РІШЕННЯ

"07" березня 2014 р.Справа №
921/55/14-г/13Господарський суд
Тернопільської області

у складі судді Стопника С.Г.

Розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ранголі", вул.
Центральна, 21, с. Гора, Бориспільський
район, Київська область, 08324

до Селянського фермерського
господарства "Тюльпан", вул. Л. Українки,
36а, м. Теребовля, Тернопільська
область, 48100

про cтягнення заборгованості

За участю представників сторін:

позивача: Корнієнко А.Г. - довіреність
№б/н від 01.12.2013р.

відповідача: не з'явився

Учаснику судового процесу роз'яснено
права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20,
22, 81-1 Господарського процесуального
кодексу України (далі - ГПК України).

За відсутності клопотання сторін
технічна фіксація судового процесу не
здійснювалася.

В судовому засіданні 07.03.2014р.
відповідно до ст.85 ГПК України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Суть справи: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Ранголі", с. Гора,
Бориспільський район, Київська область
звернулося до господарського суду
Тернопільської області з позовною
заявою до відповідача - Селянського
фермерського господарства "Тюльпан", м.
Теребовля, Тернопільська область про
cтягнення заборгованості в сумі 346010,04
грн., в тому числі: 331520,40 грн. основного
боргу, 10154,52 грн. пені, 1991,77 грн.
інфляційних втрат, 2343,35 грн. 3% річних.

14.02.2014р. представником позивача подано
заяву (вх.№5196 від 14.02.2014р.) про
збільшення розміру позовних вимог,
відповідно до якої останній просить
стягнути з відповідача суму
заборгованості у розмірі 387343,39 грн., в
тому числі: 331520,40 грн. основного боргу,
2075,96 грн. втрати від інфляції, 5404,69 грн.
процентів, 23935,93 грн. пені та 24406,41 грн.
(355926,81 грн. - 331520,40 грн.) коригування суми
основної заборгованості у зв'язку зі
зміною курсу гривні до долара США. До
заяви також додано докази сплати
судового збору, виходячи із збільшеної
суми позову, та докази її направлення
відповідачу.

Суд, розглянувши подану представником
позивача заяву про збільшення позовних
вимог, її приймає до розгляду як таку,
що подана у відповідності до ст.22 ГПК
України, а тому справа розглядається,
виходячи із нового предмету позову.

Розгляд справи відповідно до ст.77 ГПК
України двічі відкладався на 14.02.2014р. та
на 07.03.2014р. для надання можливості
відповідачу подати свої заперечення
проти позову та забезпечити участь в
засіданні повноважного представника.

Відповідач уповноваженого
представника в засідання не направив,
хоча про час та дату розгляду справи
повідомлявся належним чином. У
поданому 06.03.2014р. відзиві на позовну
заяву визнав заборгованість перед
позивачем в сумі 331520,40 грн. (основний
борг), а в частині стягнення пені,
інфляційних витрат та 3% річних просить
в позові відмовити через форс-мажорні
обставини, що мали місце в 2013 році, а
саме - несприятливі погодні умови, що
спричинили пошкодження
сільськогосподарських культур на
площі 320 га (27%) СФГ "Тюльпан", в
підтвердження чого долучено копію
висновку Торгово-промислової палати
України №2098/05-4 від 11.09.2013р. Крім того,
відповідач просить відстрочити
виконання рішення суду у даній справі
до 30.08.2014 року через сезонність
господарської діяльності
господарства, погіршення
матеріального стану господарства,
відсутність його вини у виникненні
спору, та просить врахувати, що
стягнення боргу вже тепер призведе до
ускладнення виконання рішення суду,
так як таких коштів в господарства
немає.

Враховуючи, що участь представників
сторін не визнавалася судом
обов'язковою, брати участь в судовому
засіданні, є правом сторони,
передбаченим ст.22 ГПК України, поданих
доказів є достатньо для вирішення
спору по суті, а тому справа
розглядається за наявними у ній
матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, господарський суд встановив:

- 11.04.2013р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Ранголі"
(Постачальник) та Сільським
фермерським господарством "Тюльпан"
(Покупець) укладено договір поставки
№34/13, відповідно до умов якого (п.1.1)
Постачальник в порядку та на умовах,
визначених Договором, зобов'язався
поставити (передати) в обумовлені
строки Покупцю засоби захисту рослин
(надалі - Товар), вказані в специфікації,
що є невід'ємною частиною цього
Договору, а Покупець зобов'язався
прийняти цей Товар та своєчасно
здійснити його оплату.

