ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року Справа № 914/1295/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Козир Т.П.
Губенко Н.М., Іванової Л.Б.
(доповідач),розглянувши касаційну
скаргу Львівського міського
комунального підприємства
"Львівводоканал"на
постановуЛьвівського апеляційного
господарського суду від 26.11.2013у
справі№ 914/1295/13 Господарського суду
Львівської областіза
позовомЛьвівського міського
комунального підприємства
"Львівводоканал"до Державного
підприємства "Львівський
науково-дослідний радіотехнічний
інститут"за участюЛьвівського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у воєнній сферіпростягнення
заборгованості 194151,33 грн.за участю
представників сторін:

позивача: Коваль Р.П., дов. від 13.09.2013, б/н

Сорока Д.М., дов. від 13.08.2013
№01-3527

відповідача: Козак А.І., дов. від 27.12.2013
№904/2-65

прокурора: Шекшеєва В.С., посв. від 26.02.2013
№015375

ВСТАНОВИВ:

Львівське міське комунальне
підприємство "Львівводоканал"
звернулося до Господарського суду
Львівської області з позовом до
Державного підприємства "Львівський
науково-дослідний радіотехнічний
інститут" про стягнення 194151,33 грн.

Рішенням Господарського суду
Львівської області від 30.05.2013 у справі
№ 914/1295/13 (суддя Яворський
Б.І.) позов задоволено частково;
стягнуто з Державного підприємства
"Львівський науково-дослідний
радіотехнічний інститут" на користь
Львівського міського комунального
підприємства "Львівводоканал" 190008,16
грн. боргу, 3451,84 грн. пені, 690,89 грн. три
відсотки річних за користування чужими
коштами та 3883,02 грн. судового збору; у
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено; повернуто Львівському
міському комунальному підприємству
"Львівводоканал" 0,02 грн. зайво
сплаченого судового збору платіжним
дорученням №907 від 21.03.2013.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 26.11.2013 у справі
№ 914/1295/13 (колегія суддів у
складі: головуючого судді Юрченка Я.О.,
суддів Давид Л.Л., Данко Л.С.) рішення
Господарського суду Львівської
області від 30.05.2013 року скасовано та
прийнято нове рішення, яким у позові
відмовлено; стягнуто з Львівського
міського комунального підприємства
"Львівводоканал" на користь Державного
підприємства "Львівський
науково-дослідний радіотехнічний
інститут" 1980,34 грн. судового збору,
сплаченого за подання апеляційної
скарги; стягнуто з Львівського
міського комунального підприємства
"Львівводоканал" на користь Державного
підприємства "Львівський
науково-дослідний радіотехнічний
інститут" судові витрати за проведення
судової експертизи в сумі 3974,40 грн.

Не погоджуючись із постановою суду
апеляційної інстанції, Львівське
міське комунальне підприємство
"Львівводоканал" звернулося до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить суд
повністю скасувати постанову
Львівського апеляційного
господарського суду від 26.11.2013 у справі
№914/1295/13 і залишити в силі рішення
Господарського суду Львівської
області від 30.05.2013.

Обґрунтовуючи підстави звернення з
касаційною скаргою до суду касаційної
інстанції, скаржник посилається на
порушення судом апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права.

До Вищого господарського суду України
надішли заперечення на касаційну
скаргу Львівського прокурора з нагляду
за додержанням законів у воєнній сфері
Західного регіону України, в яких
прокурор просить постанову
Львівського апеляційного
господарського суду від 26.11.2013 у справі
№914/1295/13 залишити без змін, а касаційну
скаргу - без задоволення.

Державне підприємство "Львівський
науково-дослідний радіотехнічний
інститут" у поданих до Вищого
господарського суду України
запереченнях на касаційну скаргу
просить касаційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову Львівського
апеляційного господарського суду від
26.11.2013 у справі №914/1295/13 - без змін.

