ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року Справа № 5019/2023/12

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Могил С.К. (головуючий), Борденюк Є.М.,
Вовк І.В. (доповідач),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу товариства
з обмеженою відповідальністю
"Автоклуб" на постанову Рівненського
апеляційного господарського суду від
28.11.2013 року у справі № 5019/2023/12 за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Автоклуб" до
Олександрійського споживчого
товариства про стягнення
заборгованості,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2012 року позивач звернувся до
господарського суду Рівненської
області з позовною заявою до
відповідача про стягнення
заборгованості в сумі 17 122,27 грн. і пені
в сумі 3 037,44 грн. у зв'язку з порушенням
зобов'язання за договорами від 30.10.2002
року № 4650 і № 4650/1 з оплати повних
внесків за червень, вересень, жовтень
2007 року, та з грудня 2007 року по 10.02.2010
року за одержаний автомобіль ГАЗ-33022
(ізотерм).

У вересні 2013 року позивач зменшив
позовні вимоги та просив стягнути з
відповідача заборгованість у сумі 17
122,24 грн.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 25.09.2013 року
(суддя Горплюк А.М.) позов задоволено
частково та стягнуто з відповідача на
користь позивача заборгованість в сумі
1 066,18 грн., судовий збір в сумі 100,28 грн., а
в решті позову відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 28.11.2013 року
(судді Бучинська Г.Б., Василишин А.Р.,
Юрчук М.І.) зазначене рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач вважає, що
судами порушено норми матеріального та
процесуального права, і тому просить
прийняті ними судові рішення скасувати
та позов задовольнити.

Відзив на касаційну скаргу від
відповідача до суду не надходив.

Дослідивши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
прийняті в ній судові рішення, суд
касаційної інстанції вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, що
між сторонами було укладено договір
від 30.10.2002 року № 4650 (з додатками № 1, № 2,
№ 3), предметом якого є надання Учаснику
системи (Олександрійське споживче
товариство) послуг, спрямованих на
придбання автомобіля, вказаного в
додатку № 1, через систему "Автоклуб",
організовану Компанією.

Відповідно до п. 2.2 договору № 4650
сторонами 30.10.2002 року укладено договір
№ 4650/1, яким доручається Компанії
провести пошук продавця автомобіля,
необхідного Учаснику системи для
придбання, укласти договір
купівлі-продажу автомобіля з
продавцем, передати (організувати
передачу) Учаснику системи автомобіль.

На виконання умов договорів № 4650, № 4650/1
від 30.10.2002 року ТОВ "Автоклуб" придбало
для Олександрійського споживчого
товариства автомобіль марки ГАЗ-33022,
ціна якого згідно з додатком № 1 до
договору становить 33 070 грн.

В розділі 1 додатку № 2 до договору № 4650
від 30.10.2002 року Правила здійснення
діяльності автоклубу (далі - Правила)
наведено визначення ціни автомобіля та
внесків чистого, повного і
адміністративного.

Зокрема, ціна автомобіля - ціна
автомобіля, щомісяця встановлювана
автоклубом на підставі інформації від
офіційних дилерів і є базовою
величиною для визначення розміру
Чистого внеску, Адміністративних
витрат і інших платежів, передбачених
цими Правилами.

За п. 6.8 додатку № 2 до договору від
30.10.2002 року № 4650 повний внесок,
сплачений у терміни й у порядку,
передбаченому цими Правилами, не
підлягає зміні, у тому числі й у випадку
зміни ціни автомобіля. Зміна ціни
автомобіля буде застосовуватися
тільки при визначенні розміру
наступних чи не сплачених у термін
повних внесків відповідно до Розкладу
внесків.

Порядок розрахунків закріплено в
розділі 6 додатку № 2 до договору №
4650, відповідно до п. 6.4 якого сплата
внесків здійснюється протягом перших 10
календарних днів кожного місяця. Якщо
десяте число будь-якого місяця
виявиться неробочим днем, то останнім
днем сплати Повного внеску буде
вважатися наступний робочий день.

Додатками № 1 до договору про надання
послуг від 30.10.2002 року № 4650 та № 1
до договору комісії від 30.10.2002 року №
4650/1 визначено розміри чистих та
адміністративних внесків 0,2 % та 1 %
відповідно.

