КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2014 р. Справа№ 910/12476/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання:
Гаркуші В.В.

розглядаючи апеляційні скарги
публічного акціонерного товариства
„Акціонерна компанія „Київводоканал"
та житлово-будівельного кооперативу
„Річковик-2"

на рішення господарського суду міста
Києва

від 12.09.2013 року

у справі №910/12476/13 (суддя - Пінчук В.І.)

за позовом публічного акціонерного
товариства „Акціонерна компанія
„Київводоканал", м. Київ,

до житлово-будівельного кооперативу
„Річковик-2", м. Київ

про стягнення 654 581,51 грн.

за участю представників:

від позивача: Залерцов М.О. -
представник (довіреність №206 від 01.10.2013
року.),

від відповідача: Штіфонов П.С. -
представник (довіреність б/н від 25.06.2013
року),

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Акціонерна компанія «Київводоканал»
(надалі - ПАТ«АК «Київводоканал»,
позивач) звернулось до господарського
суду міста Києва з позовом до
житлово-будівельного кооперативу
«Річковик-2» (надалі - ЖБК «Річковик-2»,
відповідач) про стягнення 518 108,63 грн.
заборгованості за послуги з
водопостачання питної води та
водовідведення, надані в період з 01.05.2009
року по 30.04.2013 року на підставі договору
№ 7475/4-13 від 11.01.2000 року, а також 2 343,39 грн.
пені, 20 522,46 грн. - три проценти річних, 9
985,30 грн. інфляційних втрат та 103 621,73 грн.
штрафу, передбаченого п.4.1 договору, за
безпідставну відмову від оплати
послуг.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 12.09.2013 року у справі №910/12476/13
позов задоволено частково. Стягнуто з
житлово-будівельного кооперативу
«Річковик-2» на користь публічного
акціонерного товариства «Акціонерна
компанія «Київводоканал» 303 875,98 грн.
основного боргу, 7 361,78 грн. - збитків від
інфляції, 18 153,78 грн. - три проценти
річних, 2 343,39 - пені, 60 775,20 грн. - штрафу та
7 850,21 грн. судового збору. В задоволенні
іншої частини позову відмовлено з
підстав пропуску позивачем строку
позовної давності, на застосуванні
якої наполягав відповідач, надавши
суду відповідну заяву.

Не погоджуючись із рішенням суду,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи та невідповідність
висновків суду дійсним обставинам, ПАТ
«АК «Київводоканал» звернулось до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 12.09.2013 року в частині відмови
у стягненні з ЖБК «Річковик-2» боргу в
розмірі 262 071,29 грн. та прийняти в цій
частині нове рішення, яким позов до ЖБК
«Річковик-2» в цій частині
задовольнити.

Не погоджуючись з рішенням в частині
задоволення позовних вимог, зі скаргою
на вказане рішення звернувся ЖБК
«Річковик-2». Посилаючись на
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд визнав встановленими та
порушення норм матеріального та
процесуального права, апелянт просив
рішення господарського суду міста
Києва від 12.09.2013 року у справі №910/12476/13
скасувати та прийняти нове рішення,
яким у задоволенні позову ПАТ «АК
«Київводоканал» відмовити повністю та
стягнути з останнього судові витрати,
пов'язані з оплатою судового збору.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 24.10.2013 року
апеляційні скарги ПАТ «АК
«Київводоканал» та ЖБК «Річковик-2» на
рішення господарського суду міста
Києва від 12.09.2013 року у справі №910/12476/13
прийняті та об'єднані в одне
апеляційне провадження і призначені до
розгляду в судове засідання на 18.11.2013
року.

В ході апеляційного провадження у
справі №910/12476/13 у зв'язку з
перебуванням суддів Остапенка О.М., Жук
Г.А. у відпустках, розпорядженнями
секретаря судової палати Київського
апеляційного господарського суду від
23.12.2013 року та 20.01.2014 року склад колегії
суддів змінювався.

В судовому засіданні представник ПАТ
«АК «Київводоканал», посилаючись на
хибність висновку суду про
правомірність застосування до
позовних вимог у розмірі 262 071,29 грн.
строку позовної давності, доводи
поданої позивачем апеляційної скарги
підтримав, просив її задовольнити.
Проти вимог апеляційної скарги
відповідача заперечив повністю,
просив відмовити у її задоволенні у
зв'язку з безпідставністю її доводів.