Сторони згідно з приписами статті 1114
Господарського процесуального кодексу
України були належним чином
повідомлені про день, час і місце
розгляду касаційної скарги, та
скористалися передбаченим законом
правом на участь у перегляді справи в
касаційній інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України, беручи до уваги межі
перегляду справи у касаційній
інстанції, обговоривши доводи
касаційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування норм матеріального та
процесуального права при ухваленні
оскаржуваного судового акту, вважає
касаційну скаргу такою, що не підлягає
задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом апеляційної
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, 05.06.1998 між
Львівським міським комунальним
підприємством "Львівводоканал" та
Львівським науково-дослідним
радіотехнічним інститутом укладено
договір №200284 на подачу води з
комунального водопроводу та приймання
стічних вод до комунальної
каналізаційної мережі (далі - договір),
відповідно до умов якого, позивач надає
послуги у забезпеченні питною водою та
прийманні стічних вод, а відповідач
користується послугами: здійснює
відбір води з водопроводу, скид стоків
у каналізацію і сплачує вартість
наданих послуг на умовах, які визначені
цим договором та чинним законодавством
України, зокрема: "Правилами
користування системами комунального
водопостачання та водовідведення в
містах і селищах України" (надалі
Правила), "Правилами технічної
експлуатації систем водопостачання та
водовідведення" (п.1.1. договору).

Відповідно до п. 2.1.1 договору позивач
зобов'язався забезпечити постачання
питної води, яка відповідає чинному
стандартові або дозволу Держстандарту
України та Міністерства охорони
здоров'я України на відхилення від
стандарту, а також приймання стічних
вод (в т.ч. дощових), у яких не перевищено
гранично допустимі концентрації
шкідливих речовин, в об'ємі
встановлених лімітів.

Як передбачено п. 2.2.4 договору
відповідач зобов'язався оплачувати
вартість наданих позивачем послуг за
чинними тарифами. (В разі зміни тарифів
- плата за послуги здійснюється
відповідно до нових тарифів, без зміни
інших умов договору).

Пунктом 3.1. договору визначено, що
кількість води, що використовується
відповідачем визначається за показами
водолічильників, встановлених згідно з
вимогами Правил і зареєстрованих
позивачем. Кількість стічних вод (у тім
числі дощових) з території відповідача
визначається згідно з Правилами.

Згідно із п. 3.5 договору оплата за
послуги водопостачання та
водовідведення проводиться
відповідачем відповідно до діючих
тарифів шляхом перерахування на
рахунок позивача коштів до 25 числа
поточного місяця. При цьому, у першу
чергу, погашається заборгованість
відповідача.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що 18.10.2012 представниками
сторін складено акт №21110181 про
припинення водопостачання
відповідача, у зв'язку із
заборгованістю в сумі 13116,68 грн. станом
на 01.10.2012. В акті зазначено, зокрема, що
запломбовано в закритому стані дві
засувки діаметром 100 мм: одну - на вході
водопроводу, другу - перед
водолічильником (показник 03773 м.куб.,
інший - 079362 м.куб.). Встановлено пломби
на засувках ЛВКВ 0001015, ЛВКВ 0001017.
Попереджено відповідача про
відповідальність за цілісність
засувок і пломб.

Апеляційним господарським судом також
з'ясовано, що внаслідок аварії на
водогоні відповідача 15.11.2012 позивач
перекрив засувки діаметром 150 мм в
колодязі по вул. Тролейбусна, що
призвело до припинення водопостачання
ДП ХРТ "Текстиль", а 17.11.2012 року були
проведені ремонтні роботи по
влаштуванню додаткової засувки перед
аварійною ділянкою відповідача
діаметром 150 мм на території ДП ХРТ
"Текстиль", яка була змонтована та
закрита. Внаслідок встановлення
додаткової засувки було перекрито
водопостачання на водопровідному
вводі перед входом у насосну станцію
відповідача, в приміщенні якої 18.10.2012
року було опломбовано основну засувку
та засувки перед лічильниками.

18.01.2013 при перевірці стану систем
водопроводу та каналізації
відповідача, позивачем складено акт
№2691 в якому зазначено, що
водопостачання відповідача з міського
водопроводу було припинено; в
приміщенні насосної на водопроводі на
вхідній засувці ду 100 порушена пломба
ЛВКВ 000 1015, якою була запломбована
засувка в закритому стані. Додатково
накладені наклейки №043 305 та №043 306
відповідно на пломбу ЛВКВ 000 1015 та на
шток штурвалу засувки.

На підставі встановленого факту
порушення цілісності пломби на вхідній
засувці, позивач провів нарахування за
послуги водопостачання та
водовідведення за січень 2013 року
відповідно до п. 3.3 Правил листування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України, затвердженого Наказом
Мінжитлокомунгоспу №190 від 27.06.2008.

