ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2014
Справа № 905/3135/13
Господарський суд Донецької області, у
складі судді Огороднік Д.М., при
секретарі судового засідання
Коровіній І.С. розглянувши матеріали

за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Вуглебудсервіс"до
Публічного акціонерного товариства
"Шахтоуправління "Донбас"про стягнення
1 111 741, 85 грн.Представники сторін: від
позивача: від відповідача: Виговська
Л.В. - представник за довіреністю;
Лактіонова О.Г. - представник за
довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду
Донецької області передані позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вуглебудсервіс" до
Публічного акціонерного товариства
"Шахтоуправління "Донбас" про стягнення
1 111 741,85грн.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 29.07.2013 у
задоволенні позовних вимог Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Вуглебудсервіс" до Публічного
акціонерного товариства
"Шахтоуправління "Донбас" про стягнення
1 111 741,85грн - відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 10.09.2013
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Вуглебудсервіс" на рішення
господарського суду Донецької області
від 29.07.2013 по справі №905/3135/13 залишено
без задоволення. Рішення
господарського суду Донецької області
від 29.07.2013 без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 13.11.2013 касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вуглебудсервіс"
задоволено; рішення господарського
суду Донецької області від 29.07.2013 року
та постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 10.09.2013 року
скасовано, а справу передано на новий
судовий розгляд у іншому складі суддів.

Скасовуючи судові рішення по справі
№905/3135/13 колегія Вищого господарського
суду України вказала, що суди не
звернули уваги на те, що вирок
Червоноармійського міськрайонного
суду Донецької області від 29.12.2011
(справа №1-57/11) по овинуваченню ОСОБА_3
за ст. ст. 212, ч. 3 ст.366, ч. 2 ст. 202 ч.1
Кримінального кодексу України та
ОСОБА_4 за ст. ст. 212 ч.3, 366 ч. 2
Кримінального кодексу України, в
частині повернення Товариству з
обмеженою відповідальністю
"Вуглебудсервіс" документів щодо
виконання угоди №95 від 10.03.2006, не
виконаний; вказані документи, під час
розгляду справи, судом не витребувані.

Згідно автоматичного розподілу, справу
№905/3135/13 передано на розгляд судді
Огороднік Д.М.

Ухвалою суду від 11.12.2013 справу №905/3135/13
прийнято до провадження суддею
Огороднік Д.М. та призначено до
розгляду на 21.01.2014.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в
порушення умов договору №95, відповідач
вартість отриманого від позивач товару
у повному обсязі не оплатив, у зв'язку з
чим позивач просить стягнути з
відповідача заборгованість у розмірі
1111741,85 грн.

В процесі розгляду справи позивачем
подана заява про поновлення
пропущеного строку звернення до суду.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається на договір №95 від
10.03.2006; специфікацію №2 від 24.12.2007;
накладні №1 від 19.01.2009 та №7 від 10.02.2009;
довіреності на отримання цінностей №190
від 10.02.2009. Крім того, подав заяву про
пропущеного сторку звернення до суду
із захистом порушених прав.

Відповідач проти задоволення позову
заперечував у зв'язку з пропуском
строку позовної давності, який просив
застовувати.

На виконання вказівки Вищого
господарського суду України, суд
звернувся до Красноармійського
міськрайонного суду Донецької області
із судовим запитом від 21.01.2014 про
надання документів необхідних для
розгляду справи №905/3135/13.

07.02.2014 на адресу суду надійшла
відповідь від Красноармійського
міськрайонного суду Донецької області,
в якій суд надає копії документів по
кримінальній справі за обвинуваченням
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а саме: копію договору
№95 від 10.03.2006 між ТОВ "Вуглебудсервіс"
та ПАТ "Шахтоуправління "Донбас" та
копії специфікацій до нього №1 без
дати, та №2 від 24.12.2007. Одночасно,
повідомляє, що інші документи до
матеріалів кримінальної справи не
долучались.

Відповідно до ст.77 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 11.02.2014 оголошено
перерву до 25.02.2014

Також, ухвалою суду від 11.02.2014 строк
розгляду справи продовжений до 26.02.2014 в
поряду ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України.

