ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.02.14р. Справа № 904/9907/13

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВЕСТА-ПЛАСТ",

м.
Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства
"БАНК КРЕДИТ ДНІПРО", м. Дніпропетровськ

про визнання кредитного договору №
050608-КЛН-1 від 05.06.2008 року недійсним

Суддя Колісник І.І.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Кравцов О.В.,
довіреність № 57 від 23.04.2012 року,
заступник начальника юридичного
управління.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальність "Веста-Пласт"
звернулось до господарського суду
Дніпропетровської області з позовною
заявою до Публічного акціонерного
товариства "Банк Кредит Дніпро" про
визнання кредитного договору
№050608-КЛН-1 від 05.06.2008 року недійсним.
Судовий збір позивач просить покласти
на відповідача.

Позовні вимоги вмотивовані
невідповідністю оспорюваного
кредитного договору вимогам
законодавства, а саме:

- при укладенні договору сторони не
досягли згоди щодо всіх істотних умов
договору, визначених статтею 345
Господарського кодексу України,
зокрема, договір не містить умов про
відсоткові ставки;

- тип процентної ставки визначається
кредитним договором, однак умовами
кредитного договору не передбачений
тип процентної ставки, в той час як за
частинами першою та другою статті 1056-1
Цивільного кодексу України процентна
ставка за кредитом може бути
фіксованою або змінюваною;

- договором встановлені
дискримінаційні стосовно споживача
правила зміни відсоткової ставки, що не
відповідає вимогам Закону України "Про
захист прав споживачів";

- договором не передбачена валюта
нарахування відсотків;

- за договором кредит наданий у
іноземній валюті - доларах США, у той
час як відповідно до частини першої
статті 99 Конституції України грошовою
одиницею України є гривня, а згідно з
частиною першою статті 524 та частиною
першою статті 533 Цивільного кодексу
України зобов'язання має бути виражене
у грошовій одиниці України - гривні;

- відповідачем не надано позичальнику
підтвердження наявності генеральної
ліцензії, а також письмового дозволу
Національного Банку України на
операції з валютними цінностями;

- банк не надав позичальнику повної та
достовірної інформації стосовно
банківського продукту, що є порушенням
вимог Закону України "Про захист прав
споживачів";

- кредитний договір зі змінами і
додатками підписано головою
правління-президентом, який є
неуповноваженою на те особою, так як
право укладання кредитних договорів
(угод), інших договорів із залученням
фінансових ресурсів, договорів
застави, іпотеки, договорів з надання
та/або отримання позики тощо на суму, що
перевищує 5 000 000 грн., належить до
виключної компетенції загальних
зборів товариства.

Також позивач просить суд забезпечити
позов шляхом зупинення нарахування
відсотків, пені та штрафу за спірним
кредитним договором на час розгляду
даної справи.

11.02.2014 року представник позивача подав
до суду клопотання про відмову від
позову з проханням зазначений позов
вважати відкликаним та залишити без
розгляду (а.с. 128 том 1).

21.02.2014 року представник позивача заявив
клопотання про залишення позову без
розгляду відповідно до статті 81
Господарського процесуального кодексу
України у зв'язку з цивільним
провадженням, що здійснюється
Бабушкінским районним судом м.
Дніпропетровська у справі № 200/1660/14-ц за
позовом Кротова Олександра Івановича
до ПАТ "Банк Кредит Дніпро", третя особа:
ТОВ "Веста-Пласт" про визнання
недійсними договору поруки № 050608-П-3 та
кредитного договору № 050608-КЛН-1 від
06.06.2008 року (а.с. 137 том 1).

Після роз'яснення судом правових
наслідків припинення провадження у
справі та законних підстав для
залишення позову без розгляду,
представник позивача 25.02.2014 року
відкликав зазначені клопотання та
просив не розглядати їх по суті (а.с. 140
том 1).

