ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2014 р.
Справа № 926/112/13-г

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

Головуючого судді
Дубник О.П.

Суддів
Скрипчук О.С.

Матущака О.І.

при секретарі
Мазепі Н.В.

розглянув апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 без номера від
16.12.2013 року (№01-05/58/14 від 08.01.2014 року)

на рішення Господарського суду
Чернівецької області від 06.12.2013 року

у справі №926/112/13-г

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, с. Чагор, Глибоцький район,
Чернівецька область

до відповідача-1 Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, м.Чернівці

до відповідача-2 Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4, м. Чернівці

про відшкодування 78734,67 грн.

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_2;

від відповідача-1: ОСОБА_3;

від відповідача-2: ОСОБА_4

Судом роз'яснено права та обов'язки,
передбачені ст.ст.20, 22 Господарського
процесуального кодексу України (надалі
- ГПК України).

Відводів складу суду в порядку ст.20 ГПК
України не заявлялось. Заяв про
технічну фіксацію судового процесу від
учасників судового процесу не
надходило, у зв'язку з чим хід судового
засідання фіксується у протоколі.

Причини відкладення розгляду справи
викладено в ухвалі суду від 28.01.2014 року.

В судовому засідання 19.02.2014 року
оголошено перерву до 04.03.2014 року.

Рішенням Господарського суду
Чернівецької області від 11.04.2013 року,
залишеним без змін постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 27.06.2013 року у
задоволенні позову Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (надалі ФОП
ОСОБА_2) до відповідача-1 Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (надалі ФОП
ОСОБА_3), до відповідача-2 Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 (надалі ФОП
ОСОБА_4) про відшкодування шкоди на суму
78734,67 грн., в тому числі 28734,67 грн., що
становить вартість вивезеного
відповідачами товару за цінами, що
склалися на момент звернення до суду з
позовом, з врахуванням 30% надбавки, що
ставилася позивачем при реалізації
товару, а також моральної шкоди на суму
50000 грн. відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 03.09.2013 року попередні
судові акти скасовано, а справу
направлено на новий розгляд. Суд
касаційної інстанції у своїй постанові
зазначив, що судами не досліджено, із
застосуванням приписів ст.ст.936, 976 ЦК
України, якими доказами відповідачі
обґрунтовують обставини попередження
позивача про необхідність вивезення
товару з орендованого контейнера
НОМЕР_1 до моменту його фактичного
вилучення згідно з Актом від 12.09.2005
року; не досліджено згоди позивача на
зберігання майна в іншому контейнері;
не встановлено хто є власником іншого
контейнера, в який було перевезено
майно (товар) позивача; чи погоджувався
його власник на зберігання майна у
спірному контейнері.

При новому розгляді справи, рішенням
Господарського суду Чернівецької
області від 06.12.2013 року у цій справі
(суддя Байталюк В.Д.) відмовлено в
задоволенні позову ФОП ОСОБА_2 до
відповідача-1 ФОП ОСОБА_3, відповідача-2
ФОП ОСОБА_4 про відшкодування 78734,67 грн.
матеріальної та моральної шкоди.

Не погоджуючись з рішенням місцевого
господарського суду, позивач оскаржив
його в апеляційному порядку. Скаржник
зазначає, що в матеріалах справи наявні
докази, які підтверджують причинний
зв'язок між незаконними діями
(бездіяльністю) відповідачів та
негативними наслідками, які наступили
для позивача. Апелянт стверджує, що в
матеріалах справи відсутні докази, які
б підтверджували отримання нею
повідомлення про необхідність
вивезення товару до моменту такого
вивезення. Позивач зазначає про
помилковість висновків суду першої
інстанції про безпідставне
користування контейнером НОМЕР_1,
оскільки, на думку скаржника, договір
оренди був поновлений з нею як з
добросовісним орендарем. Апелянт
вважає, що місцевий господарський суд
не надав належної оцінки діям
відповідачів, що спричинили втрату
товару, оскільки, камера схову не
обладнана належними засобами для
зберігання особливого товару. Також
скаржник вказує, що виїмка товару
відбувалась у вихідний день, коли у
павільйоні нікого не було. Позивач
вказує, що в матеріалах справи наявні
докази придбання нею вивезеного
товару, зокрема, прайсом з цінами ТОВ
«ПАККО Холдинг», копіями чеків за
грудень 2012 року, січень 2013 року,
видатковою накладною ВАТ
«Чернівецький агроспецпостачсервіс»
№1391 від 20.07.2005 року. Також апелянт
зазначає, що згідно ст.22 ГПК України має
право збільшувати або зменшувати
розмір позовних вимог. ФОП ОСОБА_2
просить оскаржуване рішення скасувати
та прийняти нове рішення, яким
задоволити позовні вимоги.

