ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2014 р.
Справа № 914/1419/13

За позовом: відкритого акціонерного
товариства "Бродирембуд", м. Броди,до
відповідача: товариства з обмеженою
відповідальністю "Ком Інвест Груп", м.
Львів,третя особа 1:приватний нотаріус
Гусак Роман Тадейович,третя особа
2:Хміль Мар'яна Валеріївна,про:
визнання недійсним договору
купівлі-продажу нерухомого майна.
Суддя Т. РимЗа участю представників
сторін: позивача:не
з'явився,відповідача:не
з'явився,третьої особи 1:не
з'явився,третьої особи 2:не
з'явився.Постановою Вищого
господарського суду України від 18.12.2013
р. справу №914/1419/13 за позовом відкритого
акціонерного товариства "Бродирембуд"
до товариства з обмеженою
відповідальністю "Ком Інвест Груп" про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу нерухомого майна
передано на новий розгляд до
господарського суду Львівської
області. Ухвалою від 14.01.2014 р. розгляд
справи призначено на 05.02.2014 р. Рух
справи відображено в попередній ухвалі
суду.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
укладений між сторонами договір
купівлі-продажу від 28.02.2013 р. необхідно
визнати недійсним на підставі того, що
від імені відкритого акціонерного
товариства "Бродирембуд" правочин
вчинено Кравчуком В.В. за відсутністю
необхідного обсягу цивільної
дієздатності. З огляду на зазначене
позивач просить визнати недійсним
укладений договір.

В судове засідання від 05.03.2014 р.
представник позивача не з'явився,
причин неприбуття не повідомив, хоч був
належним чином повідомлений про час та
місце судового розгляду справи, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення,
долученим до матеріалів справи.
Додаткових пояснень та доказів
позивачем не подано.

В судове засідання від 05.03.2014 р.
представник відповідача не з'явився.
Подав заяву, в якій заперечив проти
зазначеного позову та вважає, що на
момент укладення спірного правочину,
керівники покупця та продавця були
наділені достатнім обсягом
повноважень для підписання спірного
правочину. Станом на сьогоднішній день
ТзОВ "Ком Інвест Груп" не є власником
спірного приміщення, а тому позивач
вправі захищати свої права, пред'явивши
віндикаційний позов. Тому позивач
обрав не належний спосіб захисту свого
права. Повідомив також, що позивач
звернувся до Бродівського районного
суду Львівської області з позовом про
витребування майна з чужого
незаконного володіння Хміль М.В. Крім
того, просить проводити судове
засідання за відсутності правд
ставника ТзОВ "Ком Інвест Груп".

Треті особи в судові засідання не
з'являлися, хоч були належним чином
повідомлені про час та місце судового
засідання, письмових пояснень стосовно
поданого позову не надали.

Суд вважає за можливе розглянути
справу за відсутності представників
сторін у судовому засіданні, за
наявними у справі матеріалами, яких
достатньо для встановлення обставин і
вирішення спору по суті. При цьому суд
враховує ту обставину, що сторонам було
створено всі належні умови для
реалізації власного права на захист та
подання додаткових доказів.

Вислухавши представників сторін,
проаналізувавши матеріали справи, суд
установив таке.

Відповідно до рішення позачергових
загальних зборів акціонерів
відкритого акціонерного товариства
"Бродирембуд" від 27 січня 2012 року
(протокол № 01/12) стосовно питання № 6
прийнято рішення про обрання комісії з
припинення відкритого акціонерного
товариства "Бродирембуд" та наділено її
відповідними повноваженнями. Головою
комісії обрано Кравчука В.В. та
наділено його повноваженнями
Генерального директора товариства
згідно з ст. 7.3. Статуту товариства.

