ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2014 р.
Справа № 922/5092/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя
Терещенко О.І. , суддя Черленяк М.І.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Шитель С.О., дов. б/н від 17.05.2013
року

відповідача - Лубенець М.В., дов. №3289
від 01.06.2012 року

третьої особи - Зучек Є.Н., дов. №182 від
08.11.2013 року

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача
(вх.№470Х/1-18) на рішення господарського
суду Харківської області від 29.01.2014
року

за позовом Приватної фірми «Гамма-55»,
м.Харків,

до Державного підприємства
«Український науково-технічний центр
металургійної промисловості
«Енергосталь», м.Харків,

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача- Регіональне відділення
Фонду державного майна України по
Харківській області, м.Харків,

про визнання додаткової угоди
укладеною,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач- Приватна фірма «Гамма-55»
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом до
Державного підприємства «Український
науково-технічний центр металургійної
промисловості «Енергосталь»,
відповідача, про визнання укладеною в
редакції позивача додаткової угоди №5
до договору оренди №А-35 від 31.12.2003 року.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 29.01.2014 року у
справі № 922/5092/13 (суддя Калініченко Н.В.)
позов задоволено повністю.

Визнано укладеною додаткову угоду № 5
від 02 грудня 2013 року до договору оренди
№ А-35 від 31 грудня 2003 року в редакції
проекту Приватної фірми "Гамма-55"
наступного змісту:

"Державне підприємство "Український
науково-технічний центр металургійної
промисловості "Енергосталь" (далі -
Орендодавець), в особі Генерального
директора Сталінського Дмитра
Віталійовича, який діє на підставі
нової редакції Статуту,
зареєстрованого у Виконавчому
комітеті Харківської міської ради
Харківської області, номер запису
5002935 від 14.05.12 р., з одного боку, та
Приватна фірма "Гамма-55" (далі - Орендар),
в особі директора Грігоряна Арама
Андраніковича, який діє на підставі
нової редакції Статуту,
зареєстрованого у Виконавчому
комітеті Харківської міської ради
Харківської області, номер запису
4003679 від 17.08.11 р., з другого боку, на
підставі ст. 17 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" та у зв'язку з проведеною
незалежною оцінкою нерухомого майна
Орендодавця станом на 27.11.2013 р.,
необхідною для розрахунку розміру
орендної плати, сторони домовились
змінити окремі умови Договору оренди
та уклали цю Додаткову угоду про
внесення змін та доповнень до Договору
оренди № А-35 от 31.12.2003 р.:

1. Пункт 1.1 розділу 1 "Предмет договору"
викласти в наступній редакції:

"1.1. Орендодавець передає, а Орендар
приймає в строкове платне користування
окреме індивідуально визначене майно:
приміщення №№ 14-16, 18, 19, 19а, 19б, 19в, 19г, 19д,
19е, 20 на цокольному поверсі (надалі -
Майно), загальною площею 323,7 кв. м
(згідно з технічним паспортом № 73477/81783
на будівлю), розміщене за адресою: м.
Харків, Дзержинський район, просп.
Леніна, 9, в будинку, що знаходиться на
балансі ДП "УкрНТЦ "Енергосталь".

Вартість майна, визначена згідно з
незалежною оцінкою станом на 27.11.2013 р.,
становить 1 760 300,00 грн. (один мільйон
сімсот шістдесят тисяч триста грн. 00
коп.).

Майно передається в оренду з метою
розміщення магазину для торгівлі
непродовольчими товарами."

2. Доповнити п. 3.1. розділу 3 "Орендна
плата" новими абзацами наступного
змісту:

"З 01.01.2014 р. орендна плата за базовий
місяць перерахунку оренди - жовтень 2013
р. становить без ПДВ - 26 404,50 грн.
(двадцять шість тисяч чотириста чотири
грн. 50 коп.). Нарахування ПДВ на суму
орендної плати здійснюється у порядку,
визначеному чинним законодавством.

Розрахунок орендної плати за перший
місяць перерахунку оренди жовтень 2013 р.
наведений в додатку до Додаткової
угоди № 5 від 02.12.2013 р."