У судовому засіданні 25.02.2014 року
представник позивача заявив усне
клопотання про зупинення провадження у
справі до розгляду Бабушкінським
районним судом м. Дніпропетровська
цивільної справи № 200/1660/14-2 за позовом
Кротова О.І. до ПАТ "Банк Кредит Дніпро",
третя особа: ТОВ "Веста-Пласт" про
визнання недійсними договору поруки №
050608-П-3 та кредитного договору №
050608-КЛН-1 від 05.06.2008 року (а.с. 142 том 1).

27.02.2014 року від представника позивача
до господарського суду надійшло
письмове клопотання про зупинення
провадження у справі з тих же самих
підстав, у якому він також зазначає про
неможливість бути присутнім у
призначеному судом засіданні 27.02.2014
року у зв'язку із зайнятістю у іншому
судовому засіданні (144-145 том 1).

16.01.2014 року відповідач подав до суду
відзив на позовну заяву, в якому
просить у задоволенні позову відмовити
в повному обсязі. При цьому посилається
на те, що редакція статті 1056-1
Цивільного кодексу України щодо
визначення у кредитному договорі типу
процентної ставки введена в дію 16.10.2011
року, а спірний кредитний договір
укладено 05.06.2008 року, тобто до набуття
чинності цією нормою закону. Посилання
позивача на невідповідність умов
кредитного договору вимогам Закону
України "Про захист прав споживачів"
вважає безпідставним, оскільки
правовідносини, що виникли між
позивачем та відповідачем, не
підпадають під регулювання норм цього
закону. Щодо визначення валюти у
зобов'язаннях сторін за кредитним
договором та права банку на
кредитування в іноземній валюті
відповідач зазначає, що стаття 2 Закону
України "Про банки і банківську
діяльність" передбачає, що кошти - це
гроші у національній або іноземній
валюті чи їх еквівалент. За змістом
статей 47 та 49 зазначеного Закону
операції банків із розміщення
залучення коштів від свого імені, на
власних умовах та на власний ризик є
кредитними операціями незалежно від
виду валюти, яка використовується. На
момент укладення оспорюваного
кредитного договору, а також у
подальшому під час оформлення
договорів про зміни умов кредитного
договору ПАТ "Банк Кредит Дніпро" мало
банківську ліцензію та відповідний
дозвіл. З боку боржника оспорюваний
кредитний договір підписаний головою
правління-президентом Кротовим О.І.,
який відповідно до протоколів
загальних зборів мав необхідні
повноваження на підписання кредитного
договору та договорів про його зміну.

У судовому засіданні представник
відповідача підтримав відзив на
позовну заяву.

Розгляд справи призначався на 16.01.2014
року, 03.02.2014 року, 13.02.2014 року, 25.02.2014 року
та 27.02.2014 року.

Ухвалою господарського суду від 13.02.2014
року за клопотанням відповідача строк
розгляду спору був продовжений до
01.03.2014 року.

У судовому засіданні 27.02.2014 року судом
проголошені вступна та резолютивна
частини рішення.

Заслухавши пояснення представників
сторін під час розгляду справи,
дослідивши матеріали справи,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

05.06.2008 року між Закритим акціонерним
товариством комерційний банк
"Кредит-Дніпро", правонаступником
зобов'язань якого відповідно до
статуту у новій редакції, погодженого
НБУ 17.08.2012 року та зареєстрованого
державним реєстратором 28.08.2012 року
(номер запису 3010394) є Публічне
акціонерне товариство "Банк Кредит
Дніпро" (далі - Відповідач, Банк) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Веста-Пласт" (далі -
Позивач, Позичальник) був укладений
кредитний договір № 050608-КЛН-1 (далі -
Кредитний договір).

Згідно з пунктом 1.1. кредитного
договору банк на умовах цього договору
відкриває позичальнику відкличну
невідновлювальну кредитну лінію у
доларах США в межах загальної суми 8 770
000 доларів США з частковою конвертацією
у гривню, а позичальник зобов'язується
повернути кредитні кошти не пізніше
31.05.2013 року та сплатити проценти за
користування кредитами на умовах,
передбачених цим договором.