25.02.2014 представник позивача у судове
засідання з'явився, позовні вимоги
підтримав в повному обсязі; відповідач
в судове засідання з'явився, проти
задоволення позовних вимог
заперечував.

Представники сторін клопотання щодо
фіксації судового процесу не заявляв, у
зв'язку з чим, розгляд справи
здійснювався без застосування засобів
технічної фіксації судового процесу у
відповідності до статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані позивачем
документи і матеріали, заслухавши його
пояснення, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

10.03.2006 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Вуглебудсервіс"
(продавець) та Публічним акціонерним
товариством "Шахтоуправління "Донбас"
(покупець) підписаний договір поставки
продукції №95, за яким продавець
зобов'язується поставити покупцю
гірничо-шахтне обладнання (ГШО),
запасні частини та іншу продукцію ПТН
згідно доданих специфікацій, що є
невід'ємною частиною даного договору,
покупець зобов'язується прийняти та
оплатити продукцію на умовах та в
порядку, передбачених даним договором
(п.п. 1.1, 1.2 договору).

Продукція поставляється за цінами та у
кількості згідно доданих специфікацій
(п.2.1 договору).

Загальна сума договору визначається
сумою доданих специфікацій (п.3.1
договору).

Договір діє з моменту його підписання
сторонами та до 31.12.2008 (п.7.4 договору).

Договір №95 від 10.03.2006 підписаний
сторонами та скріплений печатками
підприємств.

Сторонами відписано специфікацію №2
від 24.12.2007, в якій погоджені асортимент,
ціна, кількість продукції, умови
поставки та строк оплати.

Відповідно п.6 специфікації до договору
платежі здійснюються покупцем на
розрахунковий рахунок продавця в
національній валюті України згідно
виставлених рахунків поетапно в
наступному порядку: 1249500,00грн. -
протягом 60 календарних днів після
підписання специфікації; 1819125,00грн. - не
пізніше 45 календарних днів після
першого платежу; 1534312,50грн. - протягом 14
календарних днів після отримання
письмового повідомлення продавця,
підтвердженого заводом-виробником про
готовність продукції ГШО до
відвантаження; 1534312,50грн. - протягом 45
календарних днів після отримання від
продавця письмового підтвердження
факту відвантаження продукції/ГШО
заводом-виробником; вартість, що
залишилася, сплачується покупцем
протягом 14 календарних днів після
отримання продукції/ГШО, в тому числі
податкові та митні платежі, а також
витрати, пов'язані зі змінами курсу
відношення гривні до євро в розмірі
фактично понесених продавцем витрат,
підтверджених документально.

На виконання умов договору, позивач
передав відповідачу товар на загальну
суму 8129034,00грн. з урахуванням ПДВ, що
підтверджується видатковими
накладними №1 від 19.01.2009 у розмірі
3903390,26грн. та №7 від 10.02.2009 у розмірі
4225643,74грн., копії яких містяться в
матеріалах справи.

Поставлений згідно вищезазначених
видаткових накладних товар, на
підставі довіреності №190 від 10.02.2009 на
отримання товарно-матеріальних
цінностей з боку відповідача прийнято
уповноваженою особою, що
підтверджується підписом останньої на
вказаних накладних.

З представлених накладних вбачається,
що вони підписані обома сторонами без
жодних зауважень, містять всі
необхідні відомості про товар, а також
містять відомості про фактичне
отримання товару. Тобто, за своїми
ознаками такі накладні є
підтвердженням передачі позивачем та
приймання відповідачем спірного
товару.

Відповідачем жодних заперечень щодо
отримання товару від позивача на
підставі договору, не надано.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що поставка товару позивачем
відповідачу на підставі вищевказаних
видаткових накладних здійснювалась на
виконання договору поставки №95 від
10.03.2006.

Оскільки відповідачем отримано товар,
відповідно до вищезазначених
накладних, у позивача без будь-яких
зауважень, оплата повинна
здійснюватись в терміни, передбачені
сторонами у договорі.

Однак, як зазначає позивач, відповідач
вартість отриманого товару за
вищезазначеними видатковими
накладними не оплатив у повному обсязі,
у зв'язку з чим виникла заборгованість
за поставлений товар у розмірі
1111741,85грн.

