ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"11" березня 2014 р.
Справа № 918/599/13

Господарський суд Рівненської області
у складі судді Пашкевич І.О.,

при секретарі судових засідань Шарапі
О.В.,

розглянувши матеріали справи за
позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2

до KOREA MACHINE TRADE

про розірвання договору та стягнення
заборгованості в сумі 7 089,26 євро, що в
гривневому еквіваленті дорівнює 73 873,45
грн.

за участі представників:

від позивача: ОСОБА_3, довіреність № б/н
від 09.04.2013 р.;

від відповідача : не з'явився.

Статті 20, 22, 91 Господарського
процесуального кодексу України
позивачу роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20
ГПК України відсутні.

Обставини справи: В квітні 2013 року
Фізична особа - підприємець ОСОБА_2
звернулась до господарського суду
Рівненської області з позовною заявою
до KOREA MACHINE TRADE про розірвання договору
купівлі - продажу №21/0113 та стягнення
заборгованості в сумі 7 089,26 євро, що в
гривневому еквіваленті дорівнює 73 873,45
грн.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що на виконання укладеного
між сторонами договору купівлі-продажу
позивач перерахував відповідачу 7089,26
євро за товар, який останній в
порушення умов зазначеного договору
позивачу не передав, пославшись на його
відсутність. Таким чином, зі сторони
Відповідача має місце істотне
порушення умов договору, оскільки
позивач позбавлений можливості вчасно
придбати машини, що є предметом
договору, та у строки, які передбачені
Законом України "Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті". Враховуючи викладене, позивач
вважає що Договір купівлі - продажу
№21/0113 підлягає розірванню а сплачені
ним кошти в сумі 7089,26 євро підлягають
стягненню з відповідача.

З урахуванням того, що учасником
спірних правовідносин є іноземний
суб'єкт господарювання, суд при
вирішенні питання щодо підвідомчості
та визначення підсудності даної справи
керувався наступним.

Відповідно до статті 123 ГПК України
іноземні суб'єкти господарювання мають
такі самі процесуальні права і
обов'язки, що і суб'єкти господарювання
України, крім винятків, встановлених
законом або міжнародним договором,
згода на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України.

Стаття 124 Господарського
процесуального кодексу України
визначає компетенцію господарських
судів у справах за участю іноземних
підприємств і організацій, в якій
зокрема вказано, що підсудність справ
за участю іноземних суб'єктів
господарювання визначається цим
Кодексом, законом або міжнародним
договором, згода на обов'язковість
якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про
міжнародне приватне право" цей Закон
застосовується до питань, що
виникають у сфері приватноправових
відносин з іноземним елементом,
зокрема, щодо підсудності судам
України справ з іноземним елементом.

Загальні правила підсудності судам
України справ з іноземним елементом
передбачено ст. 75 Закону України "Про
міжнародне приватне право", відповідно
до якої підсудність судам України
справ з іноземним елементом
визначається на момент відкриття
провадження у справі, незважаючи на те,
що в ході провадження у справі підстави
для такої підсудності відпали або
змінилися, крім випадків, передбачених
у статті 76 цього Закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 76 вказаного
Закону суди можуть приймати до свого
провадження і розглядати будь-які
справи з іноземним елементом у
випадках, зокрема, якщо сторони
передбачили своєю угодою підсудність
справи з іноземним елементом судам
України, крім випадків, передбачених у
статті 77 цього Закону.

В даному випадку спірні
правовідносини виникли між сторонами
на підставі укладеного між позивачем
та відповідачем договору
купівлі-продажу №21/0113 від 21 січня 2013
року відповідно до умов п. 8.1 якого всі
спори, які можуть виникати із даного
договору або у зв'язку з ним будуть, по
можливості вирішуватись шляхом
переговорів, при недосягненні
компромісу, спірні питання підлягають
вирішенню в Арбітражному суді по місцю
знаходження позивача.

Як про те зазначено у п. 5 Роз'яснень
Президії Вищого господарського суду
України від 31.05.2002р. № 04-5/608 "Про деякі
питання практики розгляду справ за
участю іноземних підприємств і
організацій" господарський суд може
порушити провадження зі справи у
випадку наявності у
зовнішньоекономічному договорі
арбітражної угоди, якщо визначить, що
така угода є недійсною, втратила
чинність або не може бути виконана
(пункт 3 статті 2 Конвенції про визнання
та виконання іноземних арбітражних
рішень, Нью-Йорк, 1958).

Згідно з п. 1 статті 8 Закону України "Про
міжнародний комерційний арбітраж" суд,
до якого подано позов з питання, що є
предметом арбітражної угоди, повинен,
якщо будь-яка із сторін просить про це
не пізніше подання своєї першої заяви
по суті спору, припинити провадження у
справі і направити сторони до
арбітражу, якщо не визнає, що ця
арбітражна угода є недійсною, втратила
чинність або не може бути виконана. Так,
арбітражна угода не може бути виконана,
якщо сторони неправильно виклали назву
третейського суду або зазначили
арбітражну установу, якої не існує.

