ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року
Справа № 925/20/14

Господарський суд Черкаської області в
складі: головуючого судді Чевгуза О.В.,
при секретарі судового засідання
Олійник І.С., за участю представників:

від первісного позивача: Блажкевич Л.О.
- представник за довіреністю,

від первісного відповідача: ОСОБА_2 -
представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні господарського
суду Черкаської області у м. Черкаси
справу за первісним позовом
комунального підприємства
«Житлово-експлуатаційна контора», м.
Канів, Черкаської області

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3,
м. Канів, Черкаської області

про стягнення 15597 грн. 02 коп.,

та за зустрічним позовом фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3, м. Канів,
Черкаської області

до комунального підприємства
«Житлово-експлуатаційна контора», м.
Канів, Черкаської області

пор визнання недійсним договору, -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство
«Житлово-експлуатаційна контора»
звернулося до суду з позовом про
стягнення з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 заборгованості за договором про
реструктуризацію заборгованості за
житлово-комунальні послуги від 10
листопада 2009 року в розмірі 13222 грн. 74
коп., 1738 грн. 87 коп. - інфляційних
нарахувань, 393 грн. 43 коп. - трьох
процентів річних, 241 грн. 98 коп. - пені.

До початку розгляду господарським
судом справи по суті фізична особа -
підприємець ОСОБА_3 подала до позивача
зустрічний позов від 14 січня 2014 року
для спільного розгляду з первісним
позовом про визнання недійсним
договору про реструктуризацію
заборгованості за житлово-комунальні
послуги від 10 листопада 2009 року, що був
укладений між комунальним
підприємством «Житлово-експлуатаційна
контора» та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_3.

Ухвалою суду від 17 січня 2014 року
зустрічний позов прийнято для розгляду
із первісним у справі №925/20/14.

У судових засіданнях, поданих заявах та
запереченнях представник первісного
позивача свій позов підтримала
повністю та просила його задовольнити
з підстав, зазначених у позовній заяві,
проти зустрічного -заперечила повністю
та просила застосувати строк позовної
давності до вимог про визнання
договору про реструктуризацію
заборгованості за житлово-комунальні
послуги від 10 листопада 2009 року
недійсним, що сплив.

Представник первісного відповідача
проти первісного позову заперечив,
подав заяву про застосування строків
позовної давності до вимог про
стягнення з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 1738 грн. 87 коп. - інфляційних
нарахувань, 393 грн. 43 коп. - трьох
процентів річних, 241 грн. 98 коп. - пені.

У судовому засіданні згідно з ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) було
оголошено вступну та резолютивну
частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються доводи
та заперечення сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
наступне.

КП «Житлово-експлуатаційна контора»
являється балансоутримувачем будівлі
по АДРЕСА_1, в якій розташовані магазини
та інші нежитлові заклади.

Відповідно до статуту (нова редакція),
затвердженого рішенням Канівської
міської ради від 06.09.2012 №9-25 на КП
«Житлово-експлуатаційна контора»
покладено обов'язки по наданню
житлово-комунальних послуг.

Як йдеться з позовної заяви КП
«Житлово-експлуатаційна контора»
01.09.2006 між КП «Житлово-експлуатаційна
контора» в особі директора Шацьких А.І.,
що діє на підставі статуту,
затвердженого розпорядженням
виконавчого комітету Канівської
міської ради №206-р від 10.05.2002, (далі -
основний споживач електричної енергії)
та швейною майстернею (ІІІ поверх), що
здійснює діяльність на підставі
свідоцтва про підприємницьку
діяльність (далі - субспоживач
електричної енергії) в особі п/п ОСОБА_3
було укладено договір про спільне
використання технологічних мереж (далі
- договір).

Під час виконання умов цього договору,
а також вирішення всіх питань, що не
обумовлені цим договором, сторони
зобов'язуються керуватися чинним
законодавством України та Правилами
користування електричною енергією.

За договором (п. 1.1.) основний споживач
електричної енергії зобов'язується
забезпечити передачу електричної
енергії в межах величин, дозволених
субспоживачу електричної енергії до
використання, а субспоживач
електричної енергії - своєчасно
відшкодовує основному споживачу
електричної енергії витрати на
придбання, передачу та облік
електричної енергії.

