ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2014 р.
Справа № 923/113/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Сулімовської М. Б., при
секретарі Шикаловій В.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Херсонської міської ради
м.Херсон

до відповідача фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про стягнення 6170 грн. 11 коп.

за участю представників сторін:

від позивача: Тонкошкуров В. Г.
(посвідчення серії НОМЕР_2 від 20.05.2013р.),
представник за довіреністю № 9-2-9/21 від
02.01.2014р.;

від відповідача: не прибув.

Херсонська міська рада звернулася до
суду з позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 про
стягнення 6170,11 грн. пені за несвоєчасну
сплату відповідачем коштів за
договором купівлі-продажу земельної
ділянки. Позовні вимоги, з посиланням
на приписи статей 83, 125, 126 Земельного
кодексу України, статей 193, 202
Господарського кодексу України, статей
525, 526, 530 Цивільного кодексу України, ст.
10 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні",
обґрунтовані порушенням відповідачем,
як покупцем, умов договору
купівлі-продажу.

Ухвалою господарського суду від
06.02.2014р. порушено провадження у справі
№ 923/113/14, призначено судове засідання
на 25 лютого 2014р. та зобов`язано сторони
надати суду необхідні докази по справі.

В судове засідання 25.02.2014р.
відповідач не прибула, про причини
неявки суд не повідомила, витребуваних
документів суду не надала.

Ухвала про порушення справи від
06.02.2014р., направлена на адресу
відповідача, вказану в позовній заяві,
повернулася до суду з відміткою
поштового відділення: "Проживає в
м.Херсон", у зв'язку з чим ухвалою від
25.02.2014р., з метою встановлення юридичної
адреси відповідача, розгляд справи
було відкладено на 11.03.2014р. та
зобов'язано позивача надати суду витяг
з ЄДР із відомостями щодо
місцезнаходження відповідача.

05.03.2014р. Херсонською міською
радою на вимогу суду подано до
матеріалів справи витяг з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців №18281731
станом на 04.03.2014р., відповідно до якого
місцем проживання фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 є АДРЕСА_1.
Аналогічна адреса вказана позивачем у
позові, всі ухвали господарського суду
надсилалися саме за цією адресою.

В судове засідання 11.03.2014р.
представник позивача прибув.

Відповідач, повідомлена про
місце, день та час розгляду даної
справи в порядку, передбаченому ГПК
України, своїм правом взяти участь в
судовому засіданні не скористалася,
про причини неявки суд не повідомила,
витребувані судом документи не надала,
проти позову не заперечила.

Ухвала господарського суду
Херсонської області від 25.02.2014р. про
відкладення розгляду справи №923/113/14,
направлена відповідачеві за адресою,
відомості щодо якої містяться в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців,
повернулась до суду з відміткою
поштового відділення "За зазначеною
адресою не проживає".

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011р., в разі, якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (повідомленою суду позивачем в
позові, та за адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

За наведених обставин суд дійшов
висновку про можливість розгляду даної
справи за наявними матеріалами в
порядку статті 75 ГПК України.

Представник позивача підтримав
позовні вимоги в повному обсязі і
просить суд їх задовольнити.

У судовому засіданні 11.03.2014 р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника Херсонської міської ради,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, господарський
суд, -

в с т а н о в и в:

За приписами ч.1 ст. 10 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" сільські, селищні, міські ради
є органами місцевого самоврядування,
що представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами.

У відповідності до ст. ст. 13, 14
Конституції України, ст. ст. 177, 181, 324
Цивільного кодексу України, ст. 148
Господарського кодексу України, земля
та земельні ділянки є об'єктами
цивільних прав, а держава та
територіальні громади через свої
органи беруть участь у земельних
відносинах.

Органи виконавчої влади або
органи місцевого самоврядування у
правовідносинах, щодо розпорядження
земельними ділянками державної та
комунальної власності (наданні
земельних ділянок громадянам та
юридичним особам у власність або в
користування, відчуженні земельних
ділянок державної або комунальної
власності, укладенні, зміні, розірванні
договорів купівлі-продажу, ренти,
оренди земельної ділянки та інших
договорів, щодо земельних ділянок,
встановленні сервітуту, суперфіцію,
емфітевзису, в тому числі прийнятті
державними органами та органами
місцевого самоврядування відповідних
рішень) діють як органи, через які
держава або територіальна громада
реалізують повноваження власника
земельних ділянок.

