СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року Справа № 901/3936/13

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді
Борисової Ю.В.,

суддів
Волкова К.В.,

Гонтаря В.І.,

за участю представників сторін:

позивача, не з'явився (товариство з
обмеженою відповідальністю "Арсенал")

відповідача, не з'явився (публічне
акціонерне товариство "Суднобудівний
завод "Залів"

розглянувши апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
"Суднобудівний завод "Залів" на рішення
господарського суду Автономної
Республіки Крим (суддя Куртлушаев М.І )
від 20 січня 2014 року у справі №901/3936/13

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Арсенал" (вул. 6-го
Вересня,
40-А,Костянтинівка,Костянтинівський
район, Донецька область,85113)

до публічного акціонерного товариства
"Суднобудівний завод "Залів" (вул.
Танкістів, 4,Керч,98310)

про стягнення 64824,50 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Арсенал" звернулось
до господарського суду Автономної
Республіки Крим з позовною заявою про
стягнення з публічного акціонерного
товариства "Суднобудівний завод "Залів"
суми заборгованості за договором
купівлі-продажу та суми штрафних
санкцій, всього у розмірі 64824,50 грн.

Рішенням господарського суду
Автономної Республіки Крим від 20 січня
2014 року позов задоволено. Стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
"Суднобудівний завод "Залів" на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Арсенал" суму
основного боргу у розмірі 54840,52 грн.,
суму штрафу за додатковою угодою №2 від
12.03.2013 року у розмірі 5484,05 грн., суму
штрафу за 5.2 договору №6/2013 від 08.01.2013 у
розмірі 3670,56 грн., суму процентів річних
у розмірі 829,37 грн. та витрати, пов'язані
зі сплатою судового збору в сумі 1720,50
грн.

Не погодившись із судовим рішенням,
публічне акціонерне товариство
"Суднобудівний завод "Залів" звернулось
до Севастопольського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить оскаржене
рішення у справі скасувати та прийняти
нове про відмову у позові.

Доводи апеляційної скарги
обґрунтовані порушеннями з боку суду
першої інстанції вимог чинного
законодавства України. Заявник скарги
зауважив, що постановляючи рішення, суд
не в повному обсязі з'ясував обставини
справи, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору, невірно здійснив розрахунок
пені, що підлягала стягненню, до того ж
застосувавши подвійну
відповідальність за одне
правопорушення у вигляді і штрафу, і
пені.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного господарського суду від 24
лютого 2014 року справа № 901/3936/13
призначена до розгляду у складі
судової колегії: головуючий суддя
Борисова Ю.В., судді Волков К.В., Плут В.М.
Слухання справи призначено на 11
березня 2014 року.

За розпорядженням керівництва суду від
11 березня 2014 року суддю Плута В.М. у
зв'язку з відпусткою замінено у складі
судової колегії на суддю Гонтаря В.І.

У судове засідання сторони у справі не
з'явились, своїх представників не
направили, про місце і час розгляду
апеляційної скарги були повідомлені
належним чином.

Згідно з пунктом 3.9.2. Постанови пленуму
Вищого господарського суду України
„Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них, справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Оскільки, всі учасники судового
процесу були належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
апеляційної скарги та виходячи з того,
що явка сторін не визнавалася
обов'язковою, а участь в засіданні суду
є правом, а не обов'язком сторони, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку
про можливість розгляду апеляційної
скарги по суті в судовому засіданні 11
березня 2014 року за відсутності
представників обох сторін у справі,
визнавши достатніми письмові докази у
справі для прийняття в ній рішення.

Повторно розглянувши справу в порядку
статті 101 Господарського
процесуального кодексу України, суд
апеляційної інстанції встановив
наступне.

Між товариством з обмеженою
відповідальністю "Арсенал" та
публічним акціонерним товариством
"Суднобудівний завод "Залів" було
укладено договір № 6/2013 (надалі -
Договір).