Пунктом 2.5. кредитного договору сторони
передбачили, що процентна ставка за
користування кредитами встановлюється
у розмірі 13,0% річних (а.с. 9 том 1).

У подальшому сторонами неодноразово
вносилися зміни до кредитного
договору.

Зокрема, додатковим договором № 020309
від 02.03.2009 року (а.с. 32 - 39 том 1) кредитний
договір був викладений у новій
редакції за якою пунктом 1.1. було
передбачено, що банк надає
позичальнику строковий кредит для
ведення статутної поточної діяльності,
в т.ч. для поповнення обігових коштів, у
загальній сумі, еквівалентній 10 858 822,24
дол. США за курсом НБУ на момент надання
кредитних коштів за цим строковим
кредитом, наступним чином:

- кредитні кошти у розмірі
еквівалентному 8 744 889,82 доларів США, що
обліковується на позичковому рахунку
№ 2063-9-30364604, з остаточним погашенням 31
травня 2013 року;

- кредитні кошти у розмірі
еквівалентному 1 340 000,00 доларів США, що
обліковуються на позичковому рахунку
№ 2062-7-30364603, з остаточним погашенням 04
червня 2009 року;

- кредитні кошти у розмірі
еквівалентному 773 932,42 доларів США, що
обліковуються на позичковому рахунку
№ 2073-7-30364605, з остаточним погашенням 31
травня 2011 року.

Пунктом 1.2. цієї додаткової угоди
передбачено, що валютою кредиту
прийняті гривня, долари США, євро.
Кредит може надаватися частками.

Новою редакцією пункту 1.3. кредитного
договору сторони визначили плату за
користування одержаними кредитними
ресурсами у розмірі:

- для кредитних коштів, що надані у
гривні - 21% річних;

- для кредитних коштів, що надані у
доларах США та євро у розмірі 13,9%
річних.

Договором № 220212 від 22.02.2012 року пункт 1.1.
кредитного договору в черговий раз був
викладений у новій редакції (а.с. 54 том
1).

Так, за новою редакцією пункту 1.1.
кредитного договору банк надає
позичальнику строковий кредит для
ведення статутної поточної діяльності,
в т.ч. для поповнення обігових коштів, у
загальній сумі еквівалентній 10 858 822,24
дол. США за курсом НБУ на момент надання
кредитних коштів за цим строковим
кредитом, наступним чином:

- кредитні кошти у розмірі,
еквівалентному 8 744 889,82 доларів США, що
обліковується на позичковому рахунку
№ 2063-9-30364604, у строк, встановлений
графіком погашення кредиту (додаток № 1
до цього договору), з остаточним
погашенням до 31 травня 2013 року;

- кредитні кошти у розмірі,
еквівалентному 1 340 000,00 доларів США, що
обліковуються на позичковому рахунку
№ 2062-7-30364603, у строк, встановлений
графіком погашення кредиту (додаток № 1
до цього договору),з остаточним
погашенням до 20 грудня 2012 року;

- кредитні кошти у розмірі,
еквівалентному 773 932,42 доларів США, що
обліковуються на позичковому рахунку
№ 2073-7-30364605, у строк, встановлений
графіком погашення кредиту (додаток № 1
до цього договору),з остаточним
погашенням до 20 грудня 2012 року.

Позивач вважає кредитний договір №
050608-КЛН-1 від 05.06.2008 року недійсним, з чим
не погоджується відповідач, що і є
причиною виникнення спору.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права або інтересу, зокрема, шляхом
визнання правочину недійсним.

За змістом частини другої статті 20
Господарського кодексу України кожний
суб'єкт господарювання має право на
захист своїх прав і законних інтересів,
у тому числі шляхом визнання
недійсними господарських угод з
підстав, передбачених законом.

Відповідно до частини третьої статті 215
Цивільного кодексу України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
Цивільного кодексу України (ч. 1 ст. 215
Цивільного кодексу України).

За результатом аналізу зазначених у
позовній заяві підстав позову можна
дійти висновку, що для вирішення спору
правове значення має юридична оцінка
спірного кредитного договору на
предмет відповідності його положень
частинам першій та другій статті 203
Цивільного кодексу України.