Як передбачено у п.1.2 Договору,
кількість, асортимент, ціна Товару, а
також умови оплати, поставки та місце
поставки Товару визначаються в
специфікації, що є невід'ємною частиною
цього Договору.

Відповідно до п.п.6.3, 6.4 Договору Сторони
погодилися застосовувати при
проведенні розрахунків за товари,
вказані у специфікації, курс продажу
іноземних валют (Долар США/Євро) до
гривні, що встановлений УМВБ, і в тому
випадку, коли курс УМВБ на день
проведення розрахунків (перерахування
коштів) є вищим за курс відповідної
іноземної валюти на дату відвантаження
Товару за відповідними накладними,
сума належна до оплати визначається за
відповідною формулою, вказаною у п.6.4
Договору.

Відповідно до п.9.1 Договору останній
набирає чинності з моменту його
підписання Сторонами і діє до 31 грудня
2013 року.

В специфікації №1 від 11.04.2013р. сторони
погодили кількість, номенклатуру та
ціну Товару, що має бути поставлена
Покупцю, на загальну суму 307533,12 грн. (з
ПДВ), а також порядок оплати Товару (п.5):
згідно рахунку-фактури шляхом
перерахування коштів на
розрахунковий/поточний рахунок
Постачальника наступним чином 30%
передоплати протягом трьох
календарних днів з моменту її
погодження, 70% з відстрочкою платежу до
01 жовтня 2013 року.

Вищевказана специфікація підписана
уповноваженими представниками сторін,
скріплена їх печатками та є невід'ємною
частиною договору поставки №34/13 від
11.04.2013р.

Як стверджує позивач (з врахуванням
заяви про збільшення позовних вимог
від 14.02.2014р. та додаткових пояснень до
позовної заяви від 04.03.2014р.), ним на
виконання умов договору поставки №34/13
від 11.04.2013р. відповідно до видаткової
накладної №РН-0000118 від 22.04.2013р. передано
відповідачу товар на загальну суму
280637,52 грн. Разом з тим, у реквізитах
видаткової накладної помилково
вказано договір №66/11 від 06.05.2011 року.

Дослідивши матеріали справи, а також
додатково поданий представником
позивача на вимогу суду договір
поставки №66/11 від 06.05.2011р., суд
погоджується з твердженнями позивача
про те, що поставка товару згідно
видаткової накладної №РН-0000118 від
22.04.2013р. на суму 280637,52 грн. була
здійснена на виконання умов договору
поставки №34/13 від 11.04.2013р., оскільки
номенклатура, кількість та ціна товару,
вказана у накладній, відповідає
номенклатурі, кількості та ціні товару,
що мав бути поставлений відповідачу
відповідно до специфікації №1 від
11.04.2013р. і яка є невід'ємною частиною
договору поставки №34/13 від 11.04.2013р.

Крім того, позивачем здійснено
поставку захисту рослин згідно
видаткових накладних №РН-0000222 від
03.06.2013р. на суму 49984,08 грн. та №РН-0000305 від
05.07.2013р. на суму 898,80 грн.

У вказаних видаткових накладних
зазначено як підставу для поставки
товару договір №34/13 від 11.04.2013р., проте
враховуючи, що номенклатура товару,
його кількість та ціна не
узгоджувалися сторонами у
специфікації №1 від 11.04.2013р. до договору
№34/13, інших специфікацій до договору,
як стверджує представник позивача, не
підписувалось, а відтак суд приходить
до висновку, що поставка товару згідно
видаткових накладних №РН-0000222 від
03.06.2013р. на суму 49984,08 грн. та №РН-0000305 від
05.07.2013р. на суму 898,80 грн. була здійснена
поза межами договору № 34/13 від 11.04.2013р.
та відповідно не врегульована ним,
тобто між сторонами у справі виникли
зобов'язання, які за своїм змістом
фактично є укладенням у спрощений
спосіб, передбачений ч.1 ст.181 ГК
України, договору купівлі-продажу.

Згідно зі ст.692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару, якщо договором
не передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України та
ст. 193 ГК України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином згідно
умов договору та вимог діючого
законодавства. Одностороння відмова
від виконання зобов'язання або зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором чи законом.

