ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.03.14р. Справа № 904/10179/13

За позовом Приватного підприємства
"Антарес", м. Підгороднє,
Дніпропетровської області

до Приватного підприємця ОСОБА_1, м.
Дніпропетровськ

про визнання недійсною угоди

Суддя Первушин Ю.Ю.

Представники:

від позивача: Ромашко Р.М. - представник,
довіреність № б/н від 20.01.2013 року;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "Антарес"
звернувся до господарського суду
Дніпропетровської області з позовною
заявою про визнання недійсним Договору
про надання правової допомоги
укладеного з Приватним підприємцем
ОСОБА_1 та про стягнення з Відповідача
грошових коштів у розмірі 80 000 грн. 00
коп.

Ухвалою господарського суду від 31.12.2013
року порушено провадження у справі
№ 904/10179/13 та призначено справу до
розгляду у судовому засіданні на 27.01.2014
року.

У судовому засіданні 27.01.2014 року
представник позивача подав клопотання
(а.с. 28), в якому просив суд витребувати
у Господарського суду м. Києва належним
чином засвідчену копію Договору
доручення № б/н від 01.09.2010 року,
оскільки у Позивача не має можливості
надати документи необхідні для
вирішення спору. Позивач у клопотанні
зазначив, що в Господарського суду м.
Києва розглядалась справа №32/14-65/294-2012
за позовом Приватного підприємства
"Антарес" до Приватного підприємця
ОСОБА_1 про визнання договору
недійсним, в якій міститься зазначений
Договір доручення № б/н від 01.09.2010 року.

Ухвалою господарського суду від 27.01.2014
року витребувано у господарського суду
м. Києва (01030, м. Київ, вул. Богдана
Хмельницького, буд. 44-в) копію Договору
доручення № б/н від 01.09.2010 року
укладеного між Приватним
підприємством "Антарес" та Приватним
підприємцем ОСОБА_1, та копії доказів
здійснення сторонами дій на виконання
вищевказаного Договору (акти виконаних
робіт, квитанції, платіжні доручення),
копії відповідних документів
міститься в матеріалах справи
Господарського суду м. Києва №
32/14-65/294-2012, розгляд справи відкладено на
12.02.2014 року.

Ухвалою господарського суду від 12.02.2014
року розгляд справи відкладено на
24.02.2014 року, у зв'язку з неявкою
представника відповідача у судове
засідання та необхідністю
витребування додаткових документів.

Представник позивача у судовому
засіданні 24.02.2014 року подав клопотання
про продовження строку розгляду спору
до 13.03.2014 року для надання витребуваних
відомостей по справі за позовом ПП
"Антарес" до ПП ОСОБА_1

Ухвалою господарського суду від 24.02.2014
року продовжено строк розгляду спору
до 13.03.2014 року, розгляд справи
відкладено на 05.03.2014 року.

Відповідач у судові засідання 27.01.2014
року, 12.02.2014 року, 24.02.2014 року та 05.03.2014
року не з'явився, відзив на позов не
надав. В матеріалах справи наявні
поштові конверти з ухвалою суду про
виклик у судове засідання (а.с.46, 56), які
були направлені на вказану у витязі з
ЄДР (а. с. 49-50) адресу відповідача та
повернуті до суду у зв'язку закінченням
терміну зберігання.

Відповідно до п.3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. №18, особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про
час і місце розгляду судом справи у
разі виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору (п.3.9.2
постанови).

Суд вважає можливим розглянути спір за
відсутності представника відповідача,
згідно ст.75 ГПК України, оскільки в
матеріалах справи достатньо
документів необхідних господарському
суду для прийняття правомірного та
обґрунтованого рішення.

У порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 05.03.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши представника позивача,
оцінивши надані до матеріалів справи
докази в їх сукупності, господарський
суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач мотивує свої позовні вимоги
тим, що 05.06.2011 року між Приватним
підприємством "Антарес" (далі - Позивач)
укладено з Приватним підприємцем
ОСОБА_1 (далі - Відповідач) усний договір
про надання правової допомоги у спорі
зі страховою компанією
«Альфа-Страхування».

Згідно вказаного правочину директором
ПП «Антарес» Богменком Г.А. «за
юридичні послуги по захисту прав в
спорі з Страховою компанією «Альфа-
Страхування» було передано ПП ОСОБА_1
грошові кошти у сумі 80 000, 00 грн., що
підтверджується квитанцією
прибутково- касового ордера від 05.06.2011
року (а.с. 11). Судом оглянуто оригінал у
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 208 Цивільного кодексу
України, у письмовій формі належить
вчиняти: правочини між юридичними
особами; правочини між фізичною та
юридичною особою, крім правочинів,
передбачених частиною першою статті 206
цього Кодексу.

Пунктом 1 статті 206 Цивільного кодексу
України передбачено, що усно можуть
вчинятися правочини, які повністю
виконуються сторонами у момент їх
вчинення, за винятком правочинів, які
підлягають нотаріальному посвідченню
та (або) державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу
України, за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про
адвокатуру та адвокатську діяльність",
договір про надання правової допомоги
укладається в письмовій формі.

За приписами статті 215 Цивільного
кодексу України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Крім того, ч.3 ст. 214 Цивільного кодексу
України, відмова від правочину
вчиняється у такій самій формі, в якій
було вчинено правочин.

Отже, недійсність правочину може
наступати лише за певні порушення
закону.

За таких обставин, вирішуючи спір про
визнання договору недійсним,
необхідним є встановлення наявності
тих обставин, з якими закон пов'язує
визнання угод недійсними і настання
відповідних наслідків, а саме:
відповідність змісту угод вимогам
закону, додержання встановленої форми
угоди; правоздатність сторін за угодою;
у чому конкретно полягає
неправомірність дій сторони тощо.

Зокрема, постановою Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 06.11.2009 року
встановлено, що не є укладеними
правочини (договори), у яких відсутні
встановлені законодавством умови,
необхідні для їх укладення (відсутня
згода за всіма істотними умовами
договору; не отримано акцепт стороною,
що направила оферту; не передано майно,
якщо відповідно до законодавства для
вчинення правочину потрібна його
передача тощо). Згідно із статтями 210 та
640 ЦК не є вчиненим також правочин у
разі нездійснення його державної
реєстрації, якщо правочин підлягає
такій реєстрації. Встановивши ці
обставини, суд відмовляє в задоволенні
позову про визнання правочину
недійсним. Наслідки недійсності
правочину не застосовуються до
правочину, який не вчинено.

Як свідчить з матеріалів справи,
спірний договір укладено з
недодержанням встановленої
законодавством форми укладання
договору, у звязку з чим його не можна
вважати укладеним, а неукладений
договір не підлягає визнанню
недійсним.

За вказаних обставин суд вважає вимоги
Позивача необгрунтованими та
недоведеними, тому такими, що не
підлягають задоволенню.

Господарський суд вважає, що грошові
кошти були отримані відповідачем за
неукладеним правочином, тобто без
належних правових підстав.

Таким чином, Позивач не позбавлений
права звернутися із відповідними
вимоги до відповідача на підставі ст.
1212 Цивільного кодексу України.

З урахуванням вищенаведеного,
господарський суд з поданого позову не
вбачає правових підстав для
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір залишаються за позивачем.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43-45, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня підписання
рішення шляхом подання апеляційної
скарги до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
через господарський суд
Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено 13.03.2014
року.

Суддя Ю.Ю. Первушин