Відповідно до рішення
Херсонської міської ради №893 від
30.11.2012р. "Про продаж земельних ділянок
несільськогосподарського призначення"
між Херсонською міською радою та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
26.12.2012р. було укладено договір
купівлі-продажу земельної ділянки, за
умовами якого позивач зобов'язався
передати за плату, а відповідач
прийняти у власність і оплатити
земельну ділянку площею 0,0109 га
(категорія земель - землі житлової та
громадської забудови), яка знаходиться
в АДРЕСА_2, цільове призначення
земельної ділянки - під
магазином-прибудовою, кадастровий
номер земельної ділянки - :01:001:0283.

26.12.2012р. даний договір посвідчено
приватним нотаріусом Херсонського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
та зареєстровано в Державному реєстрі
правочинів за №1318.

За умовами п. 2.1 договору
купівлі-продажу вартість земельної
ділянки становить 79520,00 грн.

У п. 2.2 договору сторони погодили,
що за рішенням сесії продаж вчиняється
за 79520,00 грн. (з урахуванням суми
сплаченого авансового внеску, яка
зараховується до ціни продажу
земельної ділянки), які покупець
зобов'язаний внести шляхом
безготівкового перерахування суми на
рахунок продавця протягом десяти
банківських днів від дати підписання
та нотаріального посвідчення цього
договору.

В п.4.2 договору сторони дійшли
згоди про те, що у разі порушення
терміну оплати за земельну ділянку,
передбаченого розділом 2 договору,
покупець сплачує продавцю пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми заборгованості за кожен день
прострочки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги
позивач зазначив, що відповідачем, в
порушення умов укладеного між
сторонами договору купівлі-продажу
земельної ділянки, несвоєчасно та не в
повному обсязі виконуються
зобов'язання в частині оплати вартості
земельної ділянки, що і стало підставою
для нарахування пені в сумі 6170 грн. 11
коп.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11
Цивільного кодексу України договір є
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків. Цивільні права і обов'язки
виникають як з передбачених законом
договорів, так і з договорів, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного
права, яка визначається як
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. До зобов'язань, що виникають
з договорів, застосовуються загальні
положення про зобов'язання, якщо інше
не випливає із закону або самого
договору. Як і будь-який правочин, він є
вольовим актом, оскільки виражає
спільну волю сторін, що втілюється у
договорі. Змістом договору є, власне, ті
умови, на яких сторони погоджуються
виконувати договір, і вони мають
дотримуватися взятих на себе
зобов'язань.

Укладений між Херсонської
міською радою та фізичною
особою-підприємцем договір за своєю
правовою природою є договором
купівлі-продажу.

Так згідно із ст. 656 Цивільного
кодексу України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 693
Цивільного кодексу України, якщо
договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо такий
строк не встановлений договором, - у
строк, визначений відповідно до статті
530 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Відповідно до приписів статей 525, 526
Цивільного кодексу України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших правових
актів, а за відсутності таких умов та
вимог - відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

У відповідності до пункту 1 статті 530
Цивільного кодексу України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено в судовому
засіданні, відповідач, всупереч умов
договору щодо належної та своєчасної
оплати за придбану земельну ділянку,
розрахувався з позивачем несвоєчасно
та не в повному обсязі, що є порушенням
як умов п.2.2 договору, так і статті 526
Цивільного кодексу України.

Як вже зазначалось, за умовами п.
2.2 договору купівлі-продажу земельної
ділянки відповідач (покупець за
договором) взяла на себе зобов'язання
щодо внесення грошових коштів в
рахунок оплати за придбану земельну
ділянку на розрахунковий рахунок
позивача протягом десяти банківських
днів з дати підписання та
нотаріального посвідчення цього
договору.

Договір підписано сторонами та
посвідчено нотаріально 26.12.2012р. З
урахуванням вихідних та святкових днів
в грудні 2012р. - січні 2013р. останнім
банківським днем для оплати
встановленої договором
купівлі-продажу ціни продажу земельної
ділянки є 11.01.2013р.

З матеріалів справи та пояснень
представника позивача слідує, що
станом на день розгляду справи
відповідач свої зобов'язання виконала
частково в сумі 37118 грн. 50 коп.

Так, відповідно до виписок ГУ ДКСУ
у Херсонській області 31.08.2012р.
відповідачем на рахунок Херсонської
міської ради внесено авансовий платіж
в сумі 21418 грн. 50 коп., 19.03.2013р. сплачено
10000,00 грн., 16.04.2013р. - 5700,00 грн.

Решту заборгованості в сумі 42401
грн. 50 коп. стягнуто з відповідача
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на
користь Херсонської міської ради на
підставі рішення господарського суду
Херсонської області від 02.10.2013р. у
справі №923/1226/13.