З наявних матеріалів справи слідує, що
відповідач зобов'язаний був провести
розрахунок за поставлений товар:

- згідно видаткової накладної №РН-0000118
від 22.04.2013р. у передбачені п.5
специфікації №1 від 11.04.2013р. строки, а
саме: 30% передоплати (84191,26 грн.) - до
14.04.2013р., та решту 70% (280637,52 грн.) - до
01.10.2013р.;

- згідно видаткових накладних №РН-0000222
від 03.06.2013р. на суму 49984,08 грн. та №РН-0000305
від 05.07.2013р. на суму 898,80 грн. - відповідно
до ч.1 ст.692 ЦК України - безпосередньо
після прийняття товару, тобто з
урахуванням ст.253 ЦК України на
наступний день.

Як стверджує позивач, та випливає із
поданих ним доказів, відповідач за
отриманий товар розрахунку не провів, у
зв'язку з чим позивачем заявлено до
стягнення в судовому порядку 331520,40 грн.
основного боргу.

Відповідач у поданому відзиві визнав
заявлену до стягнення суму основного
боргу в розмірі 331520,40 грн., а тому
позовні вимоги в цій частині
підлягають до задоволення.

Як передбачено ч.2 ст.625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення з
відповідача 5404,69 грн. 3% річних за період
з 14.04.2013р. по 14.02.2014р., які також
підлягають до задоволення як
обгрунтовано заявлені.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 2075,96 грн. втрат від
інфляції (згідно розрахунку наведеного
у заяві про збільшення розміру
позовних вимог за періоди
квітень-травень 2013р. та
жовтень-листопад 2013р. без врахування
періодів прострочення платежу, у яких
мала місце дефляція).

Разом з тим, слід зазначити, що
інфляційні нарахування на суму боргу,
сплата яких передбачена частиною
другою статті 625 ЦК України, виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення в їх сплаті. Зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція) (п.п.3.1, 3.2
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань").

Суд, здійснивши перерахунок заявленої
до стягнення суми інфляційних втрат
окремо по кожній накладній та з
урахуванням кінцевого строку
нарахування, визначеного позивачем,
визнає правомірним стягнення з
відповідача 1178,68 грн. інфляційних втрат
за період з 01.10.2013р. по 30.11.2013р.
нарахованої на суму 196446,26 грн. (70% по
видатковій накладній №РН-0000118 від
22.04.2013р.).

В частині стягнення решти 897,28 грн. в
позові слід відмовити, в зв'язку з
неправильним нарахуванням збитків від
інфляційних процесів.

Також, відповідно до п.7.2 Договору
поставки №34/13 від 11.04.2013р. сторони
погодили, що у разі порушення Покупцем
строків оплати Товару за даним
Договором, Покупець сплачує
Постачальнику пеню у розмірі, який
розраховується, виходячи з розміру
подвійної облікової ставки, яка
встановлюється Національним банком
України і діє у період прострочення,
від відповідної суми простроченого
зобов'язання за кожен календарний день
прострочення. При цьому Сторони
узгодили, що частина 6 ст.232
Господарського кодексу України (щодо
обмеження строку нарахування штрафних
санкцій) не застосовується.

Здійснивши власний перерахунок
заявленої до стягнення суми пені, суд
визнає правомірним нарахування 9616,25
грн. пені за період з 14.04.2013р. по 14.02.2014р.
на суму 84191,26 грн. (30% по видатковій
накладній №РН-0000118 від 22.04.2013р.) та 9585,50
грн. пені за період з 01.10.2013р. по 14.02.2014р.
(70% по видатковій накладній №РН-0000118 від
22.04.2013р.), а всього на суму 19201,75 грн., яка
також підлягає до задоволення.

В частині стягнення решти пені (4734,18
грн.), нарахованої за несвоєчасне
виконання зобов'язань по видаткових
накладних №РН-0000222 від 03.06.2013р. та
№РН-0000305 від 05.07.2013р. в позові
відмовляється як безпідставно
заявленій, оскільки такі поставки були
здійснені поза межами договору №34/13
від 11.04.2013р., а тому по вказаних
накладних нарахування і стягнення пені
є неузгодженими.