Оцінивши зміст зазначеної угоди, з якої
виникли цивільні права та обов'язки
сторін, суд дійшов висновку, що
укладений правочин за своїм змістом та
правовою природою є договором
поставки, який підпадає під правове
регулювання норм ст. 712 Цивільного
кодексу України та ст.ст. 264-271
Господарського кодексу України. В
частині, що не суперечить договору, до
вказаного правочину також
застосовуються норми Цивільного
кодексу України, які регулюють правила
купівлі-продажу (ст.ст. 655-697 Цивільного
кодексу України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. У разі прострочення сплати за
товар продавець має право вимагати
сплати товару.

Як визначено положеннями ст. 526
Цивільного кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до умов
укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193
Господарського кодексу України та ст.
525 Цивільного кодексу України
встановлюють загальне правило щодо
заборони односторонньої відмови від
зобов'язання або односторонньої зміни
його умов, що кореспондується із
вимогами ст. 629 Цивільного кодексу
України щодо обов'язковості договору
для виконання сторонами.

Як вбачається зі змісту укладеного між
сторонами договору, сторонами
погоджено всі істотні умови
вищевказаного договору, відсутні
докази визнання його у встановленому
порядку недійсним. З наведеного суд
робить висновок, що вищевказаний
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

З умов специфікації до договору №95 від
10.03.2009 вбачається, що остання частина
вартості товару сплачується покупцем
протягом 14 календарних днів після
отримання продукції, тобто до 24.02.2009.

Покупець здійснив часткову оплату
отриманого товару, що підтверджується
копіями банківських виписок, наявними
в матеріалах справи.

Згідно наявних в матеріалах справи
банківських виписок, відповідачем в
період з 26.02.2008 по 19.08.2009 здійснена
часткова оплата товару за договором №95
від 10.03.2006 на суму 5580979,65грн. Проте,
позивач та відповідач стверджують, що
сплачена сума - 7017292,15грн. і залишок
боргу за спірним договором становить
1111741,85грн. Стягнення даної суми і є
предметом позову.

Як вбачається з наданих суду
документів, передбачене договором
зобов'язання не виконане відповідачем
в повному обсязі та у встановлений
строк, залишок боргу в сумі 1111741,85грн.
залишився несплаченим.

Вказані обставини відповідачем не
спростовані, однак він просить суд
застосувати позовну давність до
заявлених вимог.

Так, поняття позовної давності
визначено приписами глави 19 Цивільного
кодексу України. Норми про позовну
давність мають імперативний характер.

Згідно з вимогами статті 253 вказаного
кодексу, перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного
кодексу України, позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу;
загальна позовна давність встановлена
тривалістю у три роки.

Згідно з частинами 1, 6 статті 261
Цивільного кодексу України, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею боргу або
іншого обов'язку.

Остання оплата за спірним договором
була здійснена відповідачем 19.08.2009, що
свідчить про переривання перебігу
строку позовної давності.

Згідно ч.3 ст.264 Цивільного кодексу
України після переривання перебіг
позовної давності починається заново.

Тому, починаючи з 20.08.2009 заново
починався перебіг трирічного строку
позовної давності, який сплинув 20.08.2012.

Позовна заява про стягнення з
Публічного акціонерного товариства
"Шахтоуправління "Донбас" 1111741,85грн. на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вуглебудсервіс" за
договором №95 від 10.03.2006 датована 29.04.2013,
тобто після спливу строку позовної
давності.

Відповідач, в свою чергу, списав
вказану заборгованість, що
підтверджується листом Публічного
акціонерного товариства
"Шахтоуправління "Донбас" №10-3928 від
31.08.2012, відповідно до якого прострочена
кредиторська заборгованість в сумі
1111741,85грн. списана відповідно до ст.257
Цивільного кодексу України у зв'язку зі
спливом строку позовної давності (3
роки).