Представник відповідача проти вимог
апеляційної скарги позивача заперечив,
вважає оскаржуване рішення в частині
застосування позовної давності до
заявленої частини вимог позивача
законним та обгрунтованим, просив у
задоволенні скарги ПАТ «АК
«Київводоканал» відмовити. Разом з тим,
представник підтримав доводи
апеляційної скарги ЖБК «Річковик-2»,
просив рішення скасувати в частині
задоволення позовних вимог та
постановити в цій частині нове рішення,
яким відмовити позивачеві у
задоволенні позову, вказуючи на
відсутність боргу перед позивачем та,
навпаки, існування переплати на
загальну суму 193 608,78 грн.

03.03.2014 року в судовому засіданні
колегією суддів у складі: головуючого
судді Мальченко А.О., суддів Агрикової
О.В., Жук Г.А. було оголошено вступну та
резолютивну частини постанови
господарського суду апеляційної
інстанції.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні у справі
матеріали та додатково наданий
позивачем на вимогу суду апеляційної
інстанції розгорнутий розрахунок
вимог, заявлених до ЖБК «Річковик-2» за
послуги з водопостачання питної води
та водовідведення окремо по кодам №3-423,
№3-50423, проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
Київського апеляційного
господарського суду встановила
наступне.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом та
підтверджується матеріалами справи,
11.01.2000 року між Державним комунальним
об'єднанням «Київводоканал»,
правонаступником якого виступає
Публічне акціонерне товариство
«Акціонерна компанія «Київводоканал»
(в тексті договору - постачальник) та
житлово-будівельним кооперативом
"Річковик-2" (в тексті договору - абонент)
укладено договір № 7475/4-13 на послуги
водопостачання та водовідведення
(надалі - договір), за умовами якого
постачальник забезпечує постачання
питної води, якість якої відповідає
ДОСТу 2874-82, приймає каналізаційні
стоки, які не перевищують
гранично-допустимі концентрації
шкідливих речовин, а абонент сплачує
вартість наданих послуг за тарифами
відповідно до умов договору та Правил
користування системами комунального
водопостачання та водовідведення в
містах та селищах України,
затверджених наказом
Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994
р. № 65 (надалі - Правила) (а.с.10).

Згідно п.3.1 договору кількість води, що
подається постачальником та
використовується абонентом
визначається за показниками
водолічильників, зареєстрованих
постачальником. Зняття показань
водолічильників здійснюється, як
правило, представником постачальника
спільно з представником абонента.

Пунктом 3.6 договору сторони погодили,
що абонент розраховується за надані
послуги у порядку, встановленому
органами виконавчої влади у
п'ятиденний термін з дня представлення
постачальником платіжних документів
до банківської установи.

У разі незгоди щодо кількості або
вартості отриманих послуг абонент
зобов'язаний у п'ятиденний термін з дня
представлення постачальником
платіжних документів до банківської
установи, направити повноважного
представника з обгрунтовуючими
документами для проведення звірки
даних та підписання акту звірки в цей
же термін. При невиконанні цієї умови
дані постачальника вважаються
прийнятими абонентом (п. 3.7 договору).

У відповідності до п.4.1 договору за
безпідставну відмову від оплати послуг
з водопостачання та водовідведення
абонент сплачує постачальнику штрафні
санкції у розмірі 20 відсотків від
несплаченої суми.

За несвоєчасну оплату послуг з
водопостачання та водовідведення
абонент сплачує пеню в розмірі 0,1
відсотка від несплаченої суми за
кожний день прострочення (п. 4.2
договору).

Договір є безстроковим, діє на весь час
надання послуг до моменту його
розірвання і набуває чинності з
моменту його підписання сторонами (п.5.1
договору).

У відповідності до статей 626, 629
Цивільного кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав і обов'язків.
Договір вважається укладеним, якщо
сторони досягли згоди щодо усіх умов
договору та є обов'язковим до
виконання.