У зв'язку із порушенням відповідачем
зобов'язань по оплаті наданих послуг за
період з серпня по грудень 2012, лютий 2013
та безобліковим водокористуванням у
січні 2013, позивач звернувся з позовом у
даній справі про стягнення з
відповідача заборгованості в сумі
190008,16 грн., пені в сумі 3451,84 грн. та 3 % у
сумі 691,33 грн.

Місцевий господарський суд,
задовольняючи заявлені позовні вимоги
частково, виходив з того, що факт
наявності заборгованості відповідача
за користування послугами з
водопостачання та водовідведення за
договором належним чином доведений, а
плата за водопостачання відповідно до
п. 3.3 Правил у зв'язку з фактом порушення
цілісності пломби нарахована
позивачем правомірно.

Переглядаючи справу в повному обсязі
згідно із положеннями статті 101
Господарського процесуального кодексу
України, суд апеляційної інстанції не
погодився із вказаними висновками суду
першої інстанції та скасовуючи рішення
місцевого господарського суду і
відмовляючи у задоволенні позову
виходив з того, що: позивачем не
доведено належними і допустимими
доказами наявності заборгованості у
відповідача перед позивачем в розмірі
заявлених позовних вимог, позивачем не
доведено протиправних дій відповідача
у вигляді самовільного приєднання до
систем централізованого комунального
водопостачання та самовільного
користування ними, а за результатами
судової експертизи, не встановлено
факту пошкодження пломби внаслідок
впливу людського та/або механічного
факторів; акт звірки взаєморозрахунків
сторін станом на 01.03.2013 не є належним
доказом на підтвердження
заборгованості, оскільки у ньому не
визначено період виникнення
заборгованості, вказані сторонами
відомості щодо розміру заборгованості
є відмінними, а сам акт не є первинним
документом та не відображає
безпосередньо господарські операції
та не підтверджує факт їх здійснення;
позивачем суду не подано належні
докази, зокрема, первинні
бухгалтерські документи, які
підтверджують надання послуг та розмір
заборгованості.

З урахуванням встановлених
апеляційним господарським судом
обставин справи, колегія суддів Вищого
господарського суду України,
переглядаючи у касаційному порядку
оскаржувану постанову суду
апеляційної інстанції, виходить з
наступного.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст.ст. 626, 629 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно із положеннями ст.ст. 525, 526
Цивільного кодексу України, ст. 193
Господарського кодекс України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином згідно умов договору та
актів цивільного законодавства, а при
відсутності таких вказівок -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.7. Правил
користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України,
затверджених наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України від 27.06.2008 №190,
розрахунки за спожиту питну воду та
скид стічних вод здійснюються на
основі показів засобів обліку.
Розрахунки за спожиту питну воду та
скид стічних вод здійснюються усіма
споживачами щомісячно відповідно до
умов договору.

Пунктом 5.18. Правил передбачено, що
споживач відповідає за цілісність та
збереження засобів обліку, пломб і
деталей пломбування, встановлених
представниками територіальних органів
Держспоживстандарту та виробником в
місцях з'єднань засобів обліку,
запірної арматури, манометра та іншого
обладнання вузла обліку незалежно від
місця його розташування.

Знімати засоби обліку, здійснювати
будь-які заміни їх частин або зміни
положення на водомірному вузлі, де їх
встановлено, знімати пломби, накладені
органами Держспоживстандарту або
виробником, має право лише виробник або
споживач за дозволом виробника.

У разі самовільних дій споживач
сплачує витрату води згідно з пунктами
3.3, 3.4 цих Правил.

Згідно із п.п. 3.3., 3.4. Правил у разі
безоблікового водокористування
виробник виконує розрахунок витрат
води за пропускною спроможністю труби
вводу при швидкості руху води в ній 2,0
м/сек та дією її повним перерізом
протягом 24 годин за добу. Розрахунковий
період при безобліковому
водокористуванні встановлюється з дня
початку такого користування. Якщо
термін початку безоблікового
водокористування виявити неможливо,
розрахунковий період становить один
місяць.

Відповідно до висновку
судово-трасологічної експертизи №2936
по справі №914/1295/13 від 31.10.2013, пломба
типу "БЛОК" №ЛВКВ 000 1015 вскриттю та
повторному навішуванню не піддавалась,
оскільки запірні елементи даної пломби
не пошкоджені, а частини розділеної
перемички на якорі та корпусі пломби
складали раніше одне ціле.