Основний споживач електричної енергії
забезпечує передачу електричної
енергії до межі балансової належності
належних йому електричних мереж,
згідно з актом розмежування.

Первісним позивачем подано додаток №1
до договору про спільне використання
технологічних мереж від 22.09.2006 «Перелік
місць встановлення електролічильників
з урахуванням тарифної групи точок
вводу, за якими здійснюється
розрахунок за спожиту електроенергію»
найменування споживача «швейна
майстерня ІІІ поверху магазин
ІНФОРМАЦІЯ_1 п/п ОСОБА_3», за яким
зазначено найменування точки вводу -
магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» ІІІ поверх,
місце встановлення приладів
розрахункового обліку - приміщення
магазину, № розрахункового
електролічильника - 35295762.

Відповідно до додатку №2 до договору
про спільне використання
технологічних мереж від 22.09.2006 «Акт
розмежування балансової належності
електромереж та експлуатаційної
відповідальності сторін» межа
відповідальності за стан
обслуговування електричних мереж та
електроустановок між споживачем та
субспоживачем встановлено на верхніх
затискачах захисного автомату в ЩО 0,4
кВ підвального приміщення. Споживач
електричної енергії відповідає за
технічний стан та експлуатацію
електромережі до межі розподілу.
Субспоживач електричної енергії
відповідає за технічний стан та
експлуатацію електромережі від межі
розподілу до електрообладнання
субспоживача.

Відтак, як йдеться з позовної заяви
первісного позивача, відповідно до
додатку №1 до договору, місце
встановлення електролічильника №35295762
- перший поверх магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
даний лічильник забезпечував облік
постачання електроенергії до швейної
майстерні, яка знаходиться на третьому
поверсі будівлі по АДРЕСА_1. В
подальшому швейна майстерня
переобладнана в магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Розбіжності у датах договору (01.09.2006) та
поданих первісним позивачем додатків
№№ 1,2 до договору (22.09.2006), представник
того пояснила як допущені технічні
описки при їх складанні.

Копії договору та додатків до нього
первісним позивачем подані в якості
доказів виникнення між сторонами
господарських зобов'язань.

Зазначений договір є договором про
надання комунальних послуг, між
сторонами виникли правовідносини, які
підпадають під правове регулювання в
т.ч. Глави 63 Цивільного кодексу України
та Закону України «Про
житлово-комунальні послуги».

За письмовими поясненнями фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3 вона
стверджує, що договір від 01.06.2006 та
додатки до нього не підписувала, хоча
підпис від імені ОСОБА_3 на них
візуально схожий на її. Відомості в
зазначених документах суперечливі та
не відповідають дійсності. Їй не відомо
про існування договору про спільне
використання технологічних мереж від
01.09.2006 та аналогічного договору від
22.09.2006. Враховуючи зазначене та те, що
представником КП
«Житлово-експлуатаційна контора» не
надано для огляду оригінал договору
від 01.09.2006, первісний відповідач
просить суд ксерокопію договору про
спільне використання технологічних
мереж від 01.09.2006 та додатки до договору
від 22.09.2006 за номерами 1 та 2 визнати
неналежними та недопустимими доказами.

Як йдеться з позовної заяви та пояснень
представника КП
«Житлово-експлуатаційна контора»
17.09.2009 інспектором структурного
підрозділу ВАТ «Черкасиобленерго»
Канівським Районом електричних мереж
(далі - РЕМ) в правому крилі будівлі по
АДРЕСА_1 було виявлено додаткове
самовільне підключення до РЩ-1 зі
встановленням неопломбованого
електричного лічильника №00052514.
Додаткове підключення було здійснено
від РЩ-1 до приміщення «ІНФОРМАЦІЯ_2»
ІІІ поверх. Електричний лічильник типу
АСЕ 5000 №00052514 не обліковується за КП
«Житлово-експлуатаційна контора».

Про дане порушення представниками РЕМ
було складено акт №000017 від 17.09.2009.

Первісним позивачем зазначено, що РЩ-1
обслуговується РЕМ-ом, оскільки всі
споживачі, які підключені до РЩ-1 мають
прямі договори з РЕМ-ом, тому
самовільне підключення не могло бути
виявлено працівниками КП
«Житлово-експлуатаційна контора».

