ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2014 р.Справа № 922/5149/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Смірнової О.В.

при секретарі судового засідання
Ямщикової М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства
"Транс-Атлас" (м. Луцьк) до
Приватного підприємства
"ВВС-Транссервіс" (смт. Васищеве) про
стягнення 3 000, 00 грн. за участю
представників сторін:

позивача - не з"явився;

відповідача - Гоготова В.В.,
довіреність від 24.12.2013 р.

ВСТАНОВИВ:

18 грудня 2013 року Приватне підприємство
"Транс-Атлас" (м. Луцьк) звернулось до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою про
стягнення з Приватного підприємства
"ВВС-Транссервіс" (смт. Васищеве) 3000 грн.
боргу та судового збору, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що відповідач в
порушення заявки № З-12062013-2 від 12.05.2013 р.
неналежним чином виконав свої
зобов"язання щодо оплати послуг
перевезення.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 18 грудня 2013
року було прийнято вказану позовну
заяву, порушено провадження у справі та
призначено її розгляд на 20 січня 2014
року.

09 січня 2014 року позивач надав лист вих.
№ 1 від 31.12.2013 р., в якому повідомив про
те, що відповідач здійснив частковий
платіж на суму 1500 грн. та
заборгованість відповідача становить
1500 грн., також цим листом просив суд
долучити до матеріалів справи
додаткові документи та розглянути
справу за відсутності його
представника.

20 січня 2014 року відповідач надав
відзив на позовну заяву, в якому
зазначив, що позивач не направив на
адресу відповідача міжнародну товарно
- транспортну накладну з відміткою або
UAB "LITBANA", UAB "RIMPEX", у зв"язку з чим у
відповідача не виник обов"язок
провести оплату послуг позивача на
підставі п. 17 заявки № З-12062013-2 від 12.06.2013
р. та просив суд відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 20 січня 2014
року було відкладено розгляд справи на
03 лютого 2014 року.

03 лютого 2014 року позивач надав лист
вих. № 2 від 29.01.2014 р., в якому повідомив
про те, що відповідач здійснив
частковий платіж на суму 1500 грн. та
заборгованість відповідача становить
1500 грн., також цим листом просив суд
долучити до матеріалів справи
додаткові документи та розглянути
справу за відсутності його
представника.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 03 лютого 2014
року було відкладено розгляд справи на
13 лютого 2014 року.

13 лютого 2014 року представник позивача у
судове засідання не з"явився,
документів, витребуваних ухвалою, суду
не надав.

Представник відповідача проти позову
заперечував з мотивів, наведених у
відзиві.

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши обставини та
докази на їх підтвердження, заслухавши
представника відповідача, судом
встановлено наступне.

Позивач у позовній заяві посилається
на те, що 12 червня 2013р. сторонами була
узгоджена заявка № З-12062013-2 на
перевезення вантажу автомобільним
транспортом по маршруту м. Полтава - м.
Вільнюс, якою визначено строки оплати
послуг перевезення - "оплата по
оригіналах документів: заявка, рахунок,
акт наданих послуг, CMR, довідка про
транспортні витрати з мокрою печаткою
впродовж 10 банківських днів", вартість
послуг - 10653,70 грн.

Позивач зазначає, що ним були виконані
свої зобов"язання щодо надання послуг
перевезення та здійснено перевезення
вантажу за маршрутом у визначені
строки, надіслано оригінали документів
19.06.2013 р. відповідачу, проте відповідач
з ним розрахувався частково, що і стало
підставою позивачу для звернення до
суду з відповідним позовом.

Проте відповідач у своєму відзиві на
позовну заяву посилається на укладений
між сторонами договір № Д-12062013-З від
12.06.2013 р. та зазначає, що заявка З-12062013-2
від 12.06.2013 р. була узгоджена на
виконання цього договору.