Пошкодження досліджуваної пломби
№ЛВКВ 000 1015, у вигляді розділення на
фрагменти перемички між якорем та
корпусом, могло відбутись в процесі
експлуатації внаслідок розвитку
втомних тріщин у місці згину, від
концентраторів напружень в матеріалі
перемички (зароджених в зоні стиску), а
також, додатково, під дією факторів
впливу зовнішнього середовища (зміни
тиску повітря, вологості та
температури та ін.).

Також, як з'ясовано апеляційним
господарським судом, показники
водолічильника, яким здійснюється
облік водоспоживання, зафіксовані
актом від 18.01.2013 №2691 та актом від 18.10.2012
року №21110181, залишились незмінними.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції дійшов правомірного
висновку, з яким погоджується колегія
суддів касаційної інстанції, про
відсутність підстав для здійснення
перерахунку витрат водоспоживання на
підставі п.п. 3.3., 3.4. Правил.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. В силу
вказаної норми предметом доказування є
обставини, які свідчать про дійсні
права та обов'язки сторін у справі та
складаються з фактів, - підстав позову
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Предметом позову у справі є стягнення
заборгованості за послуги
водопостачання та водовідведення, а
отже, до предмету доказування входять
обставини надання відповідних послуг
та наявності заборгованості з їх
оплати.

Як передбачено ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно із ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Таким чином, апеляційний господарський
суд, встановивши, що матеріалах справи
відсутні, а позивачем суду не подано
первинні бухгалтерські документи, які
підтверджують факт надання послуг та
наявність у відповідача
заборгованості, дійшов обґрунтованого
висновку про недоведеність позивачем
заявлених позовних вимог і правомірно
відмовив у задоволенні позову.

При цьому, відхиляючи як неналежний
доказ акт звірки взаєморозрахунків
сторін станом на 01.03.2013 року та
з'ясувавши, що у вказаному акті не
визначено період виникнення
заборгованості, а вказані сторонами
відомості щодо розміру заборгованості
є відмінними, суд апеляційної
інстанції мотивовано виходив з того, що
акт не є первинним документом та не
відображає і не підтверджує факт
здійснення господарських операцій.

Відповідно до позовної заяви,
предметом позову є вимоги про
стягнення з відповідача
заборгованості за послуги
водопостачання та водовідведення,
нарахування оплати за які проводиться
за адресою: м. Львів, вул. Наукова, 7.

Отже, суд апеляційної інстанції також
обґрунтовано відхилив надані
позивачем рахунки на оплату послуг (а.с.
128), з підстав їх невідповідності
матеріалам справи, оскільки як
вбачається з вказаних рахунків, вони не
підтверджують нарахування за послуги
саме за адресою: м. Львів, вул. Наукова, 7.

Згідно із ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього.

В ході розгляду справи у суді
апеляційної інстанції позивач,
всупереч передбаченому ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України обов'язку доказування, не
подав суду належні та допустимі докази,
що підтверджували б надання ним
відповідачеві послуг з водопостачання
та водовідведення.

Долучення та розгляд таких доказів на
стадії касаційного перегляду судових
рішень суперечить вимогам статті 111-7
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої касаційна
інстанція не має права збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши у відповідності до частини
2 статті 111-5 Господарського
процесуального кодексу України
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення у постанові
апеляційного господарського суду,
колегія суддів дійшла висновків про те,
що судом апеляційної інстанції в
порядку ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
розглянуто всебічно, повно та
об'єктивно в судовому процесі всі
істотні обставини справи в їх
сукупності, належним чином
проаналізовано правовідносини, що
виникли між сторонами, а висновки суду
за наслідками розгляду спору є
законними та обґрунтованими.

Твердження скаржника про порушення і
неправильне застосування судом
апеляційної інстанції норм
законодавства при прийнятті постанови
не знайшли свого підтвердження, в
зв'язку з чим підстав для зміни чи
скасування оскаржуваного судового
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Львівського міського
комунального підприємства
"Львівводоканал" залишити без
задоволення.

Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 26.11.2013 у справі
№ 914/1295/13 Господарського суду
Львівської області залишити без змін.

Головуючий суддя:
Т. Козир

судді:
Н. Губенко

Л. Іванова