18.09.2009 було складено протокол №3-2009
засідання комісії з розгляду акта №000017
від 17.09.2009 про порушення споживачем - КП
«Житлово-експлуатаційна контора» п. 5.1.
(споживання без договору) «Правил
користування електричною енергією»,
затверджених постановою Національної
комісії з питань регулювання
електроенергетики від 31.07.1996 №28 (у
редакції постанови Національної
комісії регулювання електроенергетики
України від 17.10.2005 №910) (далі - ПКЕЕ) та
прийнято рішення про сплату
нарахованого розміру збитків
(недоврахованої електричної енергії) -
16634 грн. 44 коп.

14.10.2009 комісія КП
«Житлово-експлуатаційна контора»
склала акт №1 про порушення ПКЕЕ
субспоживачем.

10.11.2009 між КП «Житлово-експлуатаційна
контора» та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_3 був підписаний
договір реструктуризації боргу за
користування електроенергією, за яким
КП «Житлово-експлуатаційна контора»
надає громадянину розстрочку у
погашенні заборгованості за
комунальні послуги (електроенергія), що
утворилася станом на 01.11.2009 на суму 16634
грн. 45 коп. з 01.11.2009 по 01.05.2012, у т.ч. 2009 р. -
1110 грн., 2010 р. - 6660 грн., 2011 р. - 6660 грн., 2012 р.
- 2204 грн. 45 коп. з розподілом за місяцями.

Зобов'язання за договором від
10.11.2009 фізична особа - підприємець
ОСОБА_3 виконала частково - сплатила 3411
грн. 70 коп.

Відтак, КП «Житлово-експлуатаційна
контора» звернулося з позовом про
стягнення з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 заборгованості за договором про
реструктуризацію заборгованості за
житлово-комунальні послуги від 10
листопада 2009 року в розмірі 13222 грн. 74
коп., 1738 грн. 87 коп. - інфляційних
нарахувань, 393 грн. 43 коп. - трьох
процентів річних, 241 грн. 98 коп. - пені.

Судом встановлено, що, хоч сторонами й
не надано оригіналу договору про
спільне використання технологічних
мереж від 01.09.2006, існування якого
первісним відповідачем заперечується,
останній, станом на виникнення спірних
правовідносин, санкціоновано
користувався електроенергією, яку йому
передавало КП «Житлово-експлуатаційна
контора» та який приєднаний до його
електричних мереж.

Відповідно до пояснень первісного
відповідача оплату вартості спожитої
електроенергії як різновиду
житлово-комунальних послуг вона
сплачувала на підставі
рахунків-фактури, які надавалися КП
«Житлово-експлуатаційна контора» до
сплати одним рахунком на два належних
їй магазини, які розташовані на першому
та третьому поверхах будівлі по
АДРЕСА_1.

Таким чином, можливо вважати фактичним
укладання договору про спільне
використання технологічних
електричних мереж між сторонами на
умовах, передбачених ПКЕЕ та чинним
законодавством.

Магазини за адресою: АДРЕСА_1 на
третьому поверсі «ІНФОРМАЦІЯ_2» та на
першому поверсі «ІНФОРМАЦІЯ_1»
знаходяться у приватній власності
фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, про
що суду були надані договори
купівлі-продажу приміщення від 14.04.2006
№86 та від 08.11.2005 №84.

КП «Житлово-експлуатаційна контора»
являється балансоутримувачем будівлі
по АДРЕСА_1.

Оплату за спожиту електроенергію
фізична особа - підприємець ОСОБА_3
здійснювала на підставі рахунків на
два зазначених вище магазина, які
виставлялися КП
«Житлово-експлуатаційна контора» та
обліковувалася ним же.

Первісним відповідачем в якості
доказів відсутності заборгованості
перед КП «Житлово-експлуатаційна
контора» за отриману електроенергію
надано рахунок-фактуру №0000539 від 24.11.2009
та платіжне доручення №154 від 30.12.2009.

Відсутність заборгованості за спожиту
електроенергію, обсяг якої визначався
КП «Житлово-експлуатаційна контора» на
підставі показів лічильника №35295762,
розташованого в підвальному
приміщенні, останнім не заперечується.