Враховуючи, що сторонами у Договорі
купівлі-продажу №21/0113 від 21 січня 2013
року зазначено арбітражну установу
якої не існує, арбітражна угода
визначена сторонами у п.8.1 Договору
виконана не може бути, у зв'язку з чим
наявні підстави для розгляду справи
Господарським судом Рівненської
області, по місцю знаходження позивача

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 29 квітня 2013
року порушено провадження у справі,
розгляд якої призначено на 08 жовтня 2013
року.

В судовому засіданні 11 березня 2014 року
представник позивача підтримав позов в
повному обсязі з підстав зазначених в
позовній заяві.

Відповідач відзиву на позов не надав,
явку свого повноважного представника у
жодне судове засідання не забезпечив,
про день, час та місце слухання справи
повідомлявся належним чином.

Згідно інформаційного листа Вищого
господарського суду України №01-08/315 від
29.05.2009 р. "Про деякі питання, повязані із
застосуванням Конвенції про вручення
за кордоном судових та позасудових
документів у цивільних або комерційних
справах" доручення щодо вручення
документів за кордоном надсилаються
безпосередньо до Центрального органу
іноземної держави, визначеного
запитуваною державою згідно зі статтею
2 Конвенції, або через Міністерство
юстиції України.

Відповідно до абз. 2 п. 8 роз'яснення
президії Вищого господарського суду
України №04-5/608 від 31.05.2002 р. "Про деякі
питання практики розгляду справ за
участю іноземних підприємств і
організацій" взаємодія судів України з
судовими органами інших держав з цього
питання, а також щодо виконання за
кордоном інших процесуальних дій
регулюються конвенцією з питань
цивільного процесу і угодами про
взаємну правову допомогу, укладеними
Україною з іншими державами.

Відповідно до частини 9 пункту 1
вищезазанчених роз'яснень за змістом
статей 41, 12 - 17, 123 ГПК для іноземних
суб'єктів господарської діяльності
передбачено національний режим
судового процесу для розгляду справ,
підвідомчих господарським судам.

Зважаючи на те, що Республіка Корея є
учасником Гаазької Конвенції про
вручення за кордоном судових та
позасудових документів у цивільних або
комерційних справах від 15.11.1965 року,
судом застосоване положення ст. 15
вказаної вище Конвенції зокрема, щодо
повідомлення сторін у строк щонайменше
шість місяців.

Пунктом 3.9.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" передбачено, що у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що судом вжито усіх
можливих заходів щодо повідомлення
відповідача про дату, час та місце
розгляду справи, то суд, враховуючи ч.2
статті 15 Конвенції вважає за можливе
здійснити розгляд справи без участі
представника відповідача.

Встановивши фактичні обставини справи,
оцінивши надані докази та вислухавши
представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

21 січня 2013 року між KOREA MACHINE TRADE
(Продавець) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 (Покупець)
було укладено Договір купівлі - продажу
№21/0113 (далі Договір, а.с. 9-11), згідно умов
якого Відповідач зобов'язувався
поставити Позивачу б/в машини:

- б/в 5оz машина для виготовлення
паперових стаканів, модель 5оz, Корея - 6
штук;

- б/в 6,5оz машина для виготовлення
паперових стаканів, модель 6,5оz, Корея - 4
штуки;

- б/в машина для упаковки паперових
стаканів, виробник Tukbyul-Gigye-Jejakso, Корея - 1
штука;

- б/в флексодрукарська, висікальна
машина 3-колірна з вісікальним модулем
5oz, Корея -1 штука (п. 1.1 Договору).

У відповідності до пунктів 2.3, 2.4
Договору загальна вартість договору
складає 46 700,00 євро. Форма оплати - 100 %
передоплата.

Згідно п. 10.1 Договору він вступає в силу
та діє до повного його виконання.

На виконання п.2.4 Договору 23 січня 2013 р.
позивач сплатив відповідачу 7089,26 євро
(що на час оплати становило 75 460,05 грн за
курсом НБУ), що підтверджується
банківською випискою від 23.01.2013 року
(а.с. 12) та платіжним дорученням №7 від
23.01.2013 року (а.с. 61).

21 березня 2013 року відповідач листом
повідомив позивача про продаж машин, що
є предметом Договору та неможливість
їх поставки (а.с. 13-14).

Вивчивши подані письмові докази,
оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
господарський суд дійшов висновку, що
позовна вимога про стягнення з
відповідача 7089,26 євро є обґрунтованою,
виходячи з наступного.

За своєю правовою природою
господарські зобов'язання, які виникли
між сторонами, є зобов'язаннями з
купівлі-продажу.

