ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 рокуСправа № 912/426/14
Господарський суд Кіровоградської
області в складі судді Т.В. Макаренко
розглянув у відкритому судовому
засіданні матеріали справи № 912/426/14

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Цехаве Корм ЛТД"

до відповідача: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1

про стягнення 60 882,24 грн,

представники сторін:

від позивача: Поп'юк Г.О., довіреність
від 19.04.2013 року;

від відповідача: участі не брали.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Цехаве Корм ЛТД"
звернулося до господарського суду з
позовною заявою про стягнення з
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
заборгованості за договором поставки
№ СХ31212 від 03.12.2012 в сумі 60 882,24 грн з
яких: суму основного боргу - 42 697,51 грн,
пеню - 6 703,20 грн, штраф - 4 269,75
грн, 15% за користування коштами - 7 211,78
грн.

Позивач подав до суду письмові
пояснення щодо нарахування пені та
відсотків за користування чужими
грошовими коштами, а також подав до
матеріалів справи копії документів на
підтвердження своїх доводів.

Відповідач участі свого представника в
засідання суду 12.03.2014 не забезпечив,
витребуваних судом документів не
подав. Водночас господарський суд
вважає відповідача таким, що належним
чином повідомлений про дату, час та
місце проведення засідання суду в силу
наступного.

Згідно із Законом України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців" місцезнаходження
юридичної особи або місце проживання
фізичної особи - підприємця
визначається на підставі відомостей,
внесених до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців.

Господарський суд надіслав ухвалу суду
від 14.02.2014 за адресою, яка зазначена у
позовній заяві та за якою відповідача
зареєстровано в ЄДРПОУ, а саме - 26400,
Кіровоградська область, Ульяновський
район, м. Ульяновка, вул. Уріцького, буд.
40. Відомості щодо іншої адреси
відповідача в матеріалах справи
відсутні.

Таким чином, враховуючи приписи
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" господарським судом
виконано вимоги частини першої статті
64 та статті 87 Господарського
процесуального кодексу України.

Згідно статті 75 Господарського
процесуального кодексу України якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

З урахуванням наведеного, враховуючи
належне повідомлення відповідача про
дату, час і місце проведення судового
засідання, господарський суд вважає
можливим розглянути справу № 912/426/14 в
судовому засіданні 12.03.2014 за
відсутності представника відповідача
та за наявними у справі документами.

Розглянувши наявні матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, обговоривши усі обставини
справи, оцінивши подані докази,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між товариством з обмеженою
відповідальністю "Цехаве Корм ЛТД"
(постачальник, позивач) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець,
відповідач) 03.12.2012 укладено договір
поставки № СХ031212 (далі - Договір),
згідно пунктів 1.1, 2.1 якого постачальник
зобов'язався поставити та передати у
власність покупцеві товар, покупець
зобов'язався прийняти товар і
своєчасно здійснити його оплату.
Предмет договору є товари для
відгодівлі тварин, що надалі
іменується - Товар, перелік і
найменування якого зазначається у
видаткових накладних та
рахунках-фактурах на кожну окрему
партію товару.

Ціна одиниці та вартість товару кожної
конкретної партії товару визначається
в рахунку-фактурі. Покупець
зобов'язався перерахувати на поточний
рахунок постачальника вартість
відповідної партії товару протягом 15
календарних днів з дати поставки
товару та підписання сторонами
видаткових накладних (п.п 4.1, 4.3
Договору).

Даний Договір відповідно до п. 9.1,
набрав чинності з моменту підписання
його сторонами і діє до 31.12.2012, але в
будь-якому випадку до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
за даним Договором.

Договір підписано та скріплено
печатками сторін.

Матеріалами справи підтверджено
належне виконання позивачем умов
Договору.

Постачальником поставлено покупцеві
товар всього на загальну суму 42697,51 грн,
що засвідчено видатковими накладними:
№ 4051 від 04.12.2012 на суму 31920.63 грн, № 4139
від 11.12.2012 на суму 10776,88 грн; рахунками на
оплату № 6259 від 04.12.2012, № 6348 від 11.12.2012,
податковими накладними.

Таким чином, з урахуванням п. 4.3
Договору, відповідач за отриманий
товар за вказаними накладними повинен
був остаточно розрахуватись до 27.12.2012
включно.

Проте, відповідачем у справі
зобов'язання по Договору в частині
оплати отриманого товару не виконано.

Відповідно до розрахунку позивача
заборгованість відповідача склала
42697,51 грн.

З метою досудового врегулювання спору,
позивачем на адресу відповідача була
направлена претензія від 16.01.2013 вих. №
17/13.

Проте, дана претензія залишена
відповідачем без відповіді та
належного реагування.