Щодо стягнення з відповідача 24406,41 грн.
(355926,81 грн. - 331520,40 грн.) коригування суми
основної заборгованості у зв'язку зі
зміною курсу гривні до долара США,
нарахованого відповідно до п.6.3 та п.6.4
Договору поставки №34/13 від 11.04.2013р., то в
задоволенні таких вимог суд відмовляє,
оскільки право збільшити передбачені
ст.625 ЦК України нарахування сторони
мають лише в частині процентів річних.
Щодо офіційних встановлених державою
інфляційних збитків, то право
збільшити їх сторонам не надано, і
вимогу про їх стягнення позивач вже
заявив, які суд задоволив. Таким чином,
позивач отримав компенсацію від
інфляції.

Щодо посилань відповідача на
форс-мажорні обставини, підтверджені
Висновком Торгово-промислової палати
України №2098/05-4 від 11.09.2013р., як на
підставу звільнення СФГ "Тюльпан" від
відповідальності за порушення умов
договору у вигляді сплати пені,
інфляційних витрат та 3% річних, то такі
судом відхиляються, оскільки:

- відповідно до ч. 2 ст. 218 ГК України
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.

- згідно ч.1, 2 ст.614 ЦК України особа, яка
порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

- пунктами 8.1. та 8.3. договору №34/13 від
11.04.2013р. передбачено, що сторони
звільняються від відповідальності за
невиконання або неналежне виконання
умов цього Договору у випадку дії
Форс-мажорних обставин, настання яких
не залежить від Сторін і безпосередньо
впливає на можливість виконання цього
Договору. Сторона, яка зазнала дії
Форс-мажорних обставин, негайно
повідомляє іншу Сторону у письмовій
формі про початок та припинення дії
таких обставин.

В даному випадку, на думку суду,
відповідач не довів того, що
форс-мажорні обставини, встановлені у
висновку Торгово-промислової палати
України №2098/05-4 від 11.09.2013р.,
безпосередньо вплинули на можливість
своєчасного виконання відповідачем
своїх зобов'язань щодо проведення
розрахунку за отриманий товар, також
відповідачем не доведено, що ним вжито
усіх залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Відсутність у боржника грошей у
готівковій формі або грошових коштів
на його рахунку в банку, і як наслідок,
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання, якщо навіть у цьому немає
його провини, не звільняють боржника
від відповідальності за прострочення
грошового зобов'язання.

Також, суд відхиляє клопотання
відповідача про відстрочення
виконання рішення суду у даній справі
до 30.08.2014р., оскільки відповідно до
вимог ст.121 ГПК України, п.7.2 Постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 17.10.2012 р. №9 "Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України", підставою для відстрочки,
розстрочки, зміни способу та порядку
виконання рішення можуть бути
конкретні обставини, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим у визначений строк або
встановленим господарським судом
способом.

Проте, відповідачем не наведено
виняткових обставин, які б служили
підставою для відстрочки виконання
рішення суду, а лише вказується на
несприятливість виконання рішення
суду для господарства у даний час,
також не обгрунтовано належними
доказами реальність виконання рішення
суду після 30.08.2014р.

У відповідності до вимог ст.49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору покладаються на відповідача
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Селянського
фермерського господарства "Тюльпан"
(вул. Лесі Українки, 36а, м. Теребовля,
Тернопільська область, код 21152613) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ранголі" (вул.
Центральна, 21, с. Гора, Бориспільський
район, Київська область, код 35866777): 331520
(триста тридцять одну тисячу п'ятсот
двадцять) грн. 40 коп. основного боргу, 5404
(п'ять тисяч чотириста чотири) грн. 69
коп. 3% річних, 1178 (одну тисячу сто
сімдесят вісім) грн. 68 коп. втрат від
інфляції, 19201 (дев'ятнадцять тисяч
двісті одну) грн. 75 коп. пені, 7146 (сім
тисяч сто сорок шість) грн. 11 коп. в
повернення сплаченого судового збору.

Наказ видати стягувачеві після
набрання рішенням законної сили

3. В решті позову відмовити.

На рішення суду, яке не набрало
законної сили, сторони у справі,
прокурор, треті особи, мають право
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня підписання повного
тексту рішення через місцевий
господарський суд.

Повне рішення складено та підписано "13"
березня 2014 року.

Суддя
С.Г. Стопник