрат , тощо.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
- п. 1 ст. 530 ЦК України.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Як зазначає Верховний суд України в
аналізу практики застосування статті
625 ЦК України, наявність судового
рішення про задоволення вимог
кредитора, яке не виконане боржником,
не припиняє правовідносини сторін
договору, не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Зважаючи на викладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що враховуючи
погоджені сторонами в п. 5.5 договору
поставки розміри відсотків річних за
прострочення зобов'язання, щодо
здійснення розрахунку за отриманий
товар, рішення господарського суду
міста Києва від 18.02.2013р. у справі №
5011-41/18825-2012, яким стягнуто з відповідача
1 на користь позивача 40% річних за
період прострочення з 16.11.2012р. по
19.12.2012р., а також те, що відповідач 1
розрахувався за поставлений товар в
повному обсязі лише 17.07.2013р., здійснений
позивачем розрахунок відсотків річних
від несвоєчасно сплаченої загальної
вартості товару, вірно був визнаний
судом першої інстанції вірним та
обґрунтованим, а тому вимога про
солідарне стягнення з відповідачів
493622,43 грн. відсотків річних вірно була
задоволена.

Окрім того, посилаючись на п. 5.2
договору поставки та враховуючи, що ТОВ
СГФ "Зерноград" порушило строки
виконання грошового зобов'язання щодо
здійснення розрахунку за поставлений
товар за договором поставки від 29.11.2011р.
№ АП-07-0603, здійснивши повний розрахунок
лише 17.07.2013р., позивач нарахував пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діяла
в період прострочення, за кожен день
прострочення, яка за його розрахунком
за загальний період прострочення з
20.12.2012р. по 16.07.2012р. складає 90338,04 грн.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки, а згідно частини першої ст.
612 ЦК України боржник вважається таким,
що прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Положеннями п. 5.3 договору сторони
встановили, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язань припиняється через три
роки від дня, коли це зобов'язання
повинно було бути виконане.

Ст. 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
визначає, що платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи, погоджується з розрахунком
суду першої інстанції пені за
прострочення відповідачем 1 виконання
грошового зобов'язання, щодо
здійснення розрахунків за поставлений
товар за період з 20.12.2012 року по 16.07.2013
року, прострочення складає 90132,48 грн., а
тому в решті заявленої до солідарного
стягнення з відповідачів суми пені
судом першої інстанції вірно було
відмовлено.

Відповідач-1 звернувся до суду першої
інстанції з клопотанням про зменшення
суми штрафних санкцій, в обґрунтування
клопотання посилався на значне
перевищення штрафних санкцій над сумою
заборгованості.

У разі якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора, суд має право
зменшити розмір стягуваних санкцій
(частина 1 статті 233 ГК України). Схоже
правило міститься в частині 3 статті 551
ЦК України, відповідно до якої розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. Право господарського
суду зменшити у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, закріплено в
пункті 3 частини 1 статті 83 ГПК України.

Аналогічна правова позиція міститься в
постанові Верховного Суду України від
03.12.2013 року № 3-35гс13.

Пунктом 2.4. постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
року № 14 визначено, що розмір неустойки
може бути зменшений за рішенням
господарського суду (ч. 3 ст. 551 ЦК
України, ст. 233 ГК України, п. 3 ст. 83 ГПК).

Пунктом 3.17.4. постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року № 18 передбачено, що вирішуючи, в
тому числі й з власної ініціативи,
питання про зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), яка підлягає
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК),
господарський суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеню
виконання зобов'язання, причини
(причин) неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

За умовами п. 5.4. Договору поставки
встановлено, що у випадку прострочення
виконання зобов'язань, передбачених
розділом 2 Договору поставки, більш ніж
на 30 днів винна особа додатково сплачує
іншій стороні за договором штраф у
розмірі 15 % від ціни договору.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Суд зазначає, що пеня та штраф є
різновидами неустойки, яка в свою чергу
має подвійну правову природу -
одночасно є засобом забезпечення
договірних зобов'язань (стимулює їх
виконання) і мірою відповідальності за
неналежне виконання зобов'язання
(санкцією), то пеня і штраф мають
компенсаційний характер та їх розмір
повинен бути відповідним розміру
понесених позивачем збитків.

Враховуючи вищевикладені обставини,
колегія суддів дійшла висновку, що
оскільки рішенням господарського суду
міста Києва від 18.02.2013р. у справі №
5011-41/18825-2012 з відповідача на користь
позивача вже стягнуто14831,03 грн. пені,
судом першої інстанції вірно було
встановлено, що розмір пені в сумі 90132,48
грн. не відповідає наслідкам порушення
відповідачем 1 своїх зобов'язань та є
неспіврозмірно великим порівняно із
можливими збитками. Доказів наявності
понесення позивачем збитків, які б
перевищували чи дорівнювали б розміру
заявленої до стягнення суми неустойки,
зокрема, пені, позивач до матеріалів
справи не подано. Таким чином, судом
першої інстанції правомірно, на
підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, було
зменшено розм'як пені в сумі 90132,48 грн.
до 22533,12 грн.

Відносно клопотання представника
відповідача, яке було подано до суду
апеляційної інстанції, щодо зменшення
розміру штрафних санкцій накладених на
ТОВ «Сільськогосподарська фірма
«Зерноград» до 903,38 грн. колегія суддів
зазначає, що зазначене клопотання було
вже заявлено до суду першої інстанції
та розглянуто, розмір штрафних санкцій
зменшений, а тому підстави для його
задоволення у суду апеляційної
інстанції відсутні.

За таких обставин, колегія суддів
встановила, що відповідач 1 допустив
прострочення виконання грошового
зобов'язання щодо здійснення
розрахунків за поставлений товар та
беручи до уваги те, що згідно п. 1.1 та 1.2
договору поруки відповідач 2 поручився
перед позивачем за виконання обов'язку
ТОВ СГФ "Зерноград" щодо виконання
грошового зобов'язання в повному
обсязі, включаючи сплату процентів та
неустойки, суд першої інстанції
правомірно дійшов висновку, що позовні
вимоги про солідарне стягнення з
відповідачів 493622,43 грн. відсотків
річних та 22533,12 грн. пені є доведеними,
обґрунтованими, відповідачами не
спростовані, а відтак підлягають
задоволенню. В решті вимог суд
відмовляє з огляду на їх
безпідставність.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновку місцевого
господарського суду з огляду на
вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі,
апеляційний суд робить висновок, що суд
першої інстанції дав належну оцінку
доказам по справі та виніс законне
обґрунтоване рішення, яке відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що скаржник не довів
обґрунтованість своєї апеляційної
скарги, докази на підтвердження своїх
вимог суду не надав, апеляційний суд
погоджується із рішенням
господарського суду Київської області
від 03.10.2013 року у справі № 911/3007/13, отже
підстав для його скасування або зміни
не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
сільськогосподарська фірма "Зерноград"
на рішення господарського суду
Київської області від 03.10.2013 року у
справі № 911/3007/13 залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду Київської
області від 03.10.2013 року у справі №
911/3007/13 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/3007/13 повернути
до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України через суд
апеляційної інстанції протягом
двадцяти днів.

Головуючий суддя
М.А. Руденко

Судді
В.В. Шапран

Є.Ю. Пономаренко