Відповідач у судовому засіданні 03.02.2014
р. для огляду суду надав оригінал
договору № Д-12062013-З від 12.06.2013 р.
Вказаний договір підписаний обома
сторонами та скріплений печатками.
Належним чином засвідчена копія цього
договору № Д-12062013-З від 12.06.2013 р.
долучена судом до матеріалів справи.

Судом встановлено, що 12 червня 2013 р. між
Приватним підприємством "Транс-Атлас"
(м. Луцьк) та Приватним підприємством
"ВВС-Транссервіс" (відповідач) був
укладений договір № Д-12062013-З від
12.06.2013р. про організацію перевезення
вантажу автомобільним транспортом, у
відповідності до умов якого позивач
взяв на себе зобов*язання на підставі
письмових заявок від відповідача
виконати транспортне перевезення
вантажу шляхом залучення до виконання
перевезення транспортних засобів, що
належать позивачу у відповідності до
умов даного договору та заявок.

Пунктом 2.5 договору сторони узгодили,
що перевезення виконуються на підставі
письмових заявок, які направляються
відповідачем позивачу поштою або
факсом.

Таким чином, суд дійшов висновку про те,
що зобов"язання між сторонами за
вказаною заявкою існували на підставі
договору № Д-12062013-З від 12.06.2013 р.

Відповідно до умов п. 4.2 договору оплата
послуг за перевезення вантажу є
договірною та визначається в заявці.

Пунктом 3.1.7 договору сторонами
встановлено обов'язок позивача
здійснити доставку вантажу в пункт
призначення та видати його
вантажоодержувачу, а також зробити
відмітку в міжнародній
товарно-транспортній накладній
отримання вантажу вантажоодержувачем.

Згідно пункту 12 заявки № З-12062013-2 від
12.06.2013р. сторонами досягнуто
домовленість про доставку вантажу
вантажоодержувачу UAB "LITBANA" в пункт
призначення Вільнюс (Латвія).

На підтвердження виконання
перевезення по маршруту м. Полтава - м.
Вільнюс, позивачем надана міжнародна
товарно-транспортна накладна від
14.06.2013р., за змістом якої вбачається, що
перевезення виконувалося по маршруту
м. Полтава (Україна) - м. Анікщає (Латвія)
до вантажоодержувача UAB "RIMPEX" (графа № 2
). Проте в наданих міжнародних
товарно-транспортних накладних
відсутня відмітка вантажоодержувача UAB
"RIMPEX" в графі № 24, що дає підстави
вважати, що позивачем не здійснено
доставку вантажу у відповідності до
умов договору та заявки № З-12062013-2 від
12.06.2013р., та в порушення п. 3.1.7 не
зроблено відмітку вантажоодержувача
UAB "RIMPEX" в графі № 24.

Відповідно до статті 14 Конвенції про
договір міжнародного автомобільного
перевезення вантажів якщо з будь-якої
причини виконання договору на
встановлених вантажною накладною
умовах є чи стає неможливим до прибуття
вантажу до передбаченого для його
доставки місця, перевізник запитує
інструкції в особи, яка має право
розпоряджатися вантажем відповідно до
положень статті 12.

Позивачем не надано письмових пояснень
причин неможливості виконання
договору на встановлених вантажною
накладною умовах. Тобто не надано
доказів доставки вантажу
вантажоодержувачу.

Як вже було вище зазначено, сторони
узгодили порядок оплати, яка
здійснюється по оригіналам документів:
замовлення, рахунок, акт виконаних
робіт, CMR, договір, довідка про
транспортні витрати з мокрою печаткою
на протязі 10-ти банківських днів.

Відповідач у своїх запереченнях
зазначив, що він не отримував від
позивача оригіналів документів.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем надано до суду поштовий опис
з відміткою про відправку як доказ
направлення відповідачу документів, в
якому зазначені наступні документи:
копія заявки № 3-12052013-2 від 12.06.2013 р.,
копія рахунку-фактуру № СФ-01778 від
18.06.2013 р., копія акту здачі- прийняття
робіт № ОУ-0858 від 18.06.2013 р., копія
податкової накладної № 128 від 18.06.2013 р.,
копія CMR № 245740, копія CMR № 245741, копія
акту звірки від 29.11.2013 р., тобто
відповідачу були направлені копії
документів.

