м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/2155/14 05.03.14Господарський суд
міста Києва у складі судді Чебикіної
С.О., розглянувши справу за позовом
Мигеля Михайла Олександровича до Байди
Юрія Івановича, Приватного
підприємства «Флора» про визнання
недійсним пункту договору дарування
корпоративних прав, за участю
представників позивача - адвоката
Стасюка О.Л. за договором №б/н від 22.12.2013
року, відповідача 1- адвоката
Бачинського Я.Л. за договором №б/н від
03.12.2013 року, відповідача 2 - Балабуха С.Є.
довіреність №15-1/05/13 від 15.05.2013 року,
У лютому 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача 1 про
визнання недійсним п. 3 договору
дарування корпоративних прав від 31
жовтня 2006 року на Приватне
підприємство «Флора», укладеного між
Байдою Юрієм Івановичем та Мигелем
Михайлом Олександровичем.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 12.02.2014 року порушено
провадження у справі та призначено
справу до розгляду на 03.03.2014р.
03.03.2014 року відповідачем через
канцелярію господарського суду м.
Києва надано відзив на позовну заяву в
якому відповідач позов визнав.
03.03.2014 року позивачем в судовому
засіданні надано заяву про уточнення
та збільшення позовних вимог, в якій
позивач просить суд визнати недійсним
договір дарування корпоративних прав
від 31 жовтня 2006 року на Приватне
підприємство «Флора», укладеного між
Байдою Юрієм Івановичем та Мигелем
Михайлом Олександровичем та
зобов'язати державну реєстраційну
службу привести у відповідність
відомості Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців до стану на день внесення
оскаржуваних змін (скасувати усі без
виключення реєстраційні дії починаючи
з 31 жовтня 2006 року).
03.03.2014 року в судовому засіданні
оголошено перерву до 05.03.2014 року.
05.03.2014 року позивачем через канцелярію
господарського суду м. Києва надано
заяву про уточнення позовних вимог та
доповнення до заяви про уточнення
позовних вимог, в яких позивач просить
суд позовні вимоги щодо зобов'язання
державної реєстраційної служби
привести у відповідність відомості
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців до
стану на день внесення оскаржуваних
змін (скасувати усі без виключення
реєстраційні дії починаючи з 31 жовтня
2006 року) уточнити та викласти їх в
наступній редакції: «визнати частково
недійсними зміни до установчих
документів юридичної особи -
приватного підприємства «Флора» (код
сили рішенням суду, починаючи з 31
жовтня 2006 року і які є наслідком
виконання оскаржуваного договору
відчуження корпоративних прав ПП
Заяви про уточнення позовних вимог та
доповнення до них, які надані до суду
03.03.2014 року та 05.03.2014 року прийняті
судом.
05.03.2014 року позивач через канцелярію
господарського суду м. Києва надав
клопотання про залучення до участі в
справі в якості відповідача Приватне
підприємство «Флора».
Клопотання позивача про залучення до
участі у справі іншим відповідачем
Приватного підприємства «Флора»
заслуговує на увагу, і тому відповідно
до вимог ст. 24 ГПК суд вважає за
необхідне залучити до участі у справі в
якості відповідача 2 Приватне
підприємство «Флора».
Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні дані, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.
Предметом даного спору є вимоги про
визнання недійсним договору дарування
корпоративних прав від 31 жовтня 2006 року
з підстав відсутності згоди дружини
відповідача 1 на відчуження його
корпоративних прав та визнання
частково недійсними зміни до
установчих документів юридичної особи
- приватного підприємства «Флора», які
є наслідком виконання оскаржуваного
договору відчуження корпоративних
прав ПП «Флора» як вимоги
взаємопов'язаної та похідної від
вищенаведеної першої позовної вимоги.
Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьої, п'ятою,
шостою ст. 203 Цивільного кодексу
Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства, особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі,
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом, правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Частиною 3 ст. 215 Цивільного кодексу
України встановлено, що якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).
