ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2014 р.
Справа № 911/107/14

за позовом Приватного акціонерного
товариства «Білоцерківська
теплоелектроцентраль», м. Біла Церква;

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтер - ГТВ»,м. Біла
Церква;

про стягнення 1 449 442,66 грн.

Суддя Карпечкін Т.П.

За участю представників:

від позивача: Рижкова О.В. (довіреність
№ 924/04 від 15.04.2013 року);

від відповідача: Зубаєва О.В.
(довіреність № 2 від 25.12.2013 року).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської
області подано позов Приватного
акціонерного товариства
«Білоцерківська
теплоелектроцентраль» (позивач) до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтер - ГТВ»
(відповідач) про стягнення
1 449 442,66 грн.

Провадження у справі № 911/107/14 порушено
ухвалою від 16.01.2014 року та призначено
розгляд справи на 28.01.2014 року.

В судовому засіданні 28.01.2014 року у
відповідності до ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
оголошувалась перерва до 18.02.2014 року,
про що сторони були повідомлені під
розписку.

В судове засідання 18.02.2014 року
відповідач не з'явився, надіслав до
суду телеграму, в якій просив відкласти
розгляду справи у зв'язку з
відрядженням уповноваженого
представника.

Крім того, дослідивши в судовому
засіданні 18.02.2014 року обставини справи,
у суду виникла необхідність у
витребуванні від позивача додаткових
доказів. Розгляд справи відкладався до
04.03.2014 року.

В судовому засіданні 04.03.2014 року
позивач позовні вимоги підтримав та
надав витребувані судом пояснення та
розрахунки. Відповідач визнав основну
суму боргу та просив суд розстрочити
виконання рішення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України, рішення прийнято
господарським судом за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами, у
нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, після
закінчення розгляду справи у судовому
засіданні було оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін та дослідивши надані сторонами
докази, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

25.12.2001 року між Закритим акціонерним
товариством «Білоцерківська
теплоелектроцентраль» (позивач),
правонаступником якого є Приватне
акціонерне товариство «Білоцерківська
теплоелектроцентраль», та Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Інтер-ГТВ» (відповідач) було укладено
Договір про постачання теплової
енергії у вигляді пари та гарячої води
№ 152/137 (із змінами та доповненнями),
відповідно до умов якого позивач
зобов'язувався передавати відповідачу
теплову енергію у вигляді пари та води
в потрібних йому обсягах, а відповідач
зобов'язувався оплачувати теплову
енергію за встановленими тарифами
(цінами) в терміни, передбачені умовами
договору.

На виконання умов Договору позивач
здійснював постачання теплової
енергії у вигляді пари та гарячої води
за період з 01.02.2013 року по 30.09.2013 року на
суму 2877305,56 грн., що підтверджується
відповідними актами про відпуск
готової продукції.

Факт постачання позивачем відповідачу
теплової енергії у вигляді пари та води
у наведений період відповідачем не
заперечено та не спростовано.

Згідно з п. 6.4. Договору оплата вартості
поставленої теплової енергії
здійснюється на підставі рахунків
протягом 3 банківських днів з дня
отримання рахунків. Остаточні
показники про кількість фактично
спожитої теплової енергії
визначаються в акті, який підписується
сторонами до 5 числа наступного за
звітним місяця та є підставою для
проведення остаточних розрахунків.

Позивач зазначив, що своєчасно надавав
відповідачу рахунки на оплату спожитої
теплової енергії, однак відповідач
виставлені рахунки своєчасно та в
повному обсязі не оплачував.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем було сплачено 1048000 грн. за
спожиту теплову енергію. Таким чином,
відповідачем не оплачено 1322277,34 грн., що
відповідачем не заперечено та не
спростовано.

У наданому суду відзиві відповідач
визнав суму основного боргу за спожиту
теплову енергію.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
теплопостачання» споживач
зобов'язаний здійснювати оплату
теплопостачальній організації за
фактично отриману теплову енергію.