28 лютого 2013 року відкритим акціонерним
товариством "Бродирембуд", в якості
продавця, в особі голови комісії з
припинення Кравчука В.В., що діяв на
підставі Статуту товариства,
зареєстрованого в новій редакції від 8
квітня 2008 року, та протоколів зборів
акціонерів № 01/12 від 27 січня 2012 року та
№ 02/12 від 2 березня 2012 року, та
відповідачем, в якості покупця, в особі
директора Мазяка О.В., що діяв на
підставі Статуту та протоколу зборів
учасників товариства № 1 від 22 лютого
2013 року, укладено договір
купівлі-продажу будівлі, відповідно до
умов якого продавець передав, а
покупець прийняв у власність будівлю,
що знаходиться за адресою: Львівська
область, Бродівський район, м. Броди,
вул. Чупринки М., буд. № 17, загальною
площею 1353 м2, реєстраційний номер
об'єкта нерухомого майна - .
Вказаний договір посвідчений
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу Гусаком
Р.Т. та зареєстрований в реєстрі за № 369.

Згідно з довідкою відкритого
акціонерного товариства "Бродирембуд"
станом на 15 лютого 2013 року залишкова
вартість відчужуваної за цим договором
будівлі становить 72.156,25 грн., а вартість
будівлі за договором становить 83.000
грн., які покупець зобов'язався
сплатити продавцю не пізніше 7 березня
2013 року шляхом перерахування грошових
коштів на розрахунковий рахунок
продавця.

Право власності на зазначену будівлю
(адмінбудинок з готелем) на підставі
договору зареєстровано за
відповідачем, що підтверджується
витягом з Державного реєстру прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності від 28 лютого 2013 року,
виданого державним реєстратором
(приватним нотаріусом) Гусаком Р.Т. (а.с.
22).

На виконання умов даного договору 28
лютого 2013 року сторонами підписано акт
прийому-передачі, згідно якого
продавець передав, а покупець прийняв
будівлю (адмінбудинок з готелем)
загальною площею 1353 м2, що знаходиться
за адресою: Львівська область,
Бродівський район, м. Броди, вул.
Чупринки, 17, за реєстраційним номером
об'єкта нерухомого майна - ,
загальною вартістю 83000 грн.

З матеріалів справи (т.с. 2, а.с. 58)
вбачається, що відповідно до умов
договору купівлі-продажу будівлі від 5
березня 2013 року, посвідченого
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу Гусаком
Р.Т. та зареєстрованого в реєстрі за №
413, відповідач продав, а Хміль М.В.
прийняла у власність будівлю, що
знаходиться за адресою: Львівська
область, Бродівський район, м. Броди,
вул. Чупринки, 17, загальною площею 1353 м2,
реєстраційний номер об'єкта нерухомого
майна - .

Рішенням господарського суду
Львівської області від 12 березня 2013
року у справі №5015/1174/12 рішення
позачергових загальних зборів
акціонерів відкритого акціонерного
товариства "Бродирембуд" від 27 січня 2012
року, оформлене протоколом № 01/12,
визнано недійсним, оскільки прийнято з
порушенням вимог Закону України "Про
акціонерні товариства" щодо скликання
цих зборів та за відсутності кворуму
при їх проведенні.

Як вбачається з постанови Вищого
господарського суду України від 18.12.2013
р. у справі №914/1419/13, при розгляді справи
судом не перевірено, чи правильно
позивачем обрано спосіб захисту свого
порушеного права, зважаючи на приписи
ст. 16 Цивільного кодексу України та ст.
20 Господарського кодексу України.

При ухваленні рішення суд керувався
таким.

Відповідно до частин 1, 2 статті 16
Цивільного кодексу України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу. Одним
із способів захисту цивільних прав та
інтересів є визнання правочину
недійсним.

Як убачається із матеріалів справи,
позивач просить визнати недійсним
договір-купівлі-продажу на підставі
того, що від імені продавця (відкритого
акціонерного товариства "Бродирембуд")
правочин вчинено Кравчуком В.В. за
відсутності необхідного обсягу
цивільної дієздатності.

Відповідно до частини 1 статті 11112
Господарського процесуального кодексу
України вказівки, що містяться у
постанові касаційної інстанції, є
обов'язковими для суду першої
інстанції під час нового розгляду
справи.