Згідно з пунктом 1.1 Договору продавець,
товариство з обмеженою
відповідальністю "Арсенал", продає, а
покупець - публічне акціонерне
товариство "Суднобудівний завод "Залів"
купує товар на умовах Договору в об'ємі,
кількості і за якісними показниками,
які узгоджені сторонами в
специфікаціях до Договору.

Відповідно до розділу 3 Договору ціни
на товар визначаються у специфікаціях.
Оплата товару покупцем здійснюється
шляхом перерахування 100% передплати на
розрахунковий рахунок продавця.

На виконання умов Договору сторони
уклали Додаткові угоди № 1 від 14.01.2013 та
№ 2 від 12.03.2013, в яких погодили строк,
кількість, умови поставки та строк
оплати за товар, якій поставляється
покупцю (а.с. 22, 28).

Видатковими накладними № РН-006738 від
23.01.2013 на суму 218425,24 грн. та № РН-006965 від
19.03.2013 на суму 295212,98 грн. (а.с. 24, 30)
підтверджується поставка позивачем
відповідачеві товару на загальну суму
513638,22 грн., отримання якого
підтверджується підписом
уповноваженої особи відповідача,
печаткою товариства та довіреностями
на отримання товару (а.с. 25, 31).

Судом встановлено, що відповідач
частково сплатив кошти, але
припустився прострочення оплати на
суму 54840,52 грн. за товар, поставлений на
підставі видаткової накладної № РН-006965
від 19.03.2013 року.

Також судом прийнято до уваги, що
відповідно до пункту 3 Додаткової угоди
№ 2 від 12.03.2013 року покупець здійснює
попередню оплату у розмірі 50% вартості
товару не пізніше - 18.03.2013, а оплату
залишкової частини в розмірі 50% - до
09.04.2013 включно.

Дослідивши обставини справи,
господарський суд першої інстанції,
пославшись на домовленості сторін у
договорі і додаткових угодах, дійшов
висновку про обгрунтованість позовних
вимог щодо стягнення з відповідача
суми основного боргу у розмірі 54840,52
грн., суми штрафу за додатковою угодою
№2 від 12.03.2013 року у розмірі 5484,05 грн.,
суми штрафу за 5.2 договору №6/2013 від
08.01.2013 у розмірі 3670,56 грн. і суми
процентів річних у розмірі 829,37 грн.

Разом з тим, за доводами апеляційної
скарги, позивач здійснив невірний
розрахунок пені за договором, за період
більший ніж за 6 місяців.

Заявник скарги також зазначив, що
згідно рішення господарського суду АР
Крим від 20.01.2014 року з АТ "Суднобудівний
завод "Залів" стягнуто штраф у розмірі
5484,05 грн. згідно п. 5 Додаткової угоди № 2
від 12.03.2013 року., що є невід'ємною
частиною Договору № 6/2013 від 08.01.2013 року,
і пеню у розмірі 3670,56 грн. згідно п. 5.2
Договору № 6/2013 від 08.01.2013 року за одне й
те саме правопорушення (за
прострочення оплати за поставлену
продукцію), тоді як у відповідності до
ст. 61 Конституції України ніхто не може
бути двічі притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

Ознайомившись з доводами апеляційної
скарги, вивчивши матеріали справи і
перевіривши відповідність висновків
суду першої інстанції наявним у справі
доказам, судова колегія суду
апеляційної інстанції визнала доводи
скарги неспроможними, а судове рішення
- постановленим з дотриманням вимог
процесуального і матеріального
законодавства.

Так, приймаючи до уваги укладення
сторонами договору купівлі-продажу
певної продукції, до виниклих між ними
спірних відносин місцевим
господарським судом правильно
застосовані норми цивільного
законодавства України, що регулюють
порядок виконання зобов'язання, а також
відповідальність за порушення
зобов'язання.