17.09.2009 інспектором РЕМ-а за
результатами перевірки підприємств по
обліку спожитої електричної енергії та
технічного стану приладів обліку - КП
«Житлово-експлуатаційна контора» в
присутності його керівника та за
участю ОСОБА_3 складено акт про
порушення правил користування
електричною енергією №000017, відповідно
до якого було встановлено: «Виявлено
самопідключення до електричної мережі
напругою 0,4 кВ без договору на
електропостачання з Канівським РЕМ.
Вводний автоматичний вимикач на струм
50А. Ввод в приміщення виконано із
щитової 0,4кВ кабелем ПВС-4х6 мм2.
Лічильник ел. енергії типу АСЕ 5000 №00052514
Іліч.=5(120)А; пломби держ. повірки 61/66;
клема кришки лічильника неопломбована.
Показники лічильника: загальне
споживання ел. енергії 15,8-22818,9 кВтгд.
Виконали нарахування згідно методики і
ПКЕЕ (за спожиту ел. енергію).

Припис:

1. Заключити договір на ел. постачання з
Канівським РЕМ згідно ПКЕЕ і
нормативних документів.

2. Отримати технічні умови на
підключення в КП ЖЕК і погодити їх з
Канівським РЕМ.

3. Провести оплату за використану
електроенергію.»

У судовому засіданні, що відбулося
13.02.2014 за участю представника
Канівського РЕМ, який викликався судом
для дачі пояснень, останній пояснив, що
раз на три роки здійснюється перевірка
підприємства по обліку спожитої
електричної енергії та технічного
стану приладів обліку. Такий огляд було
проведено інспектором Канівського РЕМ
разом з працівником КП
«Житлово-експлуатаційна контора» за
адресою: АДРЕСА_1, де знаходяться дві
електроустановки. В результаті було
виявлено самопідключення до
електричної мережі напругою 0,4 кВ без
договору на електропостачання з
Канівським РЕМ, про що останнім 17
вересня 2009 року було складено акт 000017
про порушення Правил користування
електричною енергією. Ввод в
приміщення виконано із щитової 0,4 кВ
кабелем ПВС - 4 х 6 мм2. Про зазначене
дозвільної документації не було.

Крім того, на запитання представника
первісного відповідача фізичної особи
- підприємця ОСОБА_3, пояснив, що
відповідно до Правил користування
електричною енергією КП
«Житлово-експлуатаційна контора» як
основний споживач електричної енергії
має право на приєднання до власних
мереж субспоживачів у межах величини
потужності, дозволеної до використання
відповідно до договору з
постачальником електричної енергії;
окремо визначити обсяги електричної
енергії та величини потужності, яка
передається субспоживачам та
самостійно без Канівського РЕМ
укладати договори про спільне
використання технологічних мереж з
субспоживачами електричної енергії.

Канівським РЕМ як постачальником
електричної енергії укладався договір
про постачання електричної енергії з
КП «Житлово-експлуатаційна контора»,
засоби обліку електричної енергії
знаходяться на обліку та безпосередньо
у користуванні КП
«Житлово-експлуатаційна контора»,
щитова також обслуговуються останнім.
Контролює використання електричної
енергії КП «Житлово-експлуатаційна
контора».

Про вільний/обмежений доступ до
щитової не відомо, оскільки обстеження
приладів обліку відбувалося з
представником КП
«Житлово-експлуатаційна контора».

Представником первісного відповідача
факт самовільного підключення до
електричної мережі категорично
заперечується.

18.09.2009 комісією з розгляду акта №000017
від 17.09.2009 про порушення споживачем - КП
«Житлово-експлуатаційна контора» п. 5.1.
(споживання без договору) «Правил
користування електричною енергією»,
затверджених постановою Національної
комісії з питань регулювання
електроенергетики від 31.07.1996 №28 (у
редакції постанови Національної
комісії регулювання електроенергетики
України від 17.10.2005 №910) (далі - ПКЕЕ) за
участю керівника КП
«Житлово-експлуатаційна контора» було
складено протокол №3-2009, відповідно до
якого прийнято рішення про сплату
нарахованого розміру збитків
(недоврахованої електричної енергії) -
16634 грн. 44 коп.