Відповідно до статті 25 Конвенції ООН
"Про договори міжнародної
купівлі-продажу товарів" від 11.04.1980 року
(учасниками якої є Україна - з 23.08.1989
року, Республіка Корея - з 17.02.2004 року)
порушення договору, допущене однією із
сторін, є істотним, якщо воно тягне за
собою таку шкоду для іншої сторони, що
остання значною мірою позбавляється
того, на що вона мала право
розраховувати на підставі договору,
крім випадків, коли сторона, що
порушила договір, не передбачала
такого результату, і розумна особа, що
діє в тій самій якості за аналогічних
обставин, не передбачала б його.

У відповідності до статті 30
зазначеної Конвенції продавець
зобов'язаний поставити товар, передати
документи, що стосуються його, та
передати право власності на товар
відповідно до вимог договору та цієї
Конвенції.

Згідно зі статтею 33 Конвенції ООН
"Про договори міжнародної
купівлі-продажу товарів" продавець
повинен поставити товар:

a) якщо договір встановлює чи дає
можливість визначити дату поставки - в
цю дату;

b) якщо договір визначає чи дає
можливість визначити період часу для
поставки - в будь-який момент у межах
цього періоду, оскільки з обставин не
випливає, що дата поставки
призначається покупцем; або

c) в будь-якому іншому разі - в розумний
строк після укладення договору.

Оскільки, строк поставки товару
договором не встановлено, відповідач
станом на час розгляду справи своїх
зобов'язань з поставки товару не
виконав, та враховуючи те, що такі
зобов'язання за Договором не можуть
бути виконані останнім, про що він
повідомив позивача листом від 21.03.2013
року, то сплачені позивачем кошти
підлягають стягненню з відповідача.

Із встановлених вище обставин справи
слідує, що відповідач не виконав своїх
зобов'язань по передачі товару, крім
того не надав суду доказів, які б
свідчили про повернення сплачених
позивачем коштів, відтак позовна
вимога позивача про стягнення з KOREA MACHINE
TRADE 73 873,45 грн. стверджується наявними в
матеріалах справи доказами, є
обґрунтованою та підлягає до
задоволення.

Що стосується позовної вимоги про
розірвання договору купівлі-продажу
№21/0113 від 21.01.2013 року, суд зазначає
наступне.

Згідно статті 49 Конвенції ООН "Про
договори міжнародної купівлі-продажу
товарів" від 11.04.1980 року покупець може
заявити про розірвання договору,
зокрема, якщо невиконання продавцем
будь-якого з його зобов'язань за
договором або за цією Конвенцією є
істотним порушенням договору.

Згідно зі статтями 26, 27 зазначеної
Конвенції Заява про розірвання
договору має чинність лише в тому разі,
якщо вона зроблена іншій стороні
шляхом повідомлення.Оскільки інше
прямо не передбачене частиною III цієї
Конвенції, у разі, коли сповіщення,
запит чи інше повідомлення дано або
зроблено стороною відповідно до
частини III та засобами, належними за
даних обставин, затримка чи помилка при
передачі повідомлення або його
недоставлення за призначенням не
позбавляє цю сторону права посилатися
на своє повідомлення.

Зі змісту вказаних статей Конвенції
вбачається, що повідомлення може бути
здійснено в будь-якій формі, в тому
числі і шляхом подачі позову до суду з
вимогою про розірвання договору, що і
вчинив позивач.

Виходячи з приписів статті 25 Конвенції
порушення Договору допущене
відповідачем - а саме невиконання
зобов'язань з поставки товару, є
істотним, так як воно тягне за собою
таку шкоду для позивача, що останній
значною мірою позбавляється того, на що
він мав право (згідно укладеного між
сторонами Договору) розраховувати.

Враховуючи те, що відповідачем
допущене істотне порушення умов
договору купівлі-продажу №21/0113 від
21.01.2013 року він підлягає розірванню.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідач вимог позивача не
спростував. Доказів належного
виконання зобов'язання за Договором
суду не надав.

Виходячи з вищевикладеного, наявні
правові підстави для стягнення з
відповідача заборгованості в розмірі 7
089,26 євро, що в гривневому еквіваленті
дорівнює 73 873,45 грн., що виникла у зв'язку
з невиконанням умов Договору
купівлі-продажу №21/0113 від 21.01.2013 року та
розірвання вказаного Договору в
судовому порядку.

Позов підлягає задоволенню в повному
обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий
збір покладається на відповідача в
сумі 2 867,50 грн.

Виходячи з викладеного та керуючись
ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Розірвати договір купівлі-продажу
№21/0113 від 21.01.2013 року укладений між KOREA
MACHINE TRADE та фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2.

3. Стягнути з KOREA MACHINE TRADE (RM.701 HWANGKUM-PLAZA BLDG.
MOK-DONG-SEORO 285 (SINJEONG-DONG) YANGCHEON-GU, SEOUL, SOUTH KOREA)
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) 7 089,26
євро, що еквівалентно 73 873,45 грн. та 2 867,50
грн. судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено "17" березня 2014
року.

Суддя
Пашкевич І.О.