Так, за частиною першою зазначеного
Цивільного кодексу України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності (частина друга статті 203
Цивільного кодексу України).

Стосовно твердження позивача про
невідповідність договору вимогам
статті 345 Господарського кодексу
України в частині домовленості сторін
про відсоткові ставки, що на думку
позивача свідчить про те, що він є не
укладеним, слід зазначити наступне.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (частина
перша статті 628 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до частини першої статті 638
Цивільного кодексу України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Згідно з частиною другою статті 345
Господарського кодексу України
кредитні відносини здійснюються на
підставі кредитного договору, що
укладається між кредитором і
позичальником у письмовій формі. У
кредитному договорі передбачаються
мета, сума і строк кредиту, умови і
порядок його видачі та погашення, види
забезпечення зобов'язань позичальника,
відсоткові ставки, порядок плати за
кредит, обов'язки, права і
відповідальність сторін щодо видачі та
погашення кредиту.

Заява позивача про відсутність у
договорі положень щодо відсоткових
ставок не відповідає дійсності,
оскілька як пунктом 2.5. первісної
редакції кредитного договору, так і у
подальшому під час внесення змін до
нього, зокрема шляхом викладення
додатковим договором № 020309 від 02.03.2009
року пункту 1.3. кредитного договору у
новій редакції, була встановлена
ставка користування кредитними
коштами як для гривні, так і для
іноземної валюти (а.с. 9, 32 - 39 том 1).

Не є обгрунтованим і посилання
позивача на відсутність у кредитному
договорі узгодженого сторонами типу
процентної ставки.

Так, Законом України від 22.09.2011 року №
3795-VI "Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
врегулювання відносин між кредиторами
та споживачами фінансових послуг", який
набрав чинності 16.10.2011 року, було
внесено зміни до статті 1056-1 Цивільного
кодексу України. Зокрема, частини
перша, друга викладені у новій редакції
за якою передбачено таке.

Процентна ставка за кредитом може бути
фіксованою або змінюваною. Тип
процентної ставки визначається
кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної
ставки (фіксована або змінювана) та
порядок їх сплати за кредитним
договором визначаються в договорі
залежно від кредитного ризику,
наданого забезпечення, попиту і
пропозицій, які склалися на кредитному
ринку, строку користування кредитом,
розміру облікової ставки та інших
факторів.

Спірний кредитний договір між
позивачем та відповідачем укладений
05.06.2008 року, тобто до набрання чинності
нормою закону про необхідність
зазначення у договорі типу процентної
ставки.

Відповідно до статті 5 Цивільного
кодексу України акти цивільного
законодавства регулюють відносини, які
виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має
зворотної дії у часі, крім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує
цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше
і регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

Враховуючи наведене, зміст спірного
кредитного договору та додаткових угод
до нього не суперечить частинам першій,
другій статті 1056-1 Цивільного кодексу
України.

При цьому слід також зазначити, що
правова позиція позивача щодо
неукладеності кредитного договору
суперечить вимозі про визнання його
недійсним, так як за змістом статей 203,
215 Цивільного кодексу України
недійсним може бути визнаний укладений
договір.

З приводу заяви позивача щодо
невідповідності кредитного договору
вимогам Закону України "Про захист прав
споживачів" у зв'язку з наявними у ньому
дискримінаційними відносно нього як
споживача правилами зміни відсоткової
ставки, а також у зв'язку з ненаданням
йому як позичальнику повної та
достовірної інформації стосовно
банківського продукту, то вона є
безпідставною.

Так, на порушення статті 33
Господарського процесуального кодексу
України вказана заява не обгрунтована
жодним доказом. Крім того, згідно зі
статтею 1 Закону України "Про захист
прав споживачів" під споживачем у
розумінні цього Закону є фізична особа,
яка придбаває, замовляє, використовує
або має намір придбати чи замовити
продукцію для особистих потреб,
безпосередньо не пов'язаних з
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов'язків найманого
працівника.