Додатком № 2 від 17.11.2003 року до договору
комісії № 4650/1 від 30.10.2002 року
встановлено, що борг комітента перед
комісіонером станом на 17.11.2003 року
складає 35 чистих внесків, що в цілому
складає 14 199,50 грн.

Сторони домовилися про те, щоб внески
комітента були поділені рівними
частинами на період, що складає 74
місяці.

Додатком № 3 від 17.11.2003 року до договору
про надання послуг від 30.10.2002 року № 4650
встановлено, що борг учасника перед
компанією станом на 17.11.2003 року складає
35 адміністративних внесків, що в цілому
складає 2 839,90 грн.

Сторони при укладенні договорів № 4650
та додатків до нього, № 4650/1 та додатків
до нього, погодили всі істотні умови,
ціну автомобіля, розмір і порядок
сплати внесків, та закріпили в п. 1
додатку № 2 до договору № 4650, який є
невід'ємною частиною договору, право
позивача змінювати ціну автомобіля в
односторонньому порядку.

За додатками № 2 від 17.11.2002 року до
договору комісії від 30.10.2002 року № 4650/1
та № 3 від 17.11.2002 року до договору про
надання послуг від 30.10.2002 року № 4650
учасник системи зобов'язується
передавати ТОВ "Автоклуб" кошти,
виходячи з ціни автомобіля, обумовлені
ТОВ "Автоклуб" на день платежу, згідно
наданих цін офіційними автодилерами.

Предметом даного судового розгляду є
вимоги про стягнення з відповідача
повних внесків спрямованих на оплату
вартості одержаного автомобіля у
зв'язку з порушенням договірних
зобов'язань з оплати цих внесків.

Висновок судів попередніх інстанцій
про часткове задоволення позову
мотивовано обгрунтованістю вимог про
стягнення внесків з грудня 2009 року по
січень 2010 року та відмову в решті
позову обгрунтовано спливом строку
позовної давності.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідач не виконав
свої зобов'язання за договором в
частині оплати внесків за грудень 2004
року, серпень 2006 року, жовтень 2006 року,
січень - травень 2007 року, липень -
серпень 2007 року та не сплачені платежі
за грудень 2003 року, червень 2007 року,
вересень 2007 року - січень 2010 року,
внаслідок чого за ним утворилась
заборгованість в сумі 17 122,27 грн.

Водночас, ст. 256 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

У відповідності до ч.ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Судами обох інстанцій встановлено, що
загальний трирічний строк позовної
давності за вимогою про стягнення
заборгованості з оплати внесків за
договором за грудень 2004 року, серпень
2006 року, жовтень 2006 року, січень -
травень 2007 року, липень - серпень 2007
року та внесків за грудень 2003 року,
червень 2007 року, вересень 2007 року -
листопад 2009 року на час звернення з
позовом до господарського суду
Рівненської області (20.12.2012 року) сплив
до 11.12.2012 року, а тому висновок суду про
відмову в позові в цій частині за
пропуском строку позовної давності без
поважних причин ґрунтується на
встановлених обставинах спору і
вимогах закону.

Разом з тим, судами встановлено, що в
частині вимог про стягнення
заборгованості зі сплати внесків за
грудень 2009 року - січень 2010 року в сумі 1
066,18 грн. позивач звернувся до суду в
межах строку позовної давності, та
доказів оплати цих внесків
відповідачем не подано.

Ст. 33 ГПК України встановлено, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Отже, висновки судів про часткове
задоволення позову про стягнення
заборгованості з оплати внесків за
грудень 2009 року - січень 2010 року у сумі 1
066,18 грн. та відмову в решті позову за
пропуском строку позовної давності
ґрунтуються на матеріалах справи та
вимогах закону.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів.

За таких обставин, оскаржені судові
рішення є законними й обґрунтованими, і
тому підлягають залишенню без змін, а
касаційна скарга - без задоволення.

З огляду наведеного та керуючись ст.ст.
1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального
кодексу України, Вищий господарський
суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Автоклуб"
залишити без задоволення, а постанову
Рівненського апеляційного
господарського суду від 28.11.2013 року -
без змін.

Головуючий суддя
С.Могил

Судді
Є.Борденюк

І.Вовк