Відповідно до частин 3, 4, 5 статті 267
Цивільного кодексу України, позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Абзацами 3 - 5 пункту 2.2. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів" №10 від
29.05.2013 року роз'яснено про те, що позовна
давність не є інститутом
процесуального права та не може бути
відновлена (поновлена) в разі її спливу,
але за приписом частини 5 статті 267
Цивільного кодексу України позивач
вправі отримати судовий захист у разі
визнання поважними причин пропуску
строку позовної давності. Питання щодо
поважності цих причин, тобто наявності
обставин, які з об'єктивних, незалежних
від позивача підстав унеможливлювали
або істотно утруднювали своєчасне
подання позову, вирішується
господарським судом у кожному
конкретному випадку з урахуванням
наявних фактичних даних про такі
обставини. Закон не визначає, з чиєї
ініціативи суд визнає причини
пропущення позовної давності
поважними, як правило, це здійснюється
за заявою (клопотанням) позивача з
наведенням відповідних доводів і
поданням належних та допустимих
доказів.

Абзацом 5 пункту 2.2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів" №10 від
29.05.2013 року роз'яснено про те, що Закон
не визначає, з чиєї ініціативи суд
визнає причини пропущення позовної
давності поважними. Як правило, це
здійснюється за заявою (клопотанням)
позивача з наведенням відповідних
доводів і поданням належних та
допустимих доказів.

Отже, у випадку заявлення відповідачем
про застосування строку позовної
давності, позивач вправі звернутися до
суду з письмовою заявою або
клопотанням (письмовим чи усним), в якій
(якому) викласти обставини, що, на його
думку, є поважними причинами пропуску
строку позовної давності, з поданням
належних та допустимих доказів на їх
підтвердження.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем подано заяву про поновлення
строку позовної давності із
зазначенням причин пропуску. Позивач,
обґрунтовуючи заяву про поновлення
строку позовної давності, вказує, що не
мав можливості подати позовну заяву у
зв'язку з тим, що з 22.02.2010 по 29.12.2011
засновник ОСОБА_3, який був директором
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вуглебудсервіс" не
мав можливості подати заяву до суду,
оскільки знаходився під вартою та з
10.04.2012 засновнику та директору
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вуглебудсервіс" було
заборонено виконувати обов'язки
директора товариства. А з 2010 року в
штаті ТОВ "Вуглебудсервіс" не
перебувало жодної особи. І лише 27.08.2012
на посаду виконуючого обов'язки
директора Товариства було призначено
Мамочкіна Віталія Леонідовича.

Крім того, позивач зазначає, що
кримінальне провадження відносно
посадових осіб товариства розпочалось
в 2009 році. 04.09.2009 під час обшуку в
приміщенні Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вуглебудсервіс" було
вилучено цивільно-правові документи
товариства, у тому числі спірний
договір №95 від 10.03.2006 (в резолютивній
частині вироку Красноармійського
міськрайонного суду зазначено про
необхідність повернення
цивільно-правових документів по
взаємовідносинам Позивача з
контрагентами, вилучених під час
обшуку). На неодноразові звернення
ОСОБА_3 та колишнього бухгалтера
товариства Демічевої 0.І. з проханням
повернути цивільно-правові документи
або їх копії судом надавались
відповіді про відсутність даних
документів в матеріалах справи, потім
про те, що законодавством не
передбачено видача завіреним копій
документів з матеріалів справи. І лише
відповіддю, датованою 24.05.2013 ОСОБА_3
лише надано дозвіл на копіювання
договору № 95 від 10.03.2006, що виявилось
можливим лише в липні 2013 року.

Печатка Товариства також була
вилучена, що підтверджується вироком
суду першої інстанції (про це зазначено
на 6 сторінці абз. 6 вироку
Красноармійського міськрайонного суду
Донецької області).

Отже, за твердженнями позивача, до часу
винесення ухвали апеляційним судом, а
саме до 10.04.2012, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Вуглебудсервіс" не
мало об'єктивної можливості, а ні
подати позов до суду, а ні надати
довіреність іншій особі на
представлення інтересів товариства.
Оскільки, з 10.04.2012 по 26.08.2012 року в
товаристві не було керівного органу
(директора), то й мали місце об'єктивні
обставини пропуску строку звернення до
суду.

