м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Приватного акціонерного товариства
"Броварське шляхово-будівельне
управління № 50"
до Служби автомобільних
доріг у Київській області
про зобов'язання виконати
Суддя: Домнічева І.О.
Представники сторін:
від позивача: не з'явились
від відповідача: Майданік В.В. - за
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватне акціонерне товариство
"Броварське шляхо-будівельне
управління № 50" звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до Служби автомобільних доріг
у Київській області про зобов'язання
виконати умови договору.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.12.2013 р. порушено провадження
у справі, розгляд справи призначено на
14.01.14р. через відділ діловодства суду
позивачем подано додаткові матеріали
на виконання вимог ухвали суду.
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 14.01.2014 р. у зв'язку з
перебуванням судді Домнічевої І.О. на
лікарняному, справу передано для
розгляду судді Літвіновій М.Є.
Ухвалою від 14.01.2014 р. суддя Літвінова
М.Є. прийняла справу до свого
провадження, розгляд справи призначено
23.01.14р. через відділ діловодства суду
відповідачем подано відзив на позовну
заяву та додаткові матеріали.
Розпорядження Заступника голови
Господарського суду міста Києва від
27.01.2014 р. у зв'язку з виходом з
лікарняного, справу передано для
розгляду судді Домнічевій І.О.
Ухвалою від 28.01.2014 р. розгляд справи
відкладено на 11.02.2014 р.
Ухвалою від 11.02.2014 р. розгляд справи
відкладено на 13.03.2014 р.
13.03.14р. через відділ діловодства суду
позивачем подано клопотання про
розгляд справи без участі
13.03.14р. через відділ діловодства суду
відповідачем подано відзив на позовну
В судовому засіданні 13.03.14 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні дані, заслухавши представника
відповідача, на яких ґрунтуються
позовні вимоги, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

15.11.13 між Приватним акціонерним
товариством «Броварське
шляхово-будівельне управління № 50»
(далі - Позивач, виконавець) та Службою
автомобільних доріг у Київській
області (далі - Відповідач, замовник)
був укладений Договір № 411М-13 на
послуги з поточного середнього ремонту
автомобільної дороги СІ00425
Київ-Вишеньки-Гнідин на ділянці км 0+000 -
км 2+600, Київської області (далі -
Договір).

Відповідно до п. 4.1. Договору, Замовник
здійснює щомісячні та проміжні платежі
за надані послуги на підставі акту
наданих послуг (форма № КБ-2в), довідки
про вартість наданих підрядних послуг
(форма № КБ-3), підписаного
уповноваженими представниками Сторін.

Згідно 4.2. Договору акти (форми КБ-2в та
КБ-3) надання послуг готує Позивач і
передає для підписання уповноваженому
представнику Відповідача у строк не
пізніше ніж за п'ять днів до закінчення
звітного періоду. Уповноважений
представник Відповідача протягом
трьох днів перевіряє реальність акту і
підписує його в частині фактично
наданих обсягів послуг.