З матеріалів справи вбачається, що між
сторонами у справі виникли
правовідносини, які мають ознаки
договору про надання послуг, за яким, в
силу статті 901 Цивільного кодексу
України, одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно частини 2 статті 22 Закону
України «Про питну воду та питне
водопостачання» споживачі питної води
зобов'язані своєчасно вносити плату за
використану питну воду відповідно до
встановлених тарифів на послуги з
централізованого водопостачання і
водовідведення.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач, виконуючи зобов'язання за
договором, протягом періоду з 01.05.2009
року по 30.04.2013 року, надав відповідачеві
послуги з постачання питної води та
водовідведення загальною вартістю 1 122
007,23 грн., але відповідач зі своєї
сторони зобов'язання по оплаті послуг
виконав несвоєчасно та не в повному
обсязі, сплативши 617 807,30 грн., у зв'язку з
чим у останнього існує борг за вказаний
період в сумі 518 108,63 грн., що
підтверджується актами про зняття
показань з приладів обліку,
підписаними уповноваженими
представниками сторін, розшифровками
рахунків абонента, в яких зафіксовані
об'єми спожитих відповідачем послуг та
тарифи, застосовані при нарахуванні
послуг, а також реєстрами дебетових
повідомлень. При цьому суд визнав
правомірними дії позивача щодо
нарахування відповідачеві плати як за
постачання холодної води та
водовідведення, так і за постачання
холодної води, яка в подальшому
використовувалась для виготовлення
гарячої.

Керуючись положеннями статей 525, 526, 625
Цивільного кодексу України, статей 173,
193 Господарського кодексу України, з
урахуванням поданої відповідачем
заяви про застосування позовної
давності до спірних правовідносин,
місцевий суд дійшов висновку про
задоволення позовних вимог частково, в
межах вимог щодо наданих позивачем
послуг, наданих у період з 01.07.2010 року по
квітень 2013 року на суму 303 875,98 грн., та
одночасного стягнення з відповідача 7
361,87 грн. інфляційних втрат, 2 343,39 грн.
пені, 18 153,78 грн. - 3% річних та 60 775,20 грн.
штрафу.

Проте, з таким висновком судова колегія
погодитись не може та находить його
помилковим з огляду на наступне.

Правила користування системами
водопостачання та водовідведення в
містах і селищах України № 65,
затверджені 01.07.94 року Державним
комітетом по житлово-комунальному
господарству втратили чинність з
прийняттям Міністерством з питань
житлово-комунального господарства
України наказу № 190 від 27.06.2008 року, яким
затверджено Правила користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України.

В силу статті 3 Закону України «Про
питну воду та питне водопостачання»
названі Правила є частиною
законодавства у сфері питної води та
питного водопостачання.

У відповідності до п.2.1 Правил,
договірні відносини щодо користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення здійснюються виключно
на договірних засадах відповідно до
Законів України «Про питну воду та
питне водопостачання» та «Про
житлово-комунальні послуги», яким,
згідно п.2.2 Правил, визначаються
істотні умови договору між виробником
та споживачем послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення.

Матеріалами справи підтверджується, що
у відповідності до договору
відповідачеві було відкрито особовий
рахунок та присвоєно код 3-423 для
здійснення розрахунку за послуги з
холодного водопостачання та
водовідведення.

Разом з тим, розгорнутий розрахунок
позовних вимог позивача свідчить по те,
що останнім відповідачеві було
відкрито другий рахунок та присвоєно
код 3-50423, за яким ЖБК «Річковик-2» мав
здійснювати розрахунок за послуги з
гарячого водопостачання.

В силу приписів статті 14 Цивільного
кодексу України цивільні обов'язки
виконуються у межах, встановлених
договором або актом цивільного
законодавства.

Згідно частини 1 статті 19 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги" відносини між учасниками
договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Аналізуючи вищенаведені норми та
враховуючи встановлені судом
апеляційної інстанції обставини
справи, судова колегія вважає, що суд
першої інстанції дійшов помилкового
висновку, що укладеним сторонами
договором № 7475/4-13 від 11.01.2000 року було
врегульовано питання щодо постачання
питної холодної води для виготовлення
гарячої, облік якої мав здійснюватись
за приладами обліку, оскільки
позивачем у розумінні статті 34 ГПК
України не надано доказів, які б
підтверджували факт укладення з
відповідачем договору на постачання
гарячої води по коду 3-50423, у зв'язку з
чим заявлені вимоги в цій частині у
розмірі 381 194,13 грн. задоволенню не
підлягають, як необґрунтовані.