Відповідачі відзивів на апеляційну
скаргу не надали, однак, в судовому
засіданні заперечили щодо задоволення
апеляційної скарги, просять
оскаржуване рішення залишити без змін.

Колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду,
керуючись нормами ст.101 ГПК України
щодо меж перегляду справи в
апеляційній інстанції, вважає, що є
можливим прийняти за наслідками
розгляду апеляційної скарги постанову
в даному судовому засіданні.

Львівський апеляційний господарський
суд, перевіривши доводи апеляційної
скарги та дослідивши фактичні
обставини у справі, зробив висновок, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення. При цьому, апеляційний суд
встановив наступні обставини та
керувався такими мотивами.

18 січня 2005 року між ФОП ОСОБА_3
(Орендодавець, Наймач) та ФОП ОСОБА_2
(Орендар, Піднаймач) укладено Договір
піднайму (оренди) торгового павільйону
(Договір оренди), відповідно до п.1 якого
Орендодавець (Наймач) передає
Орендареві (Піднаймачу) в піднайм
(оренду) торговий павільйон, який
розміщений на території ринку
«Фортуна», що по вул. Калинівській, 43 в
м. Чернівцях, та яким користується
Орендодавець на праві договору оренди.

Згідно п.4.1 Договору він діє з 18.01.2005
року до 01.06.2005 року. Продовження оренди
приміщення, яке належить Орендодавцю
Орендарем на новий термін можливе при
досягненні попередньої взаємної згоди
та укладання нового Договору оренди
між Сторонами в період одного місяця до
моменту закінчення терміну дії цього
Договору.

Пунктом 8.5 Договору визначено, що дія
Договору оренди припиняється за умови,
зокрема, закінчення строку, на який
його укладено.

Договір оренди припинив свою дію 01.06.2005
року.

18 січня 2005 року між ФОП ОСОБА_4
(Орендодавець) та ФОП ОСОБА_3 (Орендар)
укладено Договір найму контейнера під
камеру схову (Договір найму
контейнера), відповідно до п.1 якого
Орендодавець передає Орендареві в найм
(оренду) контейнер НОМЕР_2, який
розміщений на території ринку
«Фортуна», що по вул.. Калинівській, 43 в
м. Чернівці.

Пунктом 2.1 Договору найму контейнера
визначено, що контейнер надається для
використання Орендарем відповідно до
мети та предмету діяльності Орендаря, в
якості камери схову.

Згідно з п.4.1 Договору найму контейнера
він діє з 18.01.2005 року до 31.12.2007 року.

12 вересня 2005 року комісією у складі
ОСОБА_3,, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в
присутності понятих ОСОБА_8, ОСОБА_9
складено Акт виїмки речей, які
знаходяться в торговому павільйоні
НОМЕР_1 на мікроринку «Фортуна» по вул.
Калинівській, 43 в м. Чернівці. Згідно
вказаного акту товар, який знаходився у
торговому павільйоні перенесено в
контейнер, який знаходиться на
мікроринку «Фортуна».

Листом від 28.09.2005 року (який згідно
повідомлення про вручення позивач
отримала 30.09.2005 року) члени комісії:
ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повідомили
позивача, що товар знаходиться на
території мікроринку «Фортуна» в
опломбованому контейнері та просили
забрати товар і звільнити контейнер.