Пунктом 6.1.2. Договору Виконавець
зобов'язаний приймати надані послуги
згідно з формами акту № КБ-2в та КБ-3.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
Позивач належним чином виконав
покладені на нього Договором обов'язки,
надав в повному обсязі послуги та склав
Акт № 1 приймання виконаних
будівельних робіт за формою Кб-2в на
суму 3 538 212,83 грн. та Довідку про
вартість виконаних будівельних робіт
та витрат за формою КБ-3 на загальну
суму 3 538 212,83 грн. Відповідач
безпідставно, без будь-яких пояснень не
виконав своїх зобов'язань за Договором,
не підписав наведених вище акту
виконаних підрядних робіт та довідки
про вартість виконаних підрядних робі.
В зв'язку з чим позивач просить
зобов'язати відповідача виконати умови
договору в частині підписання акту
наданих підрядних послуг та довідки
про вартість наданих підрядних послуг,
посилаючись на ст. ст.173, 175, 525, 526 просить
задовольнити позовні вимоги.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України договір - є підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків. Цивільні права і обов'язки
виникають як з передбачених законом
договорів, так і з договорів, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного
права, яка визначається як
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. До зобов'язань, що виникають
з договорів, застосовуються загальні
положення про зобов'язання, якщо інше
не випливає із закону або самого
договору. Як і будь-який правочин, він є
вольовим актом, оскільки виражає
спільну волю сторін, що втілюється у
договорі. Змістом договору є, власне, ті
умови, на яких сторони погоджуються
виконувати договір, і вони мають
дотримуватися взятих на себе
зобов'язань.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України,
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Згідно з ст.16 Цивільного кодексу
України способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути: 1)
визнання права; 2) визнання правочину
недійсним; 3) припинення дії, яка
порушує право; 4) відновлення становища,
яке існувало до порушення; 5) примусове
виконання обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст.20 Господарського
кодексу України кожний суб'єкт
господарювання та споживач має право
на захист своїх прав і законних
інтересів. Права та законні інтереси
зазначених суб'єктів захищаються
шляхом: визнання наявності або
відсутності прав; визнання повністю
або частково недійсними актів органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущимляють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом;
відновлення становища, яке існувало до
порушення прав та законних інтересів
суб'єктів господарювання; припинення
дій, що порушують право або створюють
загрозу його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом.

Вказані норми права та інші норми
чинного законодавства України
регулюють саме порядок захисту особами
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу, а позивач
звернувся до суду за захистом свого
права у спосіб, який не передбачений
нормами чинного законодавства.

Слід зазначити, що предметом позову
може бути матеріально-правова чи
немайнова вимога позивача до
відповідача, відносно якої суд повинен
прийняти рішення. Предметом позову не
можуть бути обставини, які виступають
доказами у справі, зокрема, підписання
актів приймання-передачі, оскільки
такі акти підтверджують наявність або
відсутність юридичних фактів, які
входять до підстав позову. Захист
майнового або немайнового права чи
законного інтересу відбувається
шляхом прийняття судом рішення про
примусове виконання відповідачем
певних дій або зобов'язання утриматись
від їх вчинення. Заявлена Позивачем
вимога про зобов'язання Відповідача
підписати акт наданих підрядних послуг
та довідки про вартість наданих
підрядних послуг за договором не
призводить до поновлення порушеного
права Позивача та, у разі її
задоволення, не може бути виконана у
примусовому порядку, оскільки
відсутній механізм виконання такого
рішення (рішення суду "зобов'язати
підписати акти та довідки" не може бути
виконано у примусовому порядку).

Крім того, за приписами статті 6
Господарського кодексу України одним
із загальних принципів господарювання
є заборона незаконного втручання
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, їх посадових
осіб у господарські відносини.

Отже, зобов'язання відповідача
підписати акт наданих підрядних послуг
та довідки про вартість наданих
підрядних послуг не тільки суперечить
встановленим діючим законодавством
способам захисту цивільних прав, а
також є втручанням у господарську
діяльність суб'єкта господарювання, що,
як наслідок, призводить до порушення
його вільного волевиявлення.

Аналогічної позиції дотримується і
Вищий господарський суд України
(наприклад, постанова Вищого
господарського суду України від
23.04.2012р. у справі №5024/1268/2011, постанова
Вищого господарського суду України від
18.09.2013р. у справі №18/1543/12).

При розгляді справи судом встановлено,
що позивач направив на адресу
відповідача зазначені акт за формою
Кб-2в та довідки за формою КБ-3 у кількох
екземплярах, підписаних Позивачем, із
супровідним листом від 11.12.2013 р.№ 299/1,
які відповідач отримав, але не підписав
та не висловив своїх заперечень по
даним актам.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
позовні вимоги необґрунтованими,
непідтвердженими наявними в
матеріалах справи доказами, а відтак
такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України. Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 17.03.2014р.

Суддя
І.О.Домнічева