У зв'язку з неналежним виконанням
зобов'язання позивачем заявлено до
стягнення з відповідача за період з
15.01.2013р. по 31.12.2013р. неустойку у вигляді
пені в сумі 6170 грн. 11 коп.

Відповідно до статей 610, 611
Цивільного кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статті 216-218 Господарського
кодексу України та стаття 611 Цивільного
кодексу України передбачають, що у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, якими, зокрема, є
сплата неустойки.

Згідно зі статтею 614 Цивільного
кодексу України особа, яка порушила
зобов'язання несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлене договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відповідачем не надано
суду будь-яких підтверджень того, що
неналежне виконання господарського
зобов'язання сталось не з її вини.

Частиною 1 статті 546 ЦК України
передбачено, що виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком.

Згідно з ч.1 статті 548 ЦК України,
виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст. 549
Цивільного кодексу України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Отже, види забезпечення виконання
зобов'язань є спеціальними мірами
майнового характеру, які стимулюють
належне виконання зобов'язання
боржником шляхом встановлення
додаткових гарантій задоволення вимог
кредитора, а тому забезпечення
виконання зобов'язань будь-яким з
видів, передбачених статтею 546 ЦК
України, також створює зобов'язальні
правовідносини між кредитором та
боржником.

Відповідно до частини 1 статті 230
Господарського кодексу України,
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною 2 статті 551 ЦК України
передбачено що в разі, якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства. Розмір
неустойки, встановлений законом, може
бути збільшений у договорі.

Пунктом 4 статті 231 Господарського
кодексу України закріплено, що у разі
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Як вже зазначалось,
відповідальність сторін за договором
купівлі-продажу земельної ділянки
передбачена розділом 4 договору,
згідно п.4.2 якого у разі порушення
терміну оплати за земельну ділянку,
передбаченого розділом 2 даного
договору, покупець сплачує продавцю
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від суми заборгованості за
кожен день прострочення.

В статті 6 ЦК України чітко
сформовано принцип свободи договору,
та зазначено, що сторони в договорі
можуть відступити від положень актів
цивільного законодавства і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд.

Відповідно до п.4 статті 179
Господарського кодексу України при
укладанні господарських договорів
сторони можуть визначити зміст
договору на основі вільного
волевиявлення, коли сторони мають
право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не
суперечать законодавству.

Як вбачається з матеріалів
справи, 26.12.2012р. сторони підписали
договір купівлі-продажу земельної
ділянки без будь-яких зауважень.

Отже, підписуючи договір,
відповідач у відповідності з п.3 статті
181 ГК України погодився з його умовами,
у тому числі й застосуванням штрафних
санкцій.

Статтею 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
встановлено, що розмір пені,
передбачений статтями 1 та 2 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу, та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який нараховується
пеня.

Дослідивши поданий позивачем
розрахунок пені, здійснений відповідно
до вимог чинного законодавства, суд
приходить до висновку про
обґрунтованість заявленої позивачем
до стягнення пені в сумі 6170 грн. 11 коп.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

З огляду на викладене, зважаючи на
доведений факт невиконання
відповідачем п. 2.2 договору, враховуючи,
що викладені Херсонською міською радою
в позовній заяві факти щодо порушення
відповідачем умов договору
купівлі-продажу земельної ділянки
відносно повноти та своєчасності
сплати грошових коштів за придбану
земельну ділянку відповідачем не
спростовані, позовні вимоги про
стягнення неустойки у розмірі 6170 грн. 11
коп. є доведеними та такими, що
підлягають стягненню.

Відповідно до розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України судовими витратами є пов'язані
з розглядом справи в господарському
суді витрати, які складаються, у тому
числі, з судового збору.

За правилами статті 49 ГПК
України, якщо спір виник внаслідок
неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору.
Враховуючи, що даний спір доведено до
вирішення у судовому порядку з вини
відповідача, з останнього на користь
позивача стягуються 1827,00 грн.
судового збору.

На підставі наведених вище норм
матеріального права, керуючись ст.ст. 44,
49, 82- 85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Херсонської міської ради (73000,
м. Херсон, просп. Ушакова, 37, ; розрахунковий рахунок 0002,
код платежу 24060300, одержувач платежу УК
у м.Херсоні/м.Херсон/ 24060300, код 37959779,
банк одержувача ГУДКСУ у Херсонській
області, код банку 852010) пеню за
договором купівлі-продажу земельної
ділянки в сумі 6170 грн. 11 коп. та 1827 грн. 00
коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено та
підписано 14.03.2014р.

Суддя
М.Б. Сулімовська