м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/546/14 04.03.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Діамед»

до Споживчого товариства «Діамед»

про виселення

Суддя Ярмак О.М.

Представники :

Від позивача: Половов В.О. за дов.

Від відповідача: Шевельова А.С. за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

18.02.14, 27.02.14 в засіданнях суду
оголошувались перерви на підставі ст. 77
ГПК України.

За клопотанням позивача судом
здійснювалось фіксування судового
процесу технічними засобами.

В січні 2014 р. позивачем пред'явлені
вимоги про виселення відповідача з
нежитлового будинку загальною площею
612,10 кв.м., розташованого за адресою: м.
Київ, вул. Григоровича - Барського 5
(літера А) та повернення його у законне
користування та володіння позивача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
починаючи з 13.01.2014р. позивач не має
доступу до орендованого ним будинку
згідно договору оренди нежитлового
будинку № 01/1-16-12/13 від 16.12.2013., оскільки
відповідач за допомогою невідомих осіб
заблокував усі входи та виходи до
будівлі і не пропускає представників
позивача.

Відповідач позов не визнає, у відзиві
на позовну заяву вказує, що спірний
нежитловий будинок належить йому на
праві власності, оригінал договору
оренди у нього відсутній, т.я. від імені
відповідача (орендодавця) він
підписаний Шмаюном Костянтином
Миколайовичем, який також є директором
позивача(орендаря). На даний час
головою правління відповідача є
Євдоченко Олена Федорівна, а Шмаюн K.M.
шляхом зловживання довірою заволодів
цінними паперами відповідача,
вбачається з довідки Святошинського
районного управління слідчого відділу
розслідування господарських злочинів
від 14.01.2014р. Кошти за оренду майна на
рахунок відповідача від позивача не
надходили, а посилання позивача на те,
що відповідачем за допомогою фізичної
сили було здійснено видворення
позивача з орендованого приміщення не
підтверджуються жодними належними та
допустимими доказами.

27.02.14 відповідачем подано клопотання
про залучення до участі у справі
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Санхем плюс» в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору.
Вказане клопотання відхилене судом, як
безпідставне.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд встановив:

16 грудня 2013 року між позивачем - ТОВ
«Діамед» (орендар) та відповідачем -СТ
«Діамед» (орендодавець), укладений
договір оренди нежитлового будинку №
01/1-16-12/13, згідно п. 1.1. якого
орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
нежитловий будинок, площею 612,10 кв.м,
розташований за адресою: м. Київ, вул.
Григоровича Барського 5 (літера-А), що
належить орендодавцю на праві
власності згідно договору купівлі -
продажу від 24 березня 2006 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського нотаріального округу
Звєрковою Н.В.

Вказаний договір підписаний з боку
відповідача головою правління СП
«Діамед» Шмаюном Костянтином
Миколайовичем, який одночасно був
директором ТОВ «Діамед», а з боку
позивача - ТОВ «Діамед» уповноваженим
представником Надьожа Володимиром
Володимировичем, що діяв на підставі
доручення від 10 грудня 2013 року № 12/12/13,
виданого директором ТОВ «Діамед»
Шмаюном К.М.

19 грудня 2013 року тими ж особами
підписаний акт приймання-передачі
орендованого майна, за яким
орендодавець передає, а орендар
приймає нежитловий будинок площею 612.10
кв.м., який розташований за адресою: м.
Київ, вул. Григоровича- Барського 5
(літера А).

Позивач, посилаючись на те, що 12.01.2014р.
та 13.01.2014р. головою правління
відповідача Євдоченко О.Ф. разом з
групою невідомих осіб вчинялись дії по
видворенню позивача з орендованого
будинку, блокування входу зі зміною
замків, та починаючи з 13.01.2014р. позивач
не має доступу до орендованої ним
нежитлової будівлі, просить суд
виселити Споживче товариство «Діамед»
з нежитлового будинку та повернути
його у законне користування та
володіння Товариства з обмеженою
відповідальністю «Діамед». При цьому
позивач зазначає, що відповідач є
власником вказаного нежитлового
будинку, а позивач - ТОВ «Діамед» -
орендарем.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
та надані в судовому засіданні докази в
їх сукупності, господарський суд
прийшов до висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.1 ГПК України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи мають право
звертатися до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Способи захисту прав та інтересів
визначені у ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК
України.

Згідно вимог статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень

Обов'язок доказування та подання
доказів, відповідно до ст.33 ГПК України,
розподіляється між сторонами виходячи
з того, хто посилається на певні
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги та заперечення. В даному випадку
це стосувалося позивача, що мав довести
факт порушення його права
відповідачем та надати відповідні
докази.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Позивачем до позовної заяви не додано
жодного належного чи допустимого
доказу, які б свідчили, що відповідач
порушив його право чи охоронюваний
законом інтерес, як орендаря будинку.

Надана в процесі розгляду справи копія
повідомлення про початок досудового
розслідування від 12 січня 2014 р.
виданого ст.слідчим СВ Святошинського
РУ ГУМВС України в місті Києві,
лейтенантом міліції Карасьовим Д.С.
громадянину Шмаюн К.М. не є належним
доказом у справі в розумінні ст. 34 ГПК
України, та не підтверджує факту
порушення відповідачем прав та
інтересів позивача.

Вказане повідомлення не є підставою
звільнення позивача від обов'язку
доказування відповідно до ст. 35 ГПК
України.

Такий спосіб захисту цивільного права
як виселення власника з будинку та
повернення його у законне
користування та володіння орендаря не
передбачений чинним законодавством,
зокрема ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК
України.

Ніяких доказів перебування позивача у
спірному будинку з моменту підписання
договору та акту прийому - передачі
суду не надано.

Слід зазначити, що при наявності
договору оренди майна, позивач не
позбавлений можливості захистити своє
право користування у спосіб
передбачений чинним законодавством
України.

За таких обставин, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги про
виселення відповідача з нежитлового
будинку та повернення його у законне
користування та володіння є
безпідставними, не обґрунтованими
належними доказами та задоволенню не
підлягають.

Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК
України, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 32- 34, 49, 82-84 ГПК України,
суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Суддя
О.М.Ярмак

Повне рішення складено 13.03.2014р.