ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2014 р.
Справа № 914/576/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Сухович Ю.О. при секретарі
судових засіданні Мак Л.Б., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія
ВЕЕМ-Металавтопром", м.Львів

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "СлавСнаб", м.Вологда,
Російська Федерація

про стягнення 485 360,00 рос. рубл., що за
курсом НБУ станом на 18.02.2014р. складає 119
563,58 грн.

За участю представників сторін:

від позивача Хомик В.П. - представник
(довіреність вих.№2 від 21.01.2014р.);

від відповідача не з'явився.

Права та обов'язки сторін передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви
про відвід судді не поступали,
клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не надходили. В
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Товариством
з обмеженою відповідальністю "Компанія
ВЕЕМ-Металавтопром" до Товариства з
обмеженою відповідальністю "СлавСнаб"
про стягнення 485 360,00 рос. рубл., що за
курсом НБУ станом на 18.02.2014р. складає
119 563,58 грн.

Ухвалою суду від 21.02.2014р. прийнято
позовну заяву до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 12.03.2014р.

Представником позивача подано
клопотання (вих. №32 від 03.03.2014р.
(вх. №8508/14 від 03.03.2014р.), яким на
виконання вимог ухвали суду від 21.02.2014р.
просить суд долучити до матеріалів
справи наступні документи:
довідку-підтвердження, що у
провадженні господарських судів
України або іншого органу, який в межах
своєї компетенції вирішує спір, немає
справи зі спору між вказаними у справі
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав та немає рішення цих органів з
такого спору; витяг з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців від 10.12.2013р.,
щодо правосуб'єктності позивача;
нотаріально посвідчена копія з
перекладом на російську мову ухвали
суду від 21.02.2014р. з підтвердженням
відправлення відповідачу; позовна
заява на державній мові; акт звірки
взаєморозрахунків від 28.02.2014р.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю, просив позов задоволити з
підстав викладених у позовній заяві,
стягнути з відповідача основний борг в
сумі 485 360,00 рос. рубл., що за курсом НБУ
станом на 18.02.2014р. складає 119 563,58 грн.

Відповідач явку представника в судове
засідання не забезпечив, через
канцелярію суду подав відзив на
позовну заяву вих.№ 24 від 28.02.2014р. (вх.
№85003/14 від 03.03.2014р.), в якому позовні
вимоги про стягнення 485 360,00 рос. рубл.
визнав повністю. Зазначив, що приймати
участь в судовому засіданні не зможе у
зв'язку із значними витратами на
транспорт та відрядження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, суд вважає за можливе
розглянути справу відповідно до ст. 75
ГПК України при відсутності
представника відповідача за наявними у
ній матеріалами, яких достатньо для
вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази та заслухавши пояснення
представника позивача, суд,-

встановив:

03.01.2012р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Компанія
ВЕЕМ-Металавтопром" (постачальник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "СлавСнаб" (покупець)
було укладено контракт №03-01/12 (далі по
тексту - контракт), відповідно до умов
якого постачальник зобов'язувався
поставити, а покупець прийняти і
оплатити автобусні сидіння, запасні
частини до них, підставки до сидінь,
кріплення сидінь, автомобільна тканина
(надалі - товар) в асортименті,
кількості і за цінами, вказаних в
погоджених сторонами специфікаціях,
які є невід'ємною частиною даного
договору. Сидіння виробництва України
і їх поставка відбувається з території
України.

Згідно п.1.2. контракту специфікація на
кожну партію товару погоджується
сторонами на підставі письмових
замовлень.

За умовами п.3.1.1., п.3.3 контракту
постачальник зобов'язувався поставити
товар в кількості і в терміни
встановлені даним контрактом. Покупець
зобов'язувався проводити оплату
вартості товару на умовах даного
контракту.

Згідно п.5.1. та п.5.2. контракту вартість
сидінь є договірною і встановлюється у
валюті Російської Федерації. Ціни на
товар є твердими і після погодження
сторонами специфікації на партію
товару зміні не підлягають.

17.12.2012р. сторонами було укладено
доповнення №1 до контракту №03-01/12 від
03.01.2012р. (надалі - доповнення №1),
відповідно до п.1 якого сторони дійшли
згоди внести наступні зміни та
доповнення до контракту, а саме до п.5.4.,
п.7.1. та п.9 контракту.