Згідно п. 18 Правил надання послуг з
водо-теплопостачання, затверджених
Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року
відповідач зобов'язаний щомісячно
вносити плату за надану їм теплову
енергію за встановленими нормами та
тарифами.

Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного
кодексу України, одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору, вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

У зв'язку з простроченням відповідачем
термінів оплати спожитої теплової
енергії позивач просить стягнути з
відповідача 79766,14 грн. пені за період з
11.07.2013 року по 09.01.2014 року, 30409,07 грн. 3%
річних за період з 06.03.2013 року по 09.01.2014
року та 16990 грн. інфляційних (за періоди
фактичного прострочення, в яких був
позитивний індекс інфляції).

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що за
несвоєчасне внесення платежів за
послуги споживач сплачує пеню в
розмірі 0,5% простроченої суми, але не
більше подвійної облікової ставки НБУ,
що діяла в період, за який сплачується
пеня від суми прострочення платежу за
кожен день прострочення платежу.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
встановлено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочення платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного
Закону.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не передбачено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України).

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Дослідивши наданий розрахунок, судом
встановлено, що заявлені в позові пеня,
інфляційні та річні, нараховані на суми
фактичного прострочення за відповідні
періоди у відповідності до вимог
чинного законодавства. Таким чином,
відповідні вимоги підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог і заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми
чинного законодавства України, повно
та всебічно розглянувши матеріали
справи господарський суд дійшов
висновку, що позовні вимоги позивачем
доведені та обґрунтовані, відповідачем
не заперечені та не спростовані, тому
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Щодо вимоги відповідача про
розстрочення виконання рішення суду,
суд зазначає, що згідно з п.7.1.2
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.10.2012
року № 9 «Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України»
розстрочка означає виконання рішення
частками, встановленими господарським
судом, з певним інтервалом у часі.
Строки виконання кожної частки також
повинні визначатись господарським
судом. Підставою для відстрочки,
розстрочки, зміни способу та порядку
виконання рішення можуть бути
конкретні обставини, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим у визначений строк або
встановленим господарським судом
способом. Проте, вирішуючи питання про
відстрочку чи розстрочку виконання
рішення, зміну способу і порядку
виконання рішення, господарський суд
повинен враховувати матеріальні
інтереси сторін, їх фінансовий стан,
ступінь вини відповідача у виникненні
спору, наявність інфляційних процесів
у економіці держави та інші обставини
справи, зокрема стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення тощо.

Однак, відповідачем не наведено
обставин, які дійсно ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим у визначений строк або
встановленим господарським судом
способом. Крім того, відповідна вимога
на думку суду, є передчасною, оскільки
неможливість виконання судового
рішення не встановлена в ході його
виконання згідно Закону України «Про
виконавче провадження».

Враховуючи наведене та заперечення
позивача проти розстрочки виконання
рішення, суд не вбачає підстав для
надання розстрочки виконання рішення
суду.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
позивачем доведені та обґрунтовані,
відповідачем не спростовані і
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Сплата судового збору, відповідно до
статей 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладається судом на відповідача,
виходячи з суми задоволених позовних
вимог.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд Київської
області,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтер-ГТВ» (09114,
Київська обл., м. Біла Церква, вул.
Леваневського, 85, код 31781365) на користь
Приватного акціонерного товариства
«Білоцерківська
теплоелектроцентраль» (09114, Київська
обл., м. Біла Церква, вул. Петра
Запорожця, 361, код 30664834) заборгованість
за надані послуги з теплопостачання в
сумі 1322277,34 (один мільйон триста
двадцять дві тисячі двісті сімдесят
сім) грн., пеню в сумі 79766,14 (сімдесят
дев'ять тисяч сімсот шістдесят шість)
грн., інфляційні втрати в сумі 16990
(шістнадцять тисяч дев'ятсот
дев'яносто) грн., 3% річних в сумі 30409,07
(тридцять тисяч чотириста дев'ять) грн.
та 28988,85 (двадцять вісім тисяч дев'ятсот
вісімдесят вісім) грн. витрат по сплаті
судового збору.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 11.03.2014 р.

Суддя
Т.П. Карпечкін