Дійсно, в силу ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Згідно з ч.1 статті 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

З огляду на відсутність доказів сплати
відповідачем отриманого за договором
товару на суму 54840,52 грн., за
переконанням апеляційного
господарського суду, місцевим судом
вірно зроблено висновок про стягнення
цієї суми на користь позивача як
заборгованості за договором. Стосовно
цих висновків суду апеляційна скарга
заперечень не містить.

Щодо стягнення з відповідача суми
процентів річних, то з врахуванням
положень статті 625 ЦК України, 3 % річних
за період з 10.04.13 по 10.10.13 складатиме 829,37
грн, що вірно зауважено судом і суму
стягнуто у судовому порядку.

Відносно стягнення штрафу у сумі 5484,05
грн. та пені у сумі 3670,56грн. судом вірно
здійснено посилання на норми статей 611
і 549 ЦК України, згідно з якими у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки. Під неустойкою розуміється
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно статті 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" -
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочення платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до пункту 5.2 Договору у разі
прострочення оплати товару покупець
сплачує продавцю пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
вартості невиконаного зобов'язання за
кожен день прострочення.

Перевіривши розрахунок пені, виконаний
позивачем, суд цілком правомірно
визнав його правильним та задовольнив
позовні вимоги щодо стягнення її суми в
розмірі 3670,56 грн. При цьому, судова
колегія не погоджується з доводами
заявника скарги щодо невірного строку
нарахування. Адже розрахунок зроблено
за період 6 місяців: з 10.04.13 по 10.10.13, що
цілком узгоджується з порядком,
встановленим законодавством.

Пунктом 5 Додаткової угоди № 2 від 12.03.2013
сторонами узгоджено, що у разі
прострочення платежу більш ніж на 10
банківських днів, покупець додатково
сплачує штраф у розмірі 10% від вартості
поставленого по даній специфікації
товару.

Отже, за розрахунками суду, сума штрафу
склала 295212,98 х 10% = 29521,20грн., втім з
огляду на заявлену у позові меншу суму,
суд правильно обмежив стягнення в
межах заявлених 5484,05 грн.

Відносно доводів скарги про подвійну
відповідальність за одне
правопорушення, суд апеляційної
інстанції також наголошує про їх
неспроможність.

Згідно роз'яснень, викладених у пункті
2.1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" пеня, за
визначенням частини третьої статті 549
ЦК України, - це вид неустойки, що
забезпечує виконання грошового
зобов'язання і обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов' язання за
кожний день прострочення виконання.

Застосування іншого виду неустойки -
штрафу до грошового зобов'язання
законом не передбачено, що, втім, не
виключає можливості його встановлення
в укладеному сторонами договорі,
притому і як самостійний захід
відповідальності, і як такий, що
застосовується поряд з пенею. В
останньому випадку не йдеться про
притягнення до відповідальності
одного виду за одне й те саме
правопорушення двічі, тому що
відповідальність настає лише один раз -
у вигляді сплати неустойки, яка включає
у себе і пеню, і штраф як лише форми її
сплати.

З підстав наведеного, судова колегія
дійшла висновку, що рішення
господарського суду першої інстанції
прийнято при правильному застосуванні
норм матеріального та процесуального
права, отже підстав для його скасування
не вбачається. Апеляційна скарга
підлягає залишенню без задоволення, а
судове рішення - без змін.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України при
задоволенні позову покладаються на
відповідача, що правильно зауважено в
оскарженому судовому рішенні.

Керуючись статтями 101, 102, пунктом 1
статті 103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
"Суднобудівний завод "Залів" залишити
без задоволення.

2. Рішення господарського суду
Автономної Республіки Крим від 20 січня
2014 року у справі №901/3936/13 залишити без
змін.

Головуючий суддя
Ю.В. Борисова

Судді
К.В. Волков

В.І. Гонтар

Розсилка:

1. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Арсенал" (вул. 6-го
Вересня,
40-А,Костянтинівка,Костянтинівський
район, Донецька область,85113)

2. Публічне акціонерне товариство
"Суднобудівний завод "Залів" (вул.
Танкістів, 4,Керч,98310)