Подаючи позов про визнання недійсним
договору купівлі-продажу нерухомого
майна, позивач переслідує мету
захистити своє право власності на
нерухоме майно, яке вибуло з його
володіння неправомірно. Однак, суд при
вирішенні спору враховує зауваження,
викладені у постанові Вищого
господарського суду України від 18.12.2013
р. про передачу справи №914/1419/13 на новий
розгляд.

Цивільним кодексом України
передбачено засади захисту права
власності. Зокрема, статтею 387
Цивільного кодексу України власнику
надано право витребувати майно із
чужого незаконного володіння. Статтею
330 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо майно відчужене
особою, яка не мала на це права,
добросовісний набувач набуває право
власності на нього, якщо відповідно до
статті 388 цього Кодексу майно не може
бути витребуване в нього.

Згідно із частиною першою статті 388
Цивільного кодексу України, якщо майно
за відплатним договором придбане в
особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або
особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

Таким чином, статтею 388 Цивільного
кодексу України передбачено
можливість витребування майна
власником від добросовісного набувача,
такі випадки обмежені та можуть мати
місце за умови, що майно вибуло з
володіння власника або особи, якій він
його передав, поза їх волею. У разі, коли
відчуження майна мало місце два і
більше разів після недійсного
(нікчемного) правочину, це майно може
бути витребувано від особи, яка не є
стороною недійсного чи нікчемного
правочину, шляхом подання
віндикаційного позову, зокрема від
добросовісного набувача - з підстав,
передбачених частиною першою статті 388
Цивільного кодексу України.

Права особи, яка вважає себе власником
майна, не підлягають захисту шляхом
задоволення позову до добросовісного
набувача з використанням правового
механізму, передбаченого ст.ст. 215, 216
Цивільного кодексу України. У разі
встановлення наявності
речово-правових відносин, до таких
відносин не застосовується
зобов'язальний спосіб захисту. У
зобов'язальних відносинах захист прав
особи, яка вважає себе власником майна,
можливий лише шляхом задоволення
віндикаційного позову, якщо є підстави,
передбачені статтею 388 Цивільного
кодексу України, які дають право
витребувати майно у добросовісного
набувача. У випадку, якщо особа, яка
вважає себе власником майна, не може
належним чином реалізувати свої
правомочності у зв'язку з наявністю
щодо цього права сумнівів або
претензій з боку третіх осіб, то
відповідно до статті 392 Цивільного
кодексу України права такої особи
підлягають захисту шляхом пред'явлення
позову про визнання права власності на
належне цій особі майно. Аналогічної
позиції дотримується Верховний Суд
України у постанові № 26/133 від 4 грудня
2012 року.

В силу положень статті 11128
Господарського процесуального кодексу
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

За таких обставин, враховуючи вказівки
Вищого господарського суду України в
постанові від 18.12.2013 року, суд вважає
вимоги позивача про визнання недійсним
Договору поставки необгрунтованими та
такими, що не підлягають до
задоволення. При цьому суд бере до
уваги факт звернення позивача до
Бродівського районного суду
Львівської області з позовом про
витребування майна з незаконного
володіння.

Відповідно до статей 33, 38
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
Сторона або прокурор у разі
неможливості самостійно надати докази
вправі подати клопотання про
витребування господарським судом
доказів. У разі задоволення клопотання
суд своєю ухвалою витребовує необхідні
докази.

Зазначені вище норми процесуального
закону спрямовані на реалізацію статті
43 Господарського процесуального
кодексу України. Згідно з положеннями
цієї статті судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

За таких обставин суд дійшов висновку
про те, що позивачем не доведено
наявності підстав для визнання
договору недійсним, а судом не виявлено
на підставі наявних документів у
справі інших фактичних обставин, що
мають суттєве значення для правильного
вирішення спору.

Судові витрати залишаються за
позивачем в силу положень статті 49
Господарського процесуального кодексу
України.

Враховуючи наведене, керуючись
статтями 82, 83, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Суддя
Рим Т.Я.