В апеляційній скарзі представник ПАТ
«АК «Київводоканал» стверджував, що
будинки, які обслуговує ЖБК
«Річковик-2» споживають гарячу воду з
бойлерів ПАТ «Київенерго», при цьому
договір між ПАТ «Київенерго» та
позивачем відсутній, відтак саме на
відповідачеві лежить обов'язок по
оплаті питної води, використаної для
надання послуг гарячого
водопостачання.

Однак, дані твердження судова колегія
відхиляє як необґрунтовані з огляду на
наступне.

Правилами користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України №190, які
набули чинності у жовтні 2008 року
врегульовано порядок проведення
розрахунків за відпущену питну воду та
приймання стічних вод. Так, зокрема,
пунктом 3.13 Правил розрахунки з
виробником послуг центрального
водопостачання і водовідведення на
основі укладених договорів за весь
обсяг питної води, яка відпущена з
систем водопостачання і використана на
потреби гарячого водопостачання та
інші потреби, здійснюють суб'єкти
господарювання, у яких теплові пункти
(котельні) перебувають на балансі або
яким вони передані в управління, повне
відання, користування, концесію.

Обсяг питної води, поданої до теплових
пунктів (котелень) фіксується засобами
обліку, які встановлені на межі
балансової належності. Обсяг гарячого
водопостачання, переданий споживачам
виконавцем послуг з постачання гарячої
води, ураховується в загальному обсязі
стічних вод споживачів і оплачується
ним за договором з виробником на
підставі показів засобів обліку або в
порядку, обумовленому договором.

З представленої відповідачем копії
договору №1630516 на постачання теплової
енергії у гарячій воді від 01.05.2001 року,
укладеного між АЕК «Київенерго» та ЖБК
«Річковик-2» вбачається, що за умовами
договору АЕК «Київенерго» як
енергопостачальна організація
прийняло на себе зобов'язання
постачати абоненту теплову енергію у
вигляді гарячої води на потреби
опалення - у період опалювального
сезону та гарячого водопостачання -
протягом року в кількості та обсягах,
вказаних у окремому Додатку №1 до
договору, а відповідач, в свою чергу,
додержуватись кількості споживання
теплової енергії по кожному параметру
в обсягах, які визначені у Додатку та
проводити своєчасну сплату у повному
обсязі спожитої теплової енергії у
гарячій воді на умовах, передбачених
договором.

Згідно статті 257 Господарського
кодексу України за договором
енергопостачання енергопостачальне
підприємство відпускає електричну
енергію, пару, гарячу і перегріту воду
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту
енергію.

Гаряча та перегріта вода є продукцією
енергопостачальника та/або виробника,
а споживачем холодної води як
складової гарячого водопостачання є
виробник та/або постачальник енергії.

Варто також зазначити, що
розпорядження Київської міської
державної адміністрації (Виконавчого
органу Київської міської ради) «Про
затвердження тарифів на теплову
енергію» містять інформацію про те, що
тарифи на теплову енергію, що
виробляється АК «Київенерго» та ЗАТ
«Енергогенеруюча компанія
«Дартеплоцентраль» для відпуску
балансоутримувачам теплових пунктів, у
тому числі житлово-експлуатаційним
організаціям, враховують вартість
теплової енергії, виробленої на ТЕЦ,
витрати на її виробництво на котельнях
та вартість транспортування до
теплових пунктів, а в інших випадках -
до межі балансової належності та
витрати на постачання юридичним
особам.

Таким чином, вимоги позивача щодо
оплати послуг гарячого водопостачання
не підлягають задоволенню, у зв'язку з
чим суд находить апеляційну скаргу ЖБК
«Річковик-2» обґрунтованою в частині
безпідставного стягнення на користь
позивача грошових коштів за послугу,
надання якої умовами договору не
передбачено.