За змістом спірного кредитного
договору останній регулює саме
підприємницькі відносини сторін.

Відповідно до статті 192 Цивільного
кодексу України законним платіжним
засобом, обов'язковим до приймання за
номінальною вартістю на всій території
України, є грошова одиниця України -
гривня.

Іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 533 Цивільного кодексу
України грошове зобов'язання має бути
виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.
Використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов'язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом.

За частиною другою статті 198
Господарського кодексу України
грошові зобов'язання учасників
господарських відносин повинні бути
виражені і підлягають оплаті у гривнях.
Грошові зобов'язання можуть бути
виражені в іноземній валюті лише у
випадках, якщо суб'єкти господарювання
мають право проводити розрахунки між
собою в іноземній валюті відповідно до
законодавства. Виконання зобов'язань,
виражених в іноземній валюті,
здійснюється відповідно до закону.

Правовідносини з надання кредиту
регулюються параграфом 2 глави 71
Цивільного кодексу України.

Режим здійснення валютних операцій на
території України, загальні принципи
валютного регулювання, повноваження
державних органів і функції банків та
інших фінансових установ України в
регулюванні валютних операцій, права й
обов'язки суб'єктів валютних відносин,
порядок здійснення валютного контролю,
відповідальність за порушення
валютного законодавства визначені
Декретом Кабінету Міністрів "Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю" від 19.02.1993 року №
15-93 (далі - Декрет).

У статті 1 Декрету визначено, що
іноземна валюта - це як власн іноземна
валюта, так і банківські метали,
платіжні документи та інші цінні
папери, виражені в іноземній валюті або
банківських металах.

Резиденти і нерезиденти мають право
здійснювати валютні операції з
урахуванням обмежень, встановлених цим
Декретом та іншими актами валютного
законодавства України (частина друга
статті 2 Декрету).

Національний банк України видає
індивідуальні та генеральні ліцензії
на здійснення валютних операцій, які
підпадають під режим ліцензування
згідно з цим Декретом.

Генеральні ліцензії видаються
комерційним банкам та іншим фінансовим
установам України, національному
оператору поштового зв'язку на
здійснення валютних операцій, що не
потребують індивідуальної ліцензії, на
весь період дії режиму валютного
регулювання (частини 1, 2 статті5
Декрету).

Національний банк України видає
ліцензії на здійснення валютних
операцій та приймає рішення про їх
скасування (частина 1статті 11 Декрету).

Відповідно до частини першої, пункту 2
частини другої статті 44 Закону України
"Про Національний банк України"
Національний банк діє як уповноважена
державна установа при застосуванні
законодавства України про валютне
регулювання і валютний контроль. До
компетенції Національного банку у
сфері валютного регулювання та
контролю належать, зокрема: видача та
відкликання ліцензій, здійснення
контролю, у тому числі шляхом
здійснення планових і позапланових
перевірок, за діяльністю банків,
юридичних та фізичних осіб (резидентів
та нерезидентів), які отримали ліцензію
Національного банку на здійснення
валютних операцій, в частині
дотримання ними валютного
законодавства.

Частиною восьмою статті 17 Закону
України "Про банки і банківську
діяльність" передбачено, що юридична
особа набуває статусу банку і право на
здійснення банківської діяльності
виключно після отримання банківської
ліцензії та внесення відомостей про
неї до Державного реєстру банків.
Забороняється здійснювати банківську
діяльність без отримання банківської
ліцензії.

За змістом статей 47, 49 Закону України
"Про банки і банківську діяльність"
банк здійснює кредитні операції, надає
банківські та інші фінансові послуги в
національній валюті, а за наявності
відповідної ліцензії Національного
банку України - в іноземній валюті.

Отже, як загальне цивільне
законодавство так і спеціальне
законодавство у сфері банківської
діяльності надає право банкам на
підставі генеральної ліцензії
надавати кредити в іноземній валюті
або регламентувати умови кредитування
в іноземній валюті та бути суб'єктом
кредитних зобов'язань, у зв'язку з чим
умови кредитного договору про надання
кредиту в іноземній валюті не
суперечать вимогам чинного
законодавства, а отже не можуть бути
підставою для визнання такого
правочину недійсним.