14.10.2009 комісія в складі представників
КП «Житлово-експлуатаційна контора»
(основний споживач електричної енергії
за договором про користування
електричною енергією №21 від 10.11.2000) в
присутності субспоживача ОСОБА_3, яка
відмовилася від підпису акту, склала
акт №1 про порушення ПКЕЕ
субспоживачем, а саме: « 17.09.2009 року
виявлено самовільне підключення до ел.
мережі напругою 0,4 кВ без договору на
електропостачання з Канівським РЕМ.
Самовільно змінена схема
електропостачання приміщення магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_2» без дозволу на технічне
забезпечення». Припис: « 1. Заключити
договір на електропостачання з
Канівським РЕМ, термін виконання -
30.10.2009. 2. провести оплату за використану
ел. енергію в сумі 16634 грн. 44 коп., термін
виконання - 30.10.2009».

10.11.2009 між КП «Житлово-експлуатаційна
контора» та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_3 був підписаний
договір реструктуризації
заборгованості за житлово-комунальні
послуги (далі - договір віл 10.11.2009), за
яким КП «Житлово-експлуатаційна
контора» надає громадянину розстрочку
у погашенні заборгованості за
комунальні послуги (електроенергія), що
утворилася станом на 01.11.2009 на суму 16634
грн. 45 коп. з 01.11.2009 по 01.05.2012, у т.ч. 2009 р. -
1110 грн., 2010 р. - 6660 грн., 2011 р. - 6660 грн., 2012 р.
- 2204 грн. 45 коп. з розподілом за місяцями,
сума щомісячного платежу становить по
555 грн. та 539 горн. 45 коп. за один місяць.

Враховуючи, що фізична особа -
підприємець ОСОБА_3 частково виконала
зобов'язання за договором від 10.11.2009, КП
«Житлово-експлуатаційна контора»
звернулося з позовом до суду про
стягнення заборгованості в розмірі 13222
грн. 74 коп., 1738 грн. 87 коп. - інфляційних
нарахувань, 393 грн. 43 коп. - трьох
процентів річних, 241 грн. 98 коп. - пені.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України)
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, договір
є підставою виникнення цивільних прав
та обов'язків.

Цивільні права і обов'язки виникають як
з передбачених законом договорів, так і
з договорів, не передбачених законом,
але таких, що йому не суперечать.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом

Відповідно до ст. ст. 32-34 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів; поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарський суд відповідно до ст. 43
ГПК України оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Частиною першою статті 626 ЦК України
визначено, що договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

З гідно зі ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Суть спірних правовідносин полягає у
вирішенні питання щодо правомірності
стягнення суми боргу за безоблікове
споживання електричної енергії
внаслідок порушення ПКЕЕ з первісного
відповідача - субспоживача електричної
енергії.

Суд вважає, що первісний позивач в
обґрунтування заявлених позовних
вимог не надав належних та
переконливих доказів виникнення саме у
первісного відповідача зобов'язання
провести оплату вартості електричної
енергії, не облікованої внаслідок
порушення ПКЕЕ.

Відсутні докази про здійснення
детального огляду та складення схеми
самовільного підключення до
електромереж саме первісного
відповідача за участю фахівців
постачальника електроенергії.

З акту від 17.09.2009 №000017 про порушення
правил користування електричною
енергією лише вбачається, що виявлено
самопідключення до електричної мережі
без договору на електропостачання з
Канівським РЕМ, тобто порушення п. 5.1.
ПКЕЕ.

Проте, первісним позивачем не було
виявлено та доведено належними
доказами протиправних дій з боку
первісного відповідача,
самопідключення та використання тим
електричної енергії, що не
враховується лічильником.

Зазначене не спростовується
представником РЕМ.

Акт від 17.09.2009 №000017 КП
«Житлово-експлуатаційна контора», як
основним споживачем електричної
енергії, не оскаржувався.

КП «Житлово-експлуатаційна контора»
оплатило недовраховану електричну
енергію в сумі 16634 грн. 44 коп. в
листопаді 2009 року, про що РЕМ-ом надано
довідку від 27.01.2014 №89.

Плата за використану електричну
енергію вносилася субспоживачем
електричної енергії на підставі
рахунка, одержаного від КП
«Житлово-експлуатаційна контора».
Зазначена обставина сторонами не
заперечується і підтверджується
наданими доказами.

Відповідно до ПКЕЕ електроустановки
споживачів мають бути забезпечені
необхідними розрахунковими засобами
обліку електричної енергії для
розрахунків за спожиту електричну
енергію, технічними засобами контролю
і управління споживанням електричної
енергії та величини потужності, а також
(за бажанням споживача) засобами
вимірювальної техніки для контролю
якості електричної енергії.