Відповідно до п.2.2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду Донецької
області №10 від 29.05.2013 "Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів" питання щодо поважності цих
причин, тобто наявності обставин, які з
об'єктивних, незалежних від позивача
підстав унеможливлювали або істотно
утруднювали своєчасне подання позову,
вирішується господарським судом у
кожному конкретному випадку з
урахуванням наявних фактичних даних
про такі обставини. Стосовно
підприємства (установи, організації)
зазначені обставини не можуть братися
судом до уваги, оскільки за відсутності
(в тому числі й з поважних причин) особи,
яка представляє його в судовому
процесі, відповідне підприємство
(установа, організація) не позбавлене
права і можливості забезпечити
залучення до участі у такому процесі
іншої особи; відсутність зазначеної
можливості підлягає доведенню на
загальних підставах.

Відповідно до статуту Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Вуглебудсервіс" в редакції статуту 2009
року, учасником товариства є ОСОБА_3,
який також з 24.09.2004 року виконував
обов'язки директора, що
підтверджується копією наказу №17,
копія якого є в матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою Ленінського районного суду
міста Донецька від 09.04.2010 строк
тримання під вартою ОСОБА_3 продовжено
до 22.04.2010 року. Окрім того, зі змісту
вказаної постанови вбачається, що
запобіжних захід у вигляді тримання
під вартою ОСОБА_3 застосовано, 25.02.2010.

Постановою Апеляційного суду
Донецької області строк тримання під
вартою ОСОБА_3 продовжено до 22.07.2010 року.

29.12.2011 щодо ОСОБА_3 як директора
позивача винесений вирок
Красноармійським міьскрайонним судом
Донецької області, яким ОСОБА_3 визнано
винним у вчиненні злочинів, призначено
покарання - 5 років позбавлення волі з
позбавленням права займати посади,
пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих функцій,
матеріальною відповідальністю,
обліком, зберіганням матеріальних
цінностей строком на 3 роки; від
відбування основного покарання ОСОБА_3
було звільнено з призначенням
виправного строку 3 роки, ОСОБА_3,
звільнено від покарання, призначеного
по цьому вироку, на підставі Закону
України "Про амністію" від 08.07.2011;
запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання
чинності даного вироку замінено із
тримання під вартою на підписку про
невиїзд, звільнено ОСОБА_3 з під арешту
у залі судового засідання негайно;
вирішено речові докази, зокрема
цивільно-правові та бухгалтерські
документи по взаємовідносинам ТОВ
"Вуглебудсервіс" повернути в ТОВ
"Вуглебудсервіс", документи
бухгалтерського та податкового обліку
ТОВ "Вуглебудсервіс" повернути в ТОВ
"Вуглебудсервіс", печатки та штампи ТОВ
"Вуглебудсервіс" повернути в ТОВ
"Вуглебудсервіс", зняти арешт з коштів,
що знаходяться на рахунках ТОВ
"Вуглебудсервіс".

10.04.2012 Ухвалою Апеляційного суду
Донецької області вирок щодо ОСОБА_3
змінено, ОСОБА_3 вважати звинуваченим
по ст. 212 ч. 2 Кримінального кодексу
України - до штрафу в дохід держави у
розмірі 34 тис. грн., з позбавленням волі
строком на 5 років, з позбавленням права
займати посади, пов'язані з виконанням
організаційно -розпорядчих функцій,
матеріальною відповідальністю,
обліком, зберіганням матеріальних
цінностей строком на 3 роки, від
відбування основного покарання ОСОБА_3
було звільнено з призначенням
виправного строку 3 роки, ОСОБА_3,
звільнено від покарання, призначеного
по цьому вироку, на підставі Закону
України "Про амністію" від 08.07.2011 ст. ст.
8,1 п "в"; в решти вирок залишений без
змін.

Відповідно до ст. 14 Закону України "про
амністію" від 08.07.2011 Особи, на яких
поширюється дія цього Закону,
звільненню від додаткових видів
покарань не підлягають.

Дослідивши вказані документи, суд
приходить до висновку, що ОСОБА_3
знаходився під вартою з 25.02.2010 (як
зазначено в постанові Ленінського
районного суду міста Донецька від
09.04.2010) до 29.12.2011 (Красноармійським
міьскрайонним судом Донецької області
винесений вирок та звільнено з під
варти в судовому засіданні). Доказів на
спростування даних обставин, в
матеріалах справи не має.