На підтвердження права здійснювати
кредитні операції в іноземній валюті
відповідач надав суду:

- банківську ліцензію НБУ № 70 від 24.12.2002
року, видану Закритому акціонерному
товариству комерційному банку
"Кредит-Дніпро" на право здійснювати
банківські операції, визначені
частиною 1 та пунктами 5-11 частини 2
статті 47 Закону "Про банки і банківську
діяльність" (а.с. 100 том 1);

- дозвіл НБУ № 70-2 від 14.07.2006 року,
виданий Закритому акціонерному
товариству комерційному банку
"Кредит-Дніпро" на право здійснення
операцій, визначених пунктами 1-4
частини 2, 4 статті 47 Закону "Про банки і
банківську діяльність", та Додаток до
дозволу, який визначає перелік
операцій, які має право здійснювати
Закрите акціонерне товариство
комерційний банк "Кредит-Дніпро" (а.с.100
том 1);

- банківську ліцензію НБУ № 70 від 13.10.2011
року, видану Публічному акціонерному
товариству "Банк Кредит Дніпро" на
право здійснення банківських операцій,
визначених частиною 3 статті 47 Закону
"Про банки і банківську діяльність"
(а.с.101 том 1);

- генеральну ліцензію НБУ № 70 від 13.10.2011
року, видану Публічному акціонерному
товариству "Банк Кредит Дніпро" на
право здійснення валютних операцій
згідно з додатком, а також відповідний
додаток до генеральної ліцензії № 70
(а.с.101 том 1).

Отже, укладання спірного кредитного
договору та додаткових угод до нього
здійснювалося за наявності у
відповідача відповідної ліцензії та
дозволів Національного банку України
для надання банківських та інших
фінансових послуг в іноземній валюті.

За вказаних обставин посилання
позивача про відсутність у відповідача
права на кредитування в іноземній
валюті не відповідає дійсності.

Не є обґрунтованим також і посилання
позивача про відсутність повноважень
його керівника Кротова О.І. на
укладення кредитного договору зі
змінами і додатками до нього.

Вищим органом товариства з обмеженою
відповідальністю є загальні збори
учасників. Вони складаються з
учасників товариства або призначених
ними представників. Учасники мають
кількість голосів, пропорційну розміру
їх часток у статутному капіталі
(частини 1, 4 статті 58 Закону України "Про
господарські товариства").

З положень пункту 7.5. статуту ТОВ
"Веста-Пласт" (в редакції 2006 року і 2009
року) вбачається, що прийняття рішення
про укладення товариством кредитних
договір на суму, що перевищує 5 000 000
(п'ять мільйонів) гривень віднесено до
виключної компетенції загальних
зборів учасників товариства (а.с. 64, 81
том 1).

Пунктом 7.9. статуту ТОВ "Веста-Пласт"
передбачено, що виконавчим органом
товариства який здійснює керівництво
його поточною діяльністю є правління.
Керівником товариства є голова
правління-президент за посадою. Голова
правління має право без доручення
здійснювати дії від імені товариства.

Згідно з підпунктом 7.9.6. статуту ТОВ
"Веста-Пласт" голова правління має
право без доручення діяти від імені
товариства, представляти його у
відносинах з третіми особами як в
Україні так і за кордоном; укладати від
імені товариства договори, контракти,
угоди і провадити інші дії в інтересах
товариства з урахуванням обмежень,
передбачених цим статутом.

Спірний кредитний договір та додаткові
угоди до нього зі сторони позичальника
підписані головою
правління-президентом ТОВ "Веста-Пласт"
Кротовим О.І., що позивачем не
заперечується. Повноваження на
укладення спірного кредитного
договору та змін до нього були надані
йому рішеннями загальних зборів, що
вбачається з протоколів № 15 від 07.04.2008
року, № 19 від 18.02.2009 року, № 41 від 27.04.2011
року, № 50 від 30.01.2012 року (а.с. 115 - 125 том 1).