Розрахункові засоби обліку
електричної енергії, технічні засоби
контролю і управління споживанням
електричної енергії та величини
потужності, засоби вимірювальної
техніки для контролю якості
електричної енергії встановлюються
відповідно до вимог ПУЕ, цих Правил та
проектних рішень.

Відповідальність за технічний стан
засобів обліку несе та організація, на
балансі якої вони перебувають, або
організація, яка здійснює їх
експлуатацію на підставі відповідного
договору.

Суд приймає до уваги, що на підставі
рішення виконавчого комітету
Канівської міської ради №227 від 21.06.2006
первісному відповідачу було надано
дозвіл для влаштування
індивідуального опалення приміщення
магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2».

05.09.2006 КП «Житлово-експлуатаційна
контора» було видано технічні умови на
підключення споживача до
внутрішньобудинкових електричних
мереж приміщення магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_2».

10.11.2009 між сторонами було укладено
договір про спільне використання
електричних мереж №11.

Крім того, з наданих первісним
позивачем розрахункових документів не
можливо визначити через який саме
вимірювальний пристрій та яким чином
здійснювався розрахунок плати за
використану ОСОБА_3 електричну енергію.

Не надано належних доказів підключення
або не підключення субспоживача
електричної енергії до
внутрішньобудинкових електричних
мереж.

Відтак, відсутні підстави вважати
наявність факту втручання з боку
первісного відповідача до електричних
мереж, електроустановок, систем та
засобів обліку, що знаходяться на
балансі первісного позивача, та жодних
дій першої щодо порушення правил
користування електричною енергією.

Отже, у задоволенні первісного позову
КП «Житлово-експлуатаційна контора»
про стягнення з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 заборгованості за
договором про реструктуризацію
заборгованості за житлово-комунальні
послуги від 10 листопада 2009 року в
розмірі 13222 грн. 74 коп., 1738 грн. 87 коп. -
інфляційних нарахувань, 393 грн. 43 коп. -
трьох процентів річних, 241 грн. 98 коп. -
пені. належить відмовити за
недоведеністю позовних вимог.

Щодо заяви про застосування строків
позовної давності до вимог про
стягнення з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 1738 грн. 87 коп. - інфляційних
нарахувань, 393 грн. 43 коп. - трьох
процентів річних, 241 грн. 98 коп. - пені
слід зазначити наступне.

Відповідно до постанови пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів» №10 від 29.05.2013
позовна давність, за визначенням
статті 256 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України), - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Отже, позовна
давність є інститутом цивільного права
і може застосовуватися виключно до
вимог зі спорів, що виникають у
цивільних відносинах, визначених у
частині першій статті 1 ЦК України, та у
господарських відносинах (стаття 3
Господарського кодексу України, далі -
ГК України).

Частиною третьою статті 267 ЦК України
передбачена можливість застосування
позовної давності, у тому числі й
спеціальної, лише за заявою сторони у
спорі, зробленою до винесення рішення
судом.

За змістом частини першої статті 261 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

У ЦК України встановлено як загальну,
тривалістю у три роки (стаття 257), так і
спеціальну позовну давність (стаття 258),
скорочену або більш тривалу порівняно
із загальною.

Щодо вимог про стягнення неустойки
(штрафу, пені) застосовується позовна
давність в один рік.

Враховуючи, що у задоволенні
первісного позову відмолено, то заява
про застосування позовної давності за
вимогою про сплату процентів, сум
інфляційних нарахувань та пені також
до задоволення не підлягає.

Відповідно до постанови пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів» від 29.05.2013 №10
висновок про застосування позовної
давності відображається у
мотивувальній частині рішення
господарського суду.

Відповідач за первісним позовом
просить визнати недійсним договір про
реструктуризацію заборгованості за
житлово-комунальні послуги від 10
листопада 2009 року, що був укладений між
комунальним підприємством
«Житлово-експлуатаційна контора» та
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3,
оскільки той був укладений внаслідок
помилки. Під час укладання договору
фізична особа - підприємець ОСОБА_3
помилилася щодо існування своїх
боргових зобов'язань перед КП
«Житлово-експлуатаційна контора»,
взявши на себе погашення не існуючого
боргу.