За змістом статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Укладений між сторонами Договір за
своєю правовою природою є договором
поставки, відтак до правовідносин, що
виникли між сторонами на підставі
даного договору слід застосовувати
положення законодавства, що регулюють
правовідносини поставки.

У відповідності до частини 1 статті 265
Господарського кодексу України за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених вказаним Кодексом.

За правилами статті 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Правовідносини купівлі-продажу
регулюються главою 54 Цивільного
кодексу України.

Статтею 509 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 ЦК України.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно статей 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

З урахуванням вказаних обставин, а
також тої обставини, що відповідачем у
справі позовні вимоги не заперечено,
факти, викладені в позовній заяві, не
спростовано, господарський суд вважає
позовні вимоги про стягнення з
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
заборгованість за договором поставки
№ СХ31212 від 03.12.2012 в сумі 42697,51
грн обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Крім того, за порушення умов оплати
товару позивач нарахував
відповідачеві пеню в сумі 6703,20 за
період з 27.12.2012 по 10.02.2014; штраф в розмірі
10% від вартості неоплаченого товару в
суму 4269,75 грн та відсотки за
користування грошовими коштами в
розмірі 15% річних в сумі 7211,78 грн за
період з 27.12.2012 по 10.02.2014.

Господарський суд враховує, що
пунктами 6.2.1, 6.2.2, 6.4 Договору
передбачено, що за порушення умов
оплати товару, визначеного п. 4.3
договору, сплачує постачальнику пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, яка діяла на момент прострочення
за кожен день прострочення від
вартості неоплаченого товару; за
порушення умов оплати товару, понад 5
робочих днів, додатково сплачується
штраф у розмірі 10% від вартості
неоплаченого товару; за весь час
прострочення оплати товару, покупець
понад суми пені, штрафів, збитків також
сплачує відсотки за користування
чужими грошовими коштами у розмірі 15%
річних.

Умовами договору, а саме п. 6.7 сторони
погодили, що неустойка нараховується
протягом 3 років з дня, наступного за
днем порушення стороною свого
обов'язку.

Стаття 217 Господарського кодексу
України встановлює у сфері
господарювання такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції.

Згідно частини 4 статті 231
Господарського кодексу України, у разі,
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Частина 6 статті 231 Господарського
кодексу України визначає, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

У відповідності до статті 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума, яку боржник
повинен сплатити кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Нормами ст. 536 Цивільного кодексу
України передбачено, що за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Таким чином, не суперечить вимогам
законодавства та відповідає умовам
договору (п.п. 6.2.2, 6.4) і підтверджується
матеріалами справи правомірність
нарахування позивачем відповідачеві
штрафу у сумі 4269,75 грн, що становить 10 %
від суми боргу - 42697,51 грн та 7211,78 грн 15%
за користування грошовими коштами в
період з 27.12.2012 по 10.02.2014.

Статтями 1, 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Наданий позивачем розрахунок суми пені
за період з 27.12.2012 по 10.02.2014 в сумі 6703,20
грн відповідає зазначеним вище
правовим нормам та умовам договору (п.п.
6.2.1, 6.7).

З урахуванням викладеного вище,
виходячи з наявних в матеріалах справи
доказів, позовні вимоги про стягнення з
відповідача пені в сумі 6703,20 за період з
27.12.2012 по 10.02.2014; штрафу в розмірі 10% від
вартості неоплаченого товару в суму
4269,75 грн та відсотків за користування
грошовими коштами в розмірі 15% річних в
сумі 7211,78 грн за період з 27.12.2012 по 10.02.2014
підлягають задоволенню.

Відповідач не надав господарському
суду доказів, які спростовують позовні
вимоги чи звільняють його від
цивільної відповідальності.

Згідно статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу ,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивачем у справі дотримано зазначені
вище процесуальні вимоги, відтак
позовні вимоги господарським судом
задовольняються в повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 49
Господарського процесуального кодексу
України на відповідача покладаються
судові витрати на судовий збір в сумі
1827,00 грн у повному обсязі.

На підставі вказаного та керуючись
ст.ст. 33,34,44,49, 82-85, 116, 117 ГПК України,
Законом України "Про судовий збір",
господарський суд, -

В И Р І
Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер
0, ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Цехаве Корм ЛТД" (01133,
м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 26 оф. 501,
) суму основного боргу 42
697,51 грн, пеню в сумі 6 703,20 грн, штраф у
сумі 4 269,75 грн, 15% за користування
коштами в сумі 7 211,78 грн, всього: 60 882,24
грн та судовий збір в сумі 1 827,00 грн.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили та направити
стягувачу.

Згідно ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення
господарського суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з дня його підписання до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Кіровоградської
області.

Повне рішення складено 17.03.2014.

Суддя
Т. В. Макаренко