Судом встановлено, що 31 жовтня 2006 року
між Байдою Юрієм Івановичем
(дарувальник) та Мигелем Михайлом
Олександровичем (обдарований) було
укладено договір дарування
корпоративних прав, за умовами якого
дарувальник передав, а обдарований
прийняв у власність безоплатно
корпоративні права на приватне
підприємство «Флора», що надалі
іменується підприємство (юридична
район, с. Підгайці, вул. Дубнівська, 16,
код 32890325) свідоцтво про державну
реєстрацію юридичної особи ПП «ФЛОРА»
видане Луцькою районною державною
адміністрацією Волинської області
Зазначені корпоративні права належать
дарувальнику на підставі статуту
підприємства, зареєстрованого Луцькою
районною державною адміністрацією
11.03.2004 року за реєстраційним №
04051425Ю0130037, державна реєстрація змін до
установчих документів ПП «ФЛОРА»
проведена державним реєстратором
Луцької районної державної
адміністрації Косик Т.Ф. 22.08.2005 року. (п. 1
З моменту укладення договору до
обдарованого переходять усі права та
обов'язки власника підприємства,
передбачені його статутом та чинним
законодавством України, а дарувальник
втрачає всі права щодо підприємства (п.
Як вбачається із свідоцтва про
укладення шлюбу серії І-ЕГ №355476, 15.10.1983
р. між Байдою Юрієм Івановичем та
Байдою (Петренко) Аллою Валентинівною
було укладено шлюб, зареєстрований
Луцьким міським відділом ЗАГС
Доказів розірвання або припинення
вказано шлюбу матеріали справи не
Державна реєстрація приватного
підприємства «Флора» як юридичної
особи була проведена 11.03.2004 р., тобто на
час перебування в шлюбі відповідача та
З огляду на вищевикладене факт
реєстрації шлюбу в державних органах
РАЦС тягне за собою встановлення
презумпції виникнення спільної
сумісної власності на майно, набуте
подружжям під час дії зареєстрованого
шлюбу. Дана презумпція може бути
спростована законом або договором.
Жодних доказів на спростовування
наведеного матеріали справи не
За змістом ст. 60 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
У відповідності ст. 61 Сімейного кодексу
України об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя може бути
будь-яке майно, за винятком виключеного
з цивільного обороту.
В рішенні Конституційного Суду України
від 19.09.2012 р. № 17-рп/2012 у справі за
конституційним зверненням приватного
підприємства «ІКІО» щодо офіційного
тлумачення положення частини першої
статті 61 Сімейного кодексу України
зазначено, що власність у сім'ї існує у
двох правових режимах: спільна сумісна
власність подружжя та особиста
приватна власність кожного з подружжя.
Підставами набуття права спільної
сумісної власності подружжя є юридично
визначений факт шлюбних відносин або
проживання чоловіка і жінки однією
сім'єю, а особистої приватної власності
кожного з подружжя є, зокрема, поділ,
виділ належної частки за законом та
Відповідно до Конституції України усі
суб'єкти права власності рівні перед
законом (частина четверта статті 13);
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю; право приватної власності
набувається в порядку, визначеному
законом (частини перша, друга статті 41);
правовий режим власності визначається
виключно законами України (пункт 7
частини першої статті 92).
Матеріальну основу діяльності
підприємства становлять виробничі і
невиробничі фонди, а також інші
цінності, вартість яких відображається
в самостійному балансі підприємства;
джерелами формування майна
підприємства є: грошові та матеріальні
внески засновників; доходи, одержані
від реалізації продукції, послуг, інших
видів господарської діяльності; доходи
від цінних паперів; кредити банків та
інших кредиторів; капітальні вкладення
і дотації з бюджетів; майно, придбане в
інших суб'єктів господарювання,
організацій та громадян у
встановленому законодавством порядку;
інші джерела, не заборонені
законодавством України (частини перша,
друга статті 66 Господарського кодексу
Відповідно до статті 191 Цивільного
кодексу України підприємство є єдиним
майновим комплексом, що
використовується для здійснення
підприємницької діяльності; до складу
підприємства як єдиного майнового
комплексу входять усі види майна,
призначені для його діяльності,
включаючи земельні ділянки, будівлі,
споруди, устаткування, інвентар,
сировину, продукцію, права вимоги,
борги, а також право на торговельну
марку або інше позначення та інші
права, якщо інше не встановлено
договором або законом; підприємство як
єдиний майновий комплекс є
нерухомістю; підприємство або його
частина можуть бути об'єктом
купівлі-продажу, застави, оренди та
інших правочинів. Тобто зі змісту цієї
статті вбачається, що стосовно
підприємства як єдиного майнового
комплексу або його частини можуть
виникати цивільні права і обов'язки.