Таким чином, голова
правління-президент Кротов О.І.
одноособово не приймав рішення щодо
укладання кредитного договору та змін
до нього, а був уповноважений на це
вищим органом товариства.

За частиною першою статті 60 Закону
України "Про господарські товариства"
загальні збори учасників вважаються
повноважними, якщо на них присутні
учасники (представники учасників), що
володіють у сукупності більш як 60
відсотками голосів.

Як вбачається із зазначених
протоколів, на усіх загальних зборах
були присутні учасники (представники
учасників), що володіють у сукупності
100% голосів від загальної кількості.
Тобто відповідні збори, з огляду на
вимоги частини першої 1 статті 60 Закону
України "Про господарські товариства",
були повноважними.

Враховуючи викладене, позовні вимоги
щодо визнання недійсним кредитного
договору № 050608-КЛН-1 від 05.06.2008 року
задоволенню не підлягає.

Заява позивача про забезпечення
позовузадоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно до статті 66 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд за заявою сторони,
прокурора або з власної ініціативи має
право вжити передбачених статтею 67
цього Кодексу заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.

Згідно зі статтею 67 Господарського
процесуального кодексу України позов
забезпечується: накладанням арешту на
майно або грошові суми, що належать
відповідачеві; забороною
відповідачеві вчиняти певні дії;
забороною іншим особам вчиняти дії, що
стосуються предмета спору; зупиненням
стягнення на підставі виконавчого
документа або іншого документа, за яким
стягнення здійснюється у безспірному
порядку; зупиненням продажу
арештованого майна, якщо подано позов
про визнання права власності на це
майно і про зняття з нього арешту. Про
забезпечення позову виноситься ухвала.

За змістом пункту 3 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року № 16 "Про деякі питання
практики застосування заходів до
забезпечення позову" умовою
застосування заходів до забезпеченню
позову за вимогами майнового характеру
є достатньо обґрунтоване припущення,
що майно (в тому числі грошові кошти,
цінні папери тощо), яке є у відповідача
на момент пред'явлення позову до нього
може зникнути, зменшитись за кількістю
або погіршитись за якістю на момент
виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для
забезпечення позову є підтверджена
доказами наявність фактичних обставин,
з якими пов'язується застосування
певного виду забезпечення позову. Дана
заява не містить обґрунтування
обставин, які б могли утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду. Крім того, обраний
позивачем спосіб забезпечення позову
не відповідає положенням статті 67
Господарського процесуального кодексу
України.

Заява позивача про зупинення
провадження у справі до розгляду
Бабушкінським районним судом м.
Дніпропетровська цивільної справи №
200/1660/14-2 за позовом Кротова О.І. до ПАТ
"Банк Кредит Дніпро", третя особа: ТОВ
"Веста-Пласт" про визнання недійсними
договору поруки № 050608-П-3 та кредитного
договору № 050608-КЛН-1 від 05.06.2008 року
задоволенню не підлягає з огляду на
наступне.

За частиною першою статті 79
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд зупиняє
провадження у справі, окрім іншого, в
разі неможливості розгляду даної
справи до вирішення пов'язаної з нею
іншої справи, що розглядається іншим
судом.

Господарський суд не вбачає правових
підстав для зупинення провадження у
справі до розгляду Бабушкінським
районним судом м. Дніпропетровська
цивільної справи №200/1660/14-2 за позовом
Кротова О.І. до ПАТ "Банк Кредит Дніпро",
третя особа: ТОВ "Веста-Пласт" про
визнання недійсними договору поруки №
050608-П-3 та кредитного договору №
050608-КЛН-1 від 05.06.2008 року.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу судовий збір
покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 32-34, 36, 43-44, 49, 66-67, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня підписання
рішення шляхом подання апеляційної
скарги до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
через господарський суд
Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 04.03.2014 року.

Суддя І.І. Колісник