За умовами п.1.2. доповнення №1 у зв'язку
зі змінами законодавства України п.5.4.
контракту викласти в наступній
редакції: При розрахунках можуть бути
використані всі форми оплати,
здійснені в термін 45 (сорока п'яти)
календарних днів з моменту
відвантаження товару.

Відповідно до п.1.3. доповнення №1 та п.7.1.
контракту даний контракт вступає в
силу з моменту його підписання. Термін
дії контракту - по 31.12.2015р.

За умовами п.1.4. доповнення №1 та п.9.
контракту - адреса та реквізити
покупця: РФ 160000 м.Вологда,
вул.Зосімовська, 2.

Згідно п.8.1. контракту сторони погодили,
що всі спірні питання по реалізації
контракту вирішуються шляхом
переговорів. У випадку недосягнення
згоди спори розглядаються у
господарському суді країни
постачальника.

Позивач на виконання умов контракту та
на підстав узгодженої специфікації №6
від 12.11.2013р. поставив відповідачу товар
на загальну суму 1 303 360,00 рос. рубл.

Проте, відповідач порушив свої
зобов'язання, здійснив частково оплату
за поставлений товар на загальну суму
818 000,00 рос. рубл.

Відтак, станом на момент подання
позовної заяви у відповідача існує
основний борг в сумі 485 360,00 рос. рубл., що
за курсом НБУ станом на 18.02.2014р. складає
119 563,58 грн., який позивач
просить стягнути з відповідача.

При прийнятті рішення суд виходить із
наступного:

Відповідно до ст.123 ГПК України
іноземні суб'єкти господарювання мають
такі самі процесуальні права і
обов'язки, що і суб'єкти господарювання
України, крім винятків, встановлених
законом або міжнародним договором,
згода на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України.

Відповідно до ст.124 ГПК України
підсудність справ за участю іноземних
суб'єктів господарювання визначається
цим Кодексом, законом або міжнародним
договором, згода на обов'язковість
якого надана Верховною Радою України.

У п.8.1. контракту сторони погодили, що
всі спірні питання по реалізації
контракту вирішуються шляхом
переговорів. У випадку недосягнення
згоди спори розглядаються у
господарському суді країни
постачальника.

Зважаючи на те, що постачальником є
позивач - ТзОВ "Компанія
ВЕЕМ-Металавтопром",, місцезнаходження
якого у м.Львові, відтак останній
правомірно подав позов до
господарського суду Львівської
області.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України,
однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема є договори
та інші правочини. Згідно ст.174
Господарського кодексу України однією
з підстав виникнення господарського
зобов'язання є господарський договір
та інші угоди, передбачені законом, а
також угоди не передбачені законом, але
такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору, з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості. За умовами ст.629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Зміст договору становлять умови,
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, але при укладенні договору
сторони повинні керуватися вимогами
Цивільного кодексу України, іншими
актами цивільного законодавства.

Укладений між сторонами контракт
№03-01/12 від 03.01.2012р. за своєю правовою
природою є договором поставки.

За договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ст.712 ЦК України).

Згідно ст.265 ГК України за договором
поставки одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Факт виконання позивачем зобов'язань
по контракту на загальну суму
1 303 360,00 рос. рубл., підтверджується
електронною декларацією форми МД-2
№209140000/2013/041628 від 21.11.2013р. та
міжнародною товарно-транспортною
накладною (СМR) № 0807719 від 21.11.2013р.

Відповідачу було виставлено
рахунок-фактуру №6 від 12.11.2013р. на
підставі узгодженої специфікації №6
від 12.11.2013р. на загальну суму 1 303 360,00
рос. рубл.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п.1.2. доповнення №1 до
контракту №03-01/12 від 03.01.2012р. сторони
погодили, що при розрахунках можуть
бути використані всі форми оплати,
здійснені в термін 45 (сорока п'яти)
календарних днів з моменту
відвантаження товару.

Відповідач провів часткову оплату за
поставлений товар на загальну суму
818 000,00 рос. рубл., що
підтверджується банківськими
виписками: від 11.12.2013р. на суму 150 000,00
рос. рубл., від 21.01.2014р. на суму 220 000,00 рос.
рубл., від 28.01.2014р. на суму 200 000,00 рос.
рубл., від 06.02.2014р. на суму 148 000,00 рос.
рубл., від 12.02.2014р. на суму 100 000,00 рос.
рубл.

Відтак, станом на момент подання
позовної заяви у відповідача існує
основний борг в сумі 485 360,00 рос. рубл. Ця
сума відображена сторонами також у
підписаному між ними акті звірки
взаєморозрахунків станом на 19.02.2014р.