Листом від 23.11.2005 року (який згідно
повідомлення про вручення позивач
отримала 24.11.2005 року) ФОП ОСОБА_3
повідомила ФОП ОСОБА_2 про необхідність
забрати товар з камери схову, яка є не
утепленою, що може призвести до
пошкодження товару.

7 листопада 2006 року комісія у складі:
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 повідомила
листом ФОП ОСОБА_2 (який отримано
позивачем згідно повідомлення про
вручення 14.11.2006 року) про необхідність
звільнити камеру схову на протязі 5
днів з моменту отримання листа.

Вироком Садгірського районного суду м.
Чернівці від 17.11.2009 року встановлено, що
потерпіла (вона ж позивач у цій
господарській справі) неодноразово
була попереджена підсудною ОСОБА_3
(відповідач у цій справі) про
закінчення терміну договору оренди та
звільнення спірного павільйону.

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України вирок
суду у кримінальному провадженні, що
набрав законної сили, є обов'язковим
для господарського суду при вирішенні
спору з питань, чи мали місце певні дії
та ким вони вчинені.

Згідно з ч.1 ст.936 ЦК України за
договором зберігання одна сторона
(зберігач) зобов'язується зберігати
річ, яка передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Положенням ч.1 ст.951 ЦК України
унормовано, що збитки, завдані
поклажодавцеві втратою (нестачею) або
пошкодженням речі, відшкодовуються
зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі
- у розмірі її вартості; у разі
пошкодження речі - у розмірі суми, на
яку знизилася її вартість.

Згідно з ч.1 ст.976 ЦК України дві або
більше осіб, між якими виник спір про
право на річ, можуть передати цю річ
третій особі, яка бере на себе обов'язок
після вирішення спору повернути річ
особі, визначеній за рішенням суду або
за погодженням усіх осіб, між якими є
спір.

Відповідно до частини 3 статті 386 ЦК
України власник, права якого порушені
має право на відшкодування завданої
йому майнової та моральної шкоди.

Колегія суддів зазначає, що позивачем
не надано доказів знищення товару (чи
його частини), а позов пред'явлено саме
про стягнення вартості товару з
врахуванням торгової націнки 30%, і у
зв'язку із цим завдання їй моральної
шкоди, а відтак, і відсутні підстави для
покладення на відповідачів обов'язку
по відшкодуванню в порядку ст.951 ЦК
України збитків, завданих втратою
(пошкодженням) товару та моральної
шкоди.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.949 ЦК України
зберігач зобов'язаний повернути
поклажодавцеві річ, яка була передана
на зберігання, або відповідну
кількість речей такого самого роду та
такої самої якості. Річ має бути
повернена поклажодавцю в такому стані,
в якому вона була прийнята на
зберігання, з урахуванням зміни її
природних властивостей. Вимоги про
повернення відповідачами товару в цій
же кількості і такого ж роду, і якості
позивачем не заявлялось.

Згідно з ч.3 ст.950 ЦК України зберігач
відповідає за втрату (нестачу) або
пошкодження речі після закінчення
строку зберігання лише за наявності
його умислу або грубої необережності.

З огляду на відсутність порушеного
права позивача, заява відповідачів про
застосування позовної давності не
підлягає до задоволення.

Відтак, доводи апеляційної скарги не
спростовують правильних висновків
місцевого господарського суду,
викладених в рішенні місцевого
господарського суду, а тому його слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення.

Також суд апеляційної інстанції,
враховуючи положення ст.ст.49, 105 ГПК
України, зробив висновок про те, що
витрати за подання апеляційної скарги
слід покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 103, 105 ГПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду Чернівецької області від 06.12.2013
року у справі №926/112/13-г без змін.

2. Судові витрати за розгляд справи
в апеляційному порядку покласти на
Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2.

3. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку згідно
з розділом ХІІ-І ГПК України.

Повний текст постанови складено 11.03.2014
року

Головуючий суддя
Дубник О.П.

Судді
Скрипчук О.С.

Матущак О.І.