3. Доповнити п. 10.1 розділу 10 "Строк
чинності, умови зміни та припинення
Договору" новим абзацом такого змісту:

"Строк дії Договору подовжено на 5 років
до 31 грудня 2018 року включно".

4. Всі інші умови Договору залишаються
без змін і сторони підтверджують по ним
свої зобов'язання".

Стягнуто з відповідача на користь
позивача 1147,00 грн. судового збору.

Відповідач із вказаним рішенням
місцевого господарського суду не
погодився, подав до Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу, в якій просить це
рішення скасувати та прийняти нове
рішення, яким в позові відмовити.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що
відповідно до частини 3 статті 17 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" договір оренди не
підлягає пролонгації, якщо орендоване
майно необхідне для потреб його
власника, а у разі якщо власник має
намір використовувати об"єкт оренди
для власних потреб, він повинен
письмово повідомити про це орендаря не
пізніше ніж за три місяці до
закінчення терміну договору.

А тому, оскільки відповідач повідомляв
позивача листом №1-22-9730 від 26.09.2013 року
про закінчення строку договору оренди
від 31.12.2003 року №А-35 та про неможливість
його пролонгації у зв"язку із
необхідністю розміщення в орендованих
приміщеннях виробничих підрозділів,
тобто необхідністю використання цих
приміщень для власних потреб,
зазначений договір пролонгації не
підлягає.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 19.02.2014 року
(колегія суддів у складі: головуючий
суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І.,
суддя Медуниця О.Є.) апеляційну скаргу
відповідача було прийнято до
провадження та призначено її до
розгляду на 05.03.2014 року на 12:00 год.

Розпорядженням голови Харківського
апеляційного господарського суду від
05.03.2014 року для розгляду даної справи
було сформовано колегію суддів у
складі: головуючий суддя Сіверін В.І.,
суддя Терещенко О.І., суддя Черленяк М.І.
у зв"язку із знаходженням судді
Медуниці Л.М. у відпустці.

Пунктом 3.8 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2012 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" встановлено, що у
разі зміни складу суду (в тому числі з
одноосібного на колегіальний, навіть
якщо до складу колегії суддів
входить суддя, який раніше одноособово
розглядав дану справу), спочатку
починається й перебіг строку
вирішення спору.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що строк розгляду
апеляційної скарги після винесення
розпорядження голови Харківського
апеляційного господарського суду від
05.03.2014 року про зміну складу колегії
суддів починається заново.

Представник відповідача у судовому
засіданні 05.03.2014 року підтримав
апеляційну скаргу.

Представник позивача у судовому
засіданні 05.03.2014 року проти доводів
апеляційної скарги заперечував, вважає
оскаржуване рішення законним та
обгрунтованим, просить залишити його
без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Представник третьої особи у судовому
засіданні 05.03.2014 року проти доводів
апеляційної скарги також заперечував,
вважає оскаржуване рішення законним та
обгрунтованим, просить залишити його
без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Заслухавши усні пояснення
представників сторін та третьої особи,
ознайомившись з доводами апеляційної
скарги, дослідивши обставини і
матеріали справи, в тому числі наявні у
ній докази, відповідність викладених в
рішенні висновків цим обставинам і
доказам, а також перевіривши
додержання та правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, а рішення господарського
суду першої інстанції слід залишити
без змін, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи та було
вірно встановлено місцевим
господарським судом, 31 грудня 2003 року
між Державним підприємством
«Український науково-технічний центр
металургійної промисловості
«Енергосталь», орендодавцем, та
Приватною фірмою "Гамма-55", орендарем,
було укладено договір оренди № А-35
(далі договір), відповідно до умов
якого, з врахуванням додаткової угоди
№ 3 від 01 лютого 2009 року та додаткової
угоди № 4 від 21 травня 2012 р.,
орендодавець передав, а позивач
прийняв в строкове платне користування
окреме індивідуально визначене майно:
приміщення №№ 14-16, 18, 19, 19а, 19б, 19в, 19г, 19д,
19е, 20 на цокольному поверсі загальною
площею 323,7 кв. м. (згідно з технічним
паспортом № 73477/81783 на будівлю),
розміщене за адресою м. Харків, пр.
Леніна, 9, в будинку, що знаходиться на
балансі Державного підприємства
«Український науково-технічний центр
металургійної промисловості
«Енергосталь», вартість якого
визначена 31.10.2003 р. за оцінкою та
становить 365 907,24 грн.