Окрім того, на підставі вироку
Красноармійського міьскрайонного суду
Донецької області від 29.12.2011 залишений
без змін ухвалою Апеляційного суду
Донецької області від 10.04.2012, ОСОБА_3
позбавлено права займати посади,
пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих функцій,
матеріальною відповідальністю,
обліком, зберіганням матеріальних
цінностей строком на 3 роки.

Також судом враховується, що на
підставі вироку Красноармійського
міьскрайонного суду Донецької області
щодо ОСОБА_3 речові докази, зокрема
цивільно-правові та бухгалтерські
документи по взаємовідносинам ТОВ
"Вуглебудсервіс" підлягали поверненню
в ТОВ "Вуглебудсервіс", документи
бухгалтерського та податкового обліку
ТОВ "Вуглебудсервіс" підлягали
поверненню в ТОВ "Вуглебудсервіс",
печатки та штампи ТОВ "Вуглебудсервіс"
підлягали поверненню в ТОВ
"Вуглебудсервіс", знято арешт з коштів,
що знаходяться на рахунках ТОВ
"Вуглебудсервіс".

Як вбачається з матеріалів справи,
Красноармійський міськрайонний суд
Донецької області листом від 11.09.2012
повідомив ОСОБА_3, що документи та
печатки, на виконання вироку суду від
29.11.2011 повернуті ТОВ "Вуглебудсервіс",
інші документи ТОВ "Вуглебудсервіс" в
матеріалах справи відсутні.

Також листом від 24.05.2013
Красноармійський міськрайонний суд
Донецької області надав ОСОБА_3 дозвіл
на здійснення фотокопій договору №95
від 10.03.2006 між ТОВ "Вуглебудсервіс" та
ПАТ "Шахтоуправління "Донбас" зі
специфікацією з матеріалів
кримінальної справи.

Як вже зазначалось, на виконання
вказівки Вищого господарського суду
України, суд звернувся до
Красноармійського міськрайонного суду
Донецької області із судовим запитом
від 21.01.2014 про надання документів
необхідних для розгляду справи
№905/3135/13. 07.02.2014 на адресу суду надійшла
відповідь від Красноармійського
міськрайонного суду Донецької області,
в якій суд надає копії документів по
кримінальній справі за обвинуваченням
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а саме: копію договору
№95 від 10.03.2006 між ТОВ "Вуглебудсервіс"
та ПАТ "Шахтоуправління "Донбас" та
копії специфікацій до нього №1 без
дати, та №2 від 24.12.2007. Одночасно,
повідомляє, що інші документи до
матеріалів кримінальної справи не
долучались.

Разом з тим, судом враховується, що при
подачі позовної заяви про стягнення з
Публічного акціонерного товариства
"Шахтоуправління "Донбас"
заборгованості у розмірі 1111741,85грн. на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вуглебудсервіс",
останнім до позовних матеріалів додано
копії: специфікації № 2 від 24.12.2007.
видаткової накладної №7 від 10.02.2009,
довіреності №190 від 10.02.2009, видаткової
накладної №1 від 19.01.2009, довіреності №72
від 19.01.2009.

Дослідивши наявні матеріали справи,
суд приходить до висновку про
відсутність належних та допустимих
доказів на підтвердження обставин,
наявність яких свідчила б про
поважність пропуску позивачем строку
позовної давності виходячи з
наступного.

відповідно до ст. 28 Господарського
процесуального кодексу України справи
юридичних осіб в господарському суді
ведуть їх органи, що діють у межах
повноважень, наданих їм законодавством
та установчими документами, через
свого представника. Представниками
юридичних осіб можуть бути також
інші особи, повноваження яких
підтверджуються довіреністю від
Імені підприємства, організації.

У тих випадках, коли суб'єкти цивільних
правовідносин через різні обставини не
можуть здійснити необхідні юридичні
дії особисто, більш повному здійсненню
прав та обов'язків цих суб'єктів сприяє
інститут представництва, особливості
здійснення якого'регулюються Главою 17
Цивільного кодексу України.

Представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє (стаття 237 Цивільного
кодексу України).