Разом з тим, в апеляційній скарзі
позивач наголосив на невірному
застосуванні місцевим господарським
судом норм процесуального закону, яким
врегульовано наслідки спливу позовної
давності, внаслідок чого позивачеві
було відмовлено у задоволенні вимог на
суму 262 071,29 грн.

В свою чергу, відповідач, оскаржуючи
судове рішення, вказав, що судом не було
надано належної оцінки та не
встановлено факту повного виконання
відповідачем зобов'язань з оплати
послуг за спірний період, у зв'язку з
чим суд дійшов невірного висновку про
задоволення позовних вимог частково.

На переконання відповідача, актами про
зняття показань з приладів обліку
підтверджується надання позивачем
послуг на загальну суму 430 637,97 грн.
Виходячи з того, що позовні вимоги
можуть бути задоволені лише в межах
строку позовної давності, тобто з 01.07.2010
року по 30.04.2013 року, за наявності
доказів сплати коштів за постачання
питної води та водовідведення на суму
624 246,75 грн., у ЖБК «Річковик-2» існує
переплата в сумі 193 608,78 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач не мав заперечень щодо
кількості та вартості отриманих ним
від позивача послуг, належних та
допустимих доказів протилежному у
розумінні статті 34 ГПК України не
надав, що свідчить про обов'язок
останнього провести оплату послуг у
передбаченому договором порядку.

За умовами договору №7475/4-13 від 11.01.2000
року відповідач має розраховуватись за
надані послуги у п'ятиденний термін з
дня представлення постачальником
платіжних документів до банківської
установи (п.3.6 договору).

З копії платіжного доручення №416 від
12.10.2010 року вбачається, що ЖБК
«Річковик-2» здійснило перерахування
коштів на рахунок позивача в сумі 30 000,00
грн., де у призначенні платежу платник
вказав «Погашення заборгованості за
водовідведення за 2009 рік станом на
01.11.2009 року за договором №7475/4-13 від
11.01.2000р., абон. 3-423» (а.с.75, т.1).

Згідно статей 256, 257 Цивільного кодексу
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново (ч.1,3 статті 264 Цивільного
кодексу України).

Аналізуючи вищенаведені норми, судова
колегія вважає, що місцевий суд оцінки
діям відповідача по сплаті
заборгованості, які є фактичним
свідченням про визнання останнім боргу
перед ПАТ «АК «Київводоканал», не надав
та дійшов помилкового висновку про
задоволення заяви відповідача про
застосування позовної давності до
вимог про стягнення заборгованості, що
утворилась у період з травня 2009 року по
червень 2010 року за договором №7475/4-13
(а.с.42, т.1).

Отже, апеляційна скарга позивача щодо
порушення судом при ухваленні рішення
норм процесуального права є
обґрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню в цій частині.

Як вбачається з матеріалів справи, в
період з 01.05.2009 року по 30.04.2013 року за
спірним договором позивачем були
надані відповідачеві послуги з
холодного водопостачання по коду 3-423 в
обсязі 3 581,00 куб. м., що підтверджується,
зокрема, розгорнутим розрахунком
позовних вимог, за отримання яких
відповідачеві було виставлено до
сплати суму 740 813,10 грн. (з урахуванням
знижки 741 699,04 грн. - 885,94 грн.). Оскільки
відповідачем заборгованість була
сплачена частково в сумі 617 807,30 грн.,
до задоволення, з урахуванням
проведеного перерахунку на суму 6 018,79
грн., підлягають вимоги позивача про
стягнення несплаченої суми боргу в
сумі 129 024,59 грн. (т.2 а.с.58-61).

Разом з тим, позивач, крім заявленої
суми основної заборгованості просив
стягнути з відповідача 9 985,30 грн.
інфляційних втрат, 2 343,39 грн. пені, 20 522,46
грн. - 3% річних та 103 621,73 грн. штрафу.