Як вбачається із п.5.1. контракту
вартість сидінь є договірною і
встановлюється у валюті Російської
Федерації.

Відповідно до ч.2 ст.192 ЦК України
іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.3 ст.533 ЦК України використання
іноземної валюти, а також платіжних
документів в іноземній валюті при
здійсненні розрахунків на території
України за зобов'язаннями допускається
у випадках, порядку та на умовах,
встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст.198 ГК України
грошові зобов'язання учасників
господарських відносин повинні бути
виражені і підлягають оплаті у гривнях.
Грошові зобов'язання можуть бути
виражені в іноземній валюті лише у
випадках, якщо суб'єкти господарювання
мають право проводити розрахунки між
собою в іноземній валюті відповідно до
законодавства. Виконання зобов'язань,
виражених в іноземній валюті,
здійснюється відповідно до закону.

Положенням ст.2 Закону України "Про
банки та банківську діяльність"
визначено, що кошти - це гроші у
національній або іноземній валюті чи
їх еквівалент.

Згідно вимог п.4 ст.55 ГПК України ціна
позову визначається у позовах про
стягнення іноземної валюти - в
іноземній валюті та у карбованцях
відповідно до офіційного курсу,
встановленого Національним банком
України на день подання позову.

У відповідності із ст.193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Аналогічно відповідно до
ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

За умовами ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання свого
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Суд враховуючи вищенаведені норми
Цивільного кодексу України та
Господарського кодексу України дійшов
висновку про те, що вимога позивача про
стягнення основного боргу в сумі 485 360,00
рос. рубл. (еквівалент згідно
офіційного курсу НБУ 119 563,58 грн.) є
обгрунтованою та підлягає задоволенню.

Слід зазначити, що відповідач визнав
позов повністю, про що вказав у відзиві
на позовну заяву вих.№ 24 від 28.02.2014р. (вх.
№85003/14 від 03.03.2014р.), підписаному
генеральним директором.

Згідно ч.5 ст.78 ГПК України у разі
визнання відповідачем позову
господарський суд приймає рішення про
задоволення позову за умови, що дії
відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб.

Оскільки визнання відповідачем позову
не суперечить законодавству і не
порушує прав і охоронюваних законом
інтересів інших осіб, суд приймає
визнання позову.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство
у господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Сплата судового збору підтверджується
платіжним дорученням №872 від 18.02.2014р. - 2
391,58 грн., який відповідно до ст.49 ГПК
України підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.11, 192, 525, 526, 530, 533, 612, 627-629,
712ЦК України, ст.ст.174, 192, 193, 198, 265 ГК
України, ст.ст. 43, 33, 34, 49, 55, 75, 78, 82-85, 115, 116,
123, 124 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "СлавСнаб" (Російська
Федерація, 160000, м.Вологда,
вул.Зосімовска, 2; ІПН , КПП 352501001,
ОГРН 828; банківські реквізити: р/р
№ в ЗАТ Банк «Вологдабанк»;
к/с , БИК 041509717) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія
ВЕЕМ-Металавтопром" (юридична адреса:
79069, м.Львів, вул.Шевченка, 323; поштова
адреса: 79035, м.Львів, вул.Зелена, 149-г;
, п/р 9 в ЦФ
ПАО "Кредобанк", Львів, Україна, МФО 325365,
SWIFT code: WUCBUA2X; Банк-кореспондент: КБ
"Собинбанк" м.Москва Росія, SUBARUMM, ИНН
БИК 044525487, кор. рахунок в РКЦ
№ , кор.
рахунок № , кор. рахунок в
ПАТ "Кредобанк") основний борг в сумі 485
360,00 рос. рубл. (еквівалент згідно
офіційного курсу НБУ 119 563,58 грн.) та 2 391,58
грн. судового збору (еквівалент згідно
офіційного курсу НБУ 9 707,19 рос. рублів).

3. Наказ видати після набрання судовим
рішення в законної сили, в порядку
ст.116 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст.85 ГПК України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93
ГПК України.

5. Згідно ст.87 ГПК України повне рішення
та ухвали надсилаються сторонам,
прокурору, третім особам, які брали
участь в судовому процесі, але не були
присутні у судовому засіданні,
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення не пізніше трьох днів з
дня їх прийняття або за їх зверненням
вручаються їм під розписку
безпосередньо у суді.

Повний текст рішення

виготовлено 14.03.2014р.

Суддя
Сухович Ю.О.