Представництво, яке грунтується на
договорі, може здійснюватися за
довіреністю. У частині третій статті 244
Цивільного кодексу України дано
визначення, що довіреністю є письмовий
документ, що видається однією особою
іншій особі для представництва перед
третіми особами.

Довіреність особи, яка утримується в
установі виконання покарань чи
слідчому ізоляторі, може бути
посвідчена начальником установи
виконання покарань чи слідчого
Ізолятора, при цьому
довіреності.-посвідчені зазначеними
посадовими особами, прирівнюються до
нотаріально посвідчених (стаття 245
Цивільного кодексу України).

Позивачем не надано до матеріалів
справи належних та допустимих доказів
на підтвердження того, що до 25.02.2010 (дата
взяття під варту ОСОБА_3.) позивач
позбавлений був можливості звернутись
до суду за захистом своїх прав, з 25.02.2010
по 29.12.2011 ОСОБА_3 як директор
відповідача не мав можливості видати
довіреність на представництво
інтересів підприємства та подати позов
до суду, з 30.12.2011 ОСОБА_3 як єдиний
учасник відповідача не мав можливості
призначити директора товариства, який
представляв би інтереси підприємства.

Окрім того, судом відмічається, що
позивачем не надано доказів вилучення
у підприємства первинних документів
доданих до позовної заяви (протокол
виїмки), також не надано доказів
залучення та знаходження цих первинних
документів в матеріалах кримінальної
справи, а саме специфікації № 2 від
24.12.2007, видаткової накладної №7 від
10.02.2009, довіреності №190 від 10.02.2009,
видаткової накладної №1 від 19.01.2009,
довіреності №72 від 19.01.2009.

Разом з тим, на запит суду
Красноармійським міськрайонним судом
Донецької області надано тільки копії
договору №95 та специфікації №1 та
зазначено в листі від 31.01.2014 №977-7/57/11, що
інші документи до матеріалів
кримінальної справи не долучались (суд
запитував також про накладні №7 від
10.02.2009, №1 від 19.01.2009, довіреності на
отримання товаро-матеріальних
цінностей №190 від 10.02.2009, №72 від 19.01.2009,
які підтверджують виконання договору
№95).

За таких обставин, матеріалами справи
не підтверджується вилучення
первинних бухгалтерських документів у
позивача, а саме накладних №7 від 10.02.2009,
№1 від 19.01.2009, довіреностей на отримання
товаро-матеріальних цінностей №190 від
10.02.2009, №72 від 19.01.2009, які підтверджують
виконання договору №95, залучення їх до
матеріалів кримінальної справи, у
зв'язку з чим посилання позивача на не
виконання вироку суду та не повернення
позивачу первинних бухгалтерських
документів та відповідно на не
можливість подати позов до суду, судом
відхиляються.

Також слід відмітити, нормою ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України передбачені правила
витребування доказів у разі
неможливості самостійного надання
сторонами доказів, за клопотанням
сторони; нормою ст. 8 Закону України "Про
судовий збір" передбачено можливість
відстрочити сплату судового збору.
Позивачем, в межах строку позовної
давності, відповідних клопотань не
подавалось.

На підставі вищезазначеного,
розглянувши заяву позивача, суд вважає,
що позивачем не доведена поважність
причин пропуску строку позовної
давності, тобто підстави поновлення
пропущеного строку позовної давності
відсутні.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Судовими доказами, за визначенням
ст.ст. 32-36 Господарського
процесуального кодексу України, слід
вважати документи, які можуть
підтвердити або спростувати обставини,
що мають значення для правильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Враховуючи те, що позивач звернувся до
суду з вимогою про стягнення боргу
після спливу позовної давності, беручи
до уваги заяву відповідача про
застосування строку позовної давності
та те, що відсутні підстави для
визнання поважними причини пропуску
строку позовної давності, суд дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Вуглебудсервіс" до Публічного
акціонерного товариства
"Шахтоуправління "Донбас" про стягнення
1111741,85, відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
складення повного рішення та може бути
оскаржене в порядку та у строки,
визначені Господарським процесуальним
кодексом України.

Суддя
Д.М. Огороднік

Дата складення повного рішення 03.03.2014.