Враховуючи вимоги статей 530, 611, 612, 614 ЦК
України та зважаючи на наявну суму
боргу, колегія суддів апеляційної
інстанції погоджується з доводами
позивача та позицією місцевого суду
про те, що несплата заборгованості по
договору є порушенням зобов'язання, а
тому наявні підстави для застосування
встановленої статтею 625 Цивільного
кодексу України відповідальності та,
відповідно, часткового задоволення
вимог щодо стягнення з ЖБК «Річковик-2»
на користь ПАТ «АК «Київводоканал»
інфляційних втрат у розмірі 6 409,17 грн.
та 11 484,38 грн. - 3% річних.

Пунктом 4.2 договору сторони
передбачили, що за несвоєчасну оплату
послуг з водопостачання та
водовідведення абонент сплачує пеню в
розмірі 0,1% від несплаченої суми за
кожний день прострочення.

Водночас, частиною 2 статті 343 ГК
України унормовано, що платник
грошових коштів сплачує на користь
одержувача цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін, але не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

В силу положень статей 1, 3 Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін. Розмір пені, передбачений
статтею 1 цього Закону обчислюється від
суми простроченного платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Пункт 6 статті 232 ГК України визначає, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

З розгорнутого розрахунку вбачається,
що вимога про стягнення з відповідача
пені заявлена позивачем вірно, в межах
строку, визначеного законом та з
урахуванням дефляції в сумі 45,72 грн., а
тому підлягає задоволенню частково, в
сумі 571,55 грн.

Оскільки судом встановлено факт
несплати відповідачем заборгованості
в сумі 129 024,59 грн., з останнього, у
відповідності з положенням п.4.1
договору, підлягає до стягнення на
користь позивача штраф у розмірі 20
відсотків від несплаченої суми, що
становить 25 804,92 грн.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

В силу частини 2 статті 34
Господарського процесуального кодексу
України, обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно зі статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду,
у відповідності до частини 1 статті 104
Господарського процесуального кодексу
України, є, зокрема, неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків, викладених
у рішенні місцевого господарського
суду, обставинам справи.

Колегія суддів, зважаючи на
встановлене вище, находить апеляційні
скарги ПАТ «АК «Київводоканал» та ЖБК
"Річковик-2 такими, що підлягають
частковому задоволенню, а рішення
Господарського суду міста Києва від
12.09.2013 року у справі №910/12476/13- зміні.

У зв'язку з частковим задоволенням
апеляційних скарг та зміни апеляційним
господарським судом рішення місцевого
господарського суду, судові витрати
підлягають перерозподілу у
відповідності зі статтею 49 ГПК України.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 99, 101 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Акціонерна
компанія «Київводоканал» та
апеляційну скаргу
Житлово-будівельного кооперативу "
Річковик-2 " на рішення Господарського
суду міста Києва від 12.09.2013 року у
справі №910/12476/13 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 12.09.2013 року у справі №910/12476/13
змінити.

3. Позов задовольнити частково.

Стягнути з Житлово-будівельного
кооперативу "Річковик- 2" (02232, м. Київ,
вул. Закревського, 85, кв. 256, код 23697417 ) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Акціонерна компанія
"Київводоканал" (01015, м. Київ, вул.
Лейпцизька, 1-А, код 03327664) 129 024,59 грн. (Сто
двадцять дев'ять тисяч двадцять чотири
грн. 59 коп.) основного боргу, 6 409,17 грн.
(Шість тисяч чотириста дев'ять грн. 17
коп.) збитків від інфляції, 11 484,38 грн.
(Одинадцять тисяч чотириста вісімдесят
чотири грн. 38 коп.) - 3% річних, 571,55
(П'ятсот сімдесят одна грн. 55 коп.) пені,
25 804,92 грн. (Двадцять п'ять тисяч
вісімсот чотири грн. 92 коп.) штрафу, а
також 3 465,89 (Три тисячі чотириста
шістдесят п'ять грн. 89 коп.) за розгляд
справи в суді першої інстанції та 1 732,96
грн. (Одна тисяча сімсот тридцять дві
грн. 96 коп.) за розгляд справи в суді
апеляційної інстанції.

В іншій частині позову відмовити.

4. Доручити Господарському суду м.
Києва видати наказ на виконання даної
постанови.

5. Матеріали справи №910/12476/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий суддя
А.О. Мальченко

Судді
О.В. Агрикова

Г.А. Жук