РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

"03" березня 2014 р.
Справа № 924/1392/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючий суддя
Петухов М.Г.

суддя
Гулова А.Г. ,

суддя
Саврій В.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача -
Державного підприємства "Славутське
лісове господарство"

на рішення господарського суду
Хмельницької області від 02.12.2013 р.

у справі № 924/1392/13 (суддя Гладій С.В.)

за позовом Державного підприємства
"Славутське лісове господарство" м.
Славута

до відповідачів:

1) Варварівської сільської ради
с.Варварівка, Славутського району,
Хмельницької області;

2) Товариства з обмеженою
відповідальністю "Каландр" м.Славута,
Хмельницької області.

за участі третіх осіб на стороні
відповідачів без самостійних вимог на
предмет спору:

1) Управління Держземагенства у
Славутському районі, м.Славута