Відповідно до ст. 229 ЦК України якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін, таких властивостей і якостей
речі, які значно знижують її цінність
або можливість використання за
цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом.

Відповідно до постанови пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
від 29.05.2013 №11 за змістом статті 229 ЦК
України правочин, вчинений під впливом
помилки, є оспорюваним.

Під помилкою слід розуміти таке
неправильне сприйняття стороною
правочину предмета чи інших істотних
умов останнього, що вплинуло на її
волевиявлення, за відсутності якого
можна вважати, що правочин не було б
вчинено. Помилка повинна мати істотне
значення, зачіпати природу правочину
або такі якості його предмета, які
значно знижують можливість його
використання за призначенням. При
цьому істотною вважається така
помилка, наслідки якої неможливо
усунути або їх усунення вимагає
значних витрат від особи, що
помилилася, - з урахуванням її
майнового становища, характеру
діяльності тощо. Обставини, з приводу
яких помилилася особа, мають бути
наявними на час вчинення правочину.

Обов'язок доведення відповідних
обставин покладається на позивача.

Не вважається помилкою щодо якості
продукції (товару, іншого майна)
неможливість її використання або
утруднення в її використанні, які
сталися після виконання хоча б однією з
сторін зобов'язань, що виникли з
правочину, і не пов'язані з поведінкою
іншої сторони правочину. Не має
правового значення помилка у мотивах
правочину (тобто в обставинах, у зв'язку
з якими особа вчиняє правочин) або
незнання стороною правочину норм
законодавства.

За твердженнями позивача за зустрічним
позовом, вона неправильно сприйняла
таку істотну умову договору, як сума
(ціна) договору, що вплинуло на її
волевиявлення, за відсутності якого
можна вважати, що договір не був би
укладений, а тому і договір
реструктуризації заборгованості від
10.11.2009 підлягає визнанню недійсним.

У письмовому запереченні та судових
засіданнях відповідач за зустрічним
позовом проти зустрічного позову
заперечила, оскільки доказів про те, що
сума боргу повинна бути іншою та на
підставі чого - не зазначено. Крім того,
позивач за зустрічним позовом частково
виконала свої зобов'язання за
договором від 10.11.2009.

Суд приходить до висновку, що з
наведених позивачем за зустрічним
позовом підстав, договір від 10.11.2009 не
може бути визнаним недійсним. Саме лише
твердження про неправильне сприйняття
суми (ціни) договору не має істотного
значення, не зачіпає природу правочину.
Істотною є помилка, наслідки якої або
взагалі не можна усунути, або для
усунення яких сторона, що помилилася,
має нести значні витрати.

Частиною 1 статті 632 ЦК України
передбачено, що ціна в договорі
встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом,
застосовуються ціни (тарифи, ставки
тощо), які встановлюються або
регулюються уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування.

Крім того, у судовому засіданні, що
відбулося 04.03.2014 представник позивача
за зустрічним позовом заявив усне
клопотання, у якому просить суд вийти
за межі позовних вимог: врахувати, що
договір від 10.11.2009 з боку ОСОБА_3 був
підписаний під примусом.

Суд розцінює клопотання як зміну
підстави позову.

Відповідно до постанови пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» від
26.12.2011 №18 ГПК, зокрема статтею 22 цього
Кодексу, не передбачено права позивача
на подання заяв (клопотань) про
"доповнення" або "уточнення" позовних
вимог, або заявлення "додаткових"
позовних вимог і т.п. Тому в разі
надходження до господарського суду
однієї із зазначених заяв (клопотань)
останній, виходячи з її змісту, а також
змісту раніше поданої позовної заяви
та конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру
позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем
має бути додержано правил вчинення
відповідної процесуальної дії, а
недотримання ним таких правил тягне за
собою процесуальні наслідки,
передбачені ГПК та зазначені в цій
постанові.

Право позивача на зміну предмета або
підстави позову може бути реалізоване
лише до початку розгляду господарським
судом справи по суті та лише у суді
першої інстанції шляхом подання до
суду відповідної письмової заяви, яка
за формою і змістом має узгоджуватися
із статтею 54 ГПК з доданням до неї
документів, зазначених у статті 57
названого Кодексу. Невідповідність
згаданої заяви вимогам цих норм
процесуального права є підставою для
її повернення з підстав, передбачених
частиною першою статті 63 ГПК.