Вказане приміщення було передано
відповідачу, у відповідності до п. 2.1
договору, згідно із двостороннім актом
приймання-передачі орендованого майна
від 01 січня 2004 року.

Відповідно до пункту 3.1 договору
орендна плата визначається на підставі
Методики розрахунку орендної плати,
затвердженої Постановою Кабінету
Міністрів України від 04 жовтня 1995 року
№ 786 зі змінами від 19.01.2000 р. № 75, і
становить без ПДВ за базовий місяць
розрахунку (останній місяць, по якому є
інформація про індекс інфляції)
листопад 2003 р. 4730,43 грн. Нарахування ПДВ
на суму орендної плати здійснюється у
порядку, визначеному чинним
законодавством.

Орендна плата за перший місяць оренди
січень 2004 р. визначається шляхом
коригування орендної плати за базовий
місяць на індекс інфляції за грудень 2003
р. - січень 2004 р. Орендна плата за
базовий місяць перерахунку оренди -
січень 2007 р. становить без ПДВ - 7996,90 грн.
Нарахування ПДВ на суму орендної плати
здійснюється у порядку, визначеному
чинним законодавством. (згідно
додаткової угоди № 3 від 01.02.2009 р.).
Орендна плата за кожний наступний
місяць визначається шляхом
коригування орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
за наступний місяць (пункт 3.2 договору).

Згідно з пунктом 3.3. договору орендна
плата перераховується орендарем
орендодавцю до 10 числа місяця,
наступного за звітним. Орендодавець
розділяє кожен черговий платіж за
оренду майна до державного бюджету та
орендодавцеві у співвідношенні 30% та 70%
і перераховує 30% до бюджету до 10 числа
місяця, наступного за звітним.

Пунктом 5.2. договору встановлено, що
орендар повинен своєчасно і в повному
обсязі сплачувати орендну плату.

Пунктом 10.2 договору сторони
передбачили, що його укладено на строк
п'ять років, з 01 січня 2004 р. по 31 грудня
2008 року. Строк дії договору, додатковою
угодою № 3 від 27 грудня 2007 року, було
подовжено до 31 грудня 2013 року.

Згідно з пунктами 10.3 та 10.6 договору
зміни і доповнення до нього
допускаються за взаємною згодою сторін
і повинні бути розглянуті іншою
стороною у місячний термін з дати їх
подання; у разі відсутності заяви
однієї зі сторін про припинення або
зміну умов договору після закінчення
його строку дії протягом одного
місяця, договір вважається продовженим
на той саме термін та на тих саме
умовах, які були передбачені договором.

Як зазначає позивач, 02 грудня 2013 року
він звернувся з листом № 632.12 до
відповідача щодо продовження строку
договору оренди № А-35 на такий самий
термін. Відповідач, у відповіді (вих. №
1-22-12207 від 09 грудня 2013 року), повідомив
позивача про відсутність правових
підстав для продовження терміну
договору оренди № А-35.

Проте, як вказує позивач, на протязі дії
договору оренди (з урахуванням
додаткових угод до нього) позивачем
належним чином виконувалися свої
обов'язки орендаря, отже, на його думку,
відповідно до статті 777 Цивільного
кодексу України та статті 285
Господарського кодексу України, а
також статті 17 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна", позивач має право на укладення
(продовження) договору на новий термін.

Згідно з Прикінцевими та перехідними
положеннями Цивільного кодексу
України в редакції 2004 року, Цивільний
кодекс України застосовується до
цивільних відносин, що виникли після
набрання ним чинності. Щодо цивільних
відносин, які виникли до набрання
чинності Цивільним кодексом України,
положення цього кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Таким чином, Цивільний кодекс України
застосовується до правовідносин, з
яких виник спір у даній справі,
оскільки договір №А-35 від 31 грудня 2003
року було укладено до набрання
чинності цим Кодексом, проте права та
обов"язки за цим договором
продовжували існувати після набрання
ним чинності.