Відповідач вважає, що у нього не виник
обов*язок провести оплату послуг
позивача, а часткова оплата була
зроблена в якості передплати послуг
позивача.

В силу вимог ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
свої вимог та заперечень.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов"язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. Обов"язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення. Це стосується позивача,
який повинен доказати факти, на
підставі яких пред"явлено позов, а
також відповідача, який має можливість
доказувати факти, на підставі яких він
будує заперечення проти позову.

У відповідності до вимог ст. 54 ГПК
України, позовна заява повинна містити
виклад обставин, на яких ґрунтуються
позовні вимоги з зазначенням доказів.
До обставин, на яких позивач
обґрунтовує свої вимоги, відносять
обставини, які становлять предмет
доказування у справі. Предмет
доказування це сукупність обставин,
які необхідно встановити для
правильного вирішення справи. У
предмет доказування включаються факти
матеріально-правового характеру, що є
підставою вимог позивача та заперечень
відповідача..

Статтею 32 ГПК України закріплено, що
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до приписів ст. 908
Цивільного кодексу України
перевезення вантажів, пасажирів,
багажу, пошти здійснюється за
договором перевезення.

Статтею 909 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором
перевезення вантажу одна сторона
(перевізник) зобов'язується доставити
довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату.

В розумінні ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу, тобто із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки, зокрема, з договорів та інших
правочинів.

Згідно з положеннями ст.ст. 202, 205, 207 ЦК
України, правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, дво-або
багатостороннім правочином (договором)
є погоджена дія двох або більше сторін.
Правочин може вчинятись усно або в
письмовій формі; сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони; якщо він
підписаний сторонами.

Згідно з положенням ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як встановлено судом та було вище
вказано між сторонами був укладений
договір № Д-12062013-3 від 12.06.2013 р. та було
узгоджено замовлення № З-12062013-2 від
12.05.2013 р., у відповідності до умов якого
позивач взяв на себе зобов"язання по
здійсненню перевезення вантажу по
маршруту м. Полтава (Україна) - м.
Анікщає (Латвія) до вантажоодержувача
UAB "RIMPEX" (графа № 2 ), проте позивач надав
суду копію CMR № 245741, яка у графі "24"
"вантаж одержано" не містить відмітки
вантажоодержувача -UAB "RIMPEX" (графа № 2 ),
отже позивачем не надано до суду
належних доказів виконання ним своїх
зобов"язаннь щодо доставки вантажу
належному отримувачу.

Відповідно до вимог ст. 530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Крім того, позивачем в обґрунтування
своїх позовних вимог не надано суду
доказів направлення оригіналів
документів відповідачу для виникнення
його обов"язку щодо оплати послуг.

Відповідно до ст. 1 ГПК України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Таким чином, враховуючи викладені
обставини, дослідивши матеріали
справи, суд дійшов висновку про те, що
позивачем не доведено факт виконання
ним взятих на себе за договором та
заявкою зобов'язань, а саме не
доставлено вантаж вантажоодержувачу
та не направлено повного пакету
документів, як того вимагає пункт 17
заявки № З-12062013-2 від 12.06.2013р., отже на
момент звернення до суду права
позивача порушені не були, тому
заявлена позивачем вимога про
стягнення з відповідача 3000 грн. боргу
заборгованості є необґрунтованою,
такою, що не підтверджена належними
доказами, тому суд дійшов висновку про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується п. 1 ч. 1 ст. 49 ГПК
України. У спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
судовий збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Таким чином, судовий
збір у даній справі покладається на
позивача.

На підставі ст.ст.124, 129 Конституції
України, ст.ст.908,909 ЦК України,
керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49,54 ст.ст.82-85
ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Повне рішення складено 13.02.2014 р.

Суддя О.В. Смірнова