На думку Конституційного Суду України,
приватне підприємство (або його
частина), засноване одним із подружжя, -
це окремий об'єкт права спільної
сумісної власності подружжя, до якого
входять усі види майна, у тому числі
вклад до статутного капіталу та майно,
виділене з їх спільної сумісної
Таким чином, Конституційний Суд
України дійшов висновку, що статутний
капітал та майно приватного
підприємства, сформовані за рахунок
спільної сумісної власності подружжя,
є об'єктом їх спільної сумісної
Статтею 65 Сімейного кодексу України
передбачено, що дружина, чоловік
розпоряджаються майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, за взаємною згодою. При
укладенні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового. Для укладення
одним із подружжя договорів, які
потребують нотаріального посвідчення
і (або) державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Згода на укладення
договору, який потребує нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, має бути нотаріально
Проте, всупереч вимогам ст.65 Сімейного
кодексу України дружина відповідача 1
Байда А.В. не надавала згоди на
укладення спірного договору, що
підтверджується довідкою нотаріуса
Гаврилюк М.В. від31.10.2006 року, ким було
посвідчено спірний договір дарування
Відповідачем 1 не надано суду доказів
наявності нотаріально посвідченої
письмової згоди дружини Байди Ю.І. на
укладення спірного договору.
Таким чином, зміст договору дарування
корпоративних прав від 31 жовтня 2006
року, укладеного між Байдою Юрієм
Івановичем та Мигелем Михайлом
Олександровичем, який посвідчений
приватним нотаріусом Луцького
районного нотаріального округу
Гаврилюк М.В. суперечить нормам чинного
законодавства, а тому позовні вимоги
про визнання недійсним цього договору
до відповідача 1 є обґрунтованими.
Оскільки визнання недійсним
договору дарування корпоративних прав
від 31 жовтня 2006 року тягне за собою
визнання частково недійсними зміни до
установчих документів юридичної особи
- Приватного підприємства «Флора», які
є наслідком виконання оскаржуваного
договору відчуження корпоративних
прав ПП «Флора» то позовні вимоги в цій
частині до відповідача 2 є також
Відповідачі визнали позовні
вимоги у повному обсязі.
Відповідно до ч. 5 ст. 78 Господарського
процесуального кодексу України у разі
визнання відповідачем позову
господарський суд приймає рішення про
задоволення позову за умови, що дії
відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав та
охоронюваних законом інтересів інших
Визнання відповідачами позову не
порушує прав третіх осіб і не
суперечить законодавству.
Враховуючи вищевикладене, суд прийшов
до висновку про задоволення позовних
вимог в повному обсязі.
Судові витрати відповідно до вимог
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на відповідачів.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
49, 78, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд
Визнати недійсним договір дарування
корпоративних прав від 31 жовтня 2006 року
на Приватне підприємство «Флора»
область, Луцький район, с. Підгайці, вул.
Дубнівська, 16, код 32890325), укладеного між
Байдою Юрієм Івановичем (адреса: м.
Київ, вул. Срібнокільська, 24, кв. 179,
Мигелем Михайлом Олександровичем
(адреса: м. Луцьк, вул. Зацепи, 3-Б, кв.13,
Визнати частково недійсними зміни до
установчих документів юридичної особи
- приватного підприємства «Флора»
область, Луцький район, с. Підгайці, вул.
Дубнівська, 16, код 32890325), які є наслідком
виконання договору дарування
корпоративних прав від 31 жовтня 2006
Стягнути з Байди Юрія Івановича
(адреса: м. Київ, вул. Срібнокільська, 24,
користь Мигеля Михайла Олександровича
(адреса: м. Луцьк, вул. Зацепи, 3-Б, кв.13,
тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.
судового збору.
Стягнути з Приватного підприємства
область, Луцький район, с. Підгайці, вул.
Дубнівська, 16, код 32890325) на користь
Мигеля Михайла Олександровича (адреса:
м. Луцьк, вул. Зацепи, 3-Б, кв.13,
тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.
судового збору.
Після вступу рішення в законну силу
Рішення господарського суду набирає
законної сили відповідно до статті 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Повне рішення складено 07.03.2014р.

Суддя
С.О.Чебикіна