За загальними положеннями цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України (аналогічне
містить й стаття 4 Цивільного кодексу
Української РСР в редакції 1963 р).

За приписами частин 2 вказаних статей
Цивільного кодексу України та
Цивільного кодексу Української РСР
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини. Підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків є дії осіб,
що передбачені актами цивільного
законодавства, а також дії, що не
передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Відповідно до вимог статті 151
Цивільного кодексу Української РСР в
редакції 1963 року, в силу зобов'язання
одна особа (боржник) зобов'язана
вчинити на користь іншої особи
(кредитора) певну дію, як-от: передати
майно, виконати роботу, сплатити гроші
та інше або утриматися від певної дії,
а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з договору
або інших підстав, зазначених у
статті 4 цього Кодексу.

Згідно із статтею 173 Господарського
кодексу України та статтею 509
Цивільного кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Як встановлено статтею 174
Господарського кодексу України,
господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 6 Цивільного
кодексу України сторони мають право
укласти договір, який не передбачений
актами цивільного законодавства, але
відповідає загальним засадам
цивільного законодавства; сторони
мають право врегулювати у договорі,
який передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами; сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Статтею 627 Цивільного кодексу України
встановлено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
діловою обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до частини 1 пункту 4 статті
179 Господарського кодексу України при
укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору на основі вільного
волевиявлення, коли сторони мають
право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не
суперечать законодавству.

Згідно з частиною 7 статті 179
Господарського кодексу України
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом з урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

За статтею 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
встановлено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання; кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу;
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути, зокрема,
визнання угоди укладеною.

Зі змісту статей 256, 257, 258 Цивільного
кодексу Української РСР в редакції 1963
року, яка була чинною станом на час
укладення договору, випливає, що за
договором майнового найму, який
виходячи з його суб'єктного складу
сторін повинен бути укладеним у
письмовій формі, наймодавець
зобов'язується надати наймачеві майно
у тимчасове користування за плату та на
узгоджений між сторонами строк, якщо
інше не встановлено чинним
законодавством.

Згідно з частиною 1 статті 283
Господарського кодексу України за
договором оренди одна сторона
(орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у
користування майно для здійснення
господарської діяльності.

Частиною 6 вказаної норми передбачено,
що до відносин оренди застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом.

Відповідно до статті 777 Цивільного
кодексу України наймач, який належно
виконує свої обов'язки за договором
найму, після спливу строку договору має
переважне право перед іншими особами
на укладення договору найму на новий
строк. Наймач, який має намір
скористатися переважним правом на
укладення договору найму на новий
строк, зобов'язаний повідомити про це
наймодавця до спливу строку договору
найму у строк, встановлений договором,
а якщо він не встановлений договором, -
в розумний строк.

Пункт 1 статті 285 Господарського
кодексу України передбачає переважне
право орендаря, перед іншими
суб'єктами господарювання, на
продовження строку дії договору
оренди.

Відповідно до пункту 3 статті 17 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" після закінчення
терміну договору оренди орендар, який
належним чином виконував свої
обов'язки за договором, має переважне
право, за інших рівних умов, на
укладення договору оренди на новий
термін, крім випадків, якщо
орендоване майно необхідне для потреб
його власника. У разі якщо власник має
намір використовувати зазначене
майно для власних потреб, він повинен
письмово попередити про це орендаря
не пізніше ніж за три місяці до
закінчення терміну договору.

Як правильно зазначив місцевий
господарський суд, Закон України "Про
оренду державного та комунального
майна" є спеціальним законом, що
регулює правовідносини оренди
державного майна та відповідних
положень про конкурсні засади він не
містить.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач до закінчення строку дії
договору, в розумний строк, виходячи з
умов пункту 10.3 договору - 02 грудня 2013
року, звернувся до відповідача із
заявою про продовження строку дії
договору на строк, який визначено
сторонами у договорі, - п'ять років
шляхом укладення додаткової угоди про
внесення змін до договору.