Заяви про зміну предмета або підстави
позову, які відповідають вимогам
статей 54 і 57 ГПК, проте подані після
початку розгляду господарським судом
справи по суті, залишаються без
розгляду і приєднуються до матеріалів
справи, про що суд зазначає в описовій
частині рішення, прийнятого по суті
спору (або в ухвалі, якою закінчується
розгляд справи).

Підставу позову становлять обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги
щодо захисту права та охоронюваного
законом інтересу.

Оскільки представником позивача за
зустрічним позовом клопотання
заявлене після початку розгляду
господарським судом справи по суті та
не додержано правил вчинення
відповідної процесуальної дії, суд
залишає його без розгляду та розглядає
раніше заявлені позовні вимоги.

Відповідно до постанови пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
від 29.05.2013 №11 щодо вимог, пов'язаних з
визнанням правочинів недійсними,
застосовується загальна позовна
давність (стаття 257 ЦК України, з
урахуванням водночас наведеного в
підпунктах 2 і 3 пункту 5 Перехідних та
прикінцевих положень Закону України
"Про внесення змін до деяких законів
України щодо вдосконалення порядку
здійснення судочинства" від 20.12.2011 №
4176-VI). Для окремих видів вимог законом
встановлюється й спеціальна позовна
давність, наприклад, статтею 20 Закону
України "Про приватизацію невеликих
державних підприємств (малу
приватизацію)". Перебіг позовної
давності починається, за загальним
правилом, від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України), за винятком випадків,
зазначених у частинах другій і третій
цієї статті. Зокрема, за позовами про
застосування наслідків нікчемного
правочину (повернення коштів, іншого
майна тощо) позовна давність
починається не від дня вчинення такого
правочину, а від дня, коли почалося його
виконання.

Відповідно до частини 5 ст. 261 ЦК України
за зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

За договором реструктуризації
заборгованості за житлово-комунальні
послуги від 10.11.2009 КП
«Житлово-експлуатаційна контора»
надало розстрочку у погашенні
заборгованості за комунальні послуги
(електроенергія), що утворилася станом
на 01.11.2009 на суму 16634 грн. 45 коп. з 01.11.2009
по 01.05.2012, у т.ч. 2009 р. - 1110 грн., 2010 р. - 6660
грн., 2011 р. - 6660 грн., 2012 р. - 2204 грн. 45 коп. з
розподілом за місяцями, сума
щомісячного платежу становить по 555
грн. та 539 горн. 45 коп. за один місяць.

Відповідно до постанови пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів» від 29.05.2013 №10 у
зобов'язальних правовідносинах, в яких
визначено строк виконання
зобов'язання, перебіг позовної
давності починається з дня, наступного
за останнім днем, у який відповідне
зобов'язання мало бути виконане.

Якщо договором чи іншим правочином
визначено різні строки виконання
окремих зобов'язань, що з нього
виникають (наприклад, у зв'язку з
поетапним виконанням робіт або з
розстроченням оплати), позовна
давність обчислюється окремо стосовно
кожного з таких строків. Позовна
давність за позовами, пов'язаними з
простроченням почасових платежів
(проценти за користування кредитом,
орендна плата тощо), обчислюється
окремо за кожним простроченим
платежем.

З огляду на зазначене, у
задоволенні заяви КП
«Житлово-експлуатаційна контора» про
застосування позовної давності до
вимог про визнання договору про
реструктуризацію заборгованості за
житлово-комунальні послуги від 10
листопада 2009 року недійсним належить
відмовити.

У зв'язку з відмовою з задоволенні
зустрічного позову, не підлягає до
задоволення клопотання фізичної особи
- підприємця ОСОБА_3 про стягнення з КП
«Житлово-експлуатаційна контора»
витрат, пов'язаних з оплатою послуг
адвоката у розмірі 3000 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України суми,
які підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються при відмові в позові - на
позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні первісного позову
комунального підприємства
«Житлово-експлуатаційна контора»
відмовити.

У задоволені зустрічного позову
фізичної особи - підприємця ОСОБА_3
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Київського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 11 березня 2014
року

Суддя
О.В. Чевгуз