При цьому позивач, беручи до уваги
проведення нової незалежної оцінки
майна, вважав також за необхідне внести
зміни до пунктів: 1.1 договору - в
частині вартості майна, 3.1 договору -
частині збільшення орендної платні.
Нова оцінка майна - нежитлових
приміщень ДП "УкрНТЦ "Енергосталь" за
адресою м. Харків, пр. Леніна, 9,
нежитлові приміщення № № 14-16, 18, 19, 19а,
19б, 19в, 19г, 19д, 19е, 20, пройшла
рецензування в РВ ФДМУ по Харківській
області з кваліфікацією як така, що в
цілому відповідає вимогам
нормативно-правових актів з оцінки
майна, незначні недоліки не вплинули на
достовірність оцінки.

Як вірно встановив господарський суд
першої інстанції, позивач є таким, що
належним чином виконує свої
зобов'язання за договором, про що
свідчить акт звіряння
взаєморозрахунків, складений між
позивачем та відповідачем станом на 31
грудня 2013 року, згідно з яким у позивача
наявна переплата за договором оренди №
А-35 від 31 грудня 2003 року, що повністю
відповідає приписам статті 777
Цивільного кодексу України.

Як свідчать матеріали справи, власник
майна - держава України в особі
уповноваженого державного органу
управління - Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Харківській області, не вказував про
намір використовувати зазначене
майно для власних потреб.

До того ж, Регіональне відділення
Фонду державного майна України по
Харківській області під час розгляду
справи в суді першої інстанції у
відзиві на позовну заяву зазначало, що
визначена балансоутримувачем
(орендодавцем за договором) підстава
для відмови у продовженні строку дії
договору (використання майна для
власних потреб) є необґрунтованою.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що місцевий господарський суд дійшов
цілком обгрунтованого висновку про
наявність достатніх правових підстав
для задоволення позову.

Відповідач в апеляційній скарзі
посилається на те, що відповідно до
частини 3 статті 17 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" договір оренди не підлягає
пролонгації, якщо орендоване майно
необхідне для потреб його власника, а у
разі якщо власник має намір
використовувати об"єкт оренди для
власних потреб, він повинен письмово
повідомити про це орендаря не пізніше
ніж за три місяці до закінчення
терміну договору

А тому, як вважає апелянт, оскільки він
повідомляв позивача листом №1-22-9730 від
26.09.2013 року про закінчення строку
договору оренди від 31.12.2003 року №А-35 та
про неможливість його пролонгації у
зв"язку із необхідністю розміщення в
орендованих приміщеннях виробничих
підрозділів, тобто необхідністю
використання цих приміщень для власних
потреб, зазначений договір
пролонгації не підлягає.

Однак, колегія суддів вважає такі
посилання безпідставними, так як
положення статті 17 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" щодо неможливості пролонгації
договору оренди у разі використання
об"єкта оренди для власних потреб
стосуються лише власника майна, яким
відповідач не є.

При цьому, як вже зазначалося вище,
власник майна - держава України в особі
уповноваженого державного органу
управління - Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Харківській області, не вказував про
намір використовувати зазначене
майно для власних потреб.

Більш того, Регіональне відділення
Фонду державного майна України по
Харківській області під час розгляду
справи в суді першої інстанції у
відзиві на позовну заяву та його
представник у судовому засіданні 05.03.2014
року в суді апеляційної інстанції
зазначили, що визначена
балансоутримувачем (орендодавцем за
договором) підстава для відмови у
продовженні строку дії договору
-використання майна для власних потреб
є необґрунтованою.

Окрім цього, як вірно зазначив місцевий
господарський суд, намір відповідача
використовувати спірне майно для
власних потреб спростовується
матеріалами справи, а саме - довідкою
самого відповідача б/н від 15.01.2014 року
(а.с. 85), з якої вбачається наявність
вільних приміщень за адресою м. Харків,
пр. Леніна, 9.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що місцевий господарський суд,
приймаючи оскаржуване рішення,
повністю дослідив обставини, які мають
значення для справи, правильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для скасування або зміни вказаного
рішення відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103,
статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 29.01.2014 року у
справі № 922/5092/13 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено 11.03.2014
року.

Головуючий суддя
Сіверін В. І.

Суддя
Терещенко О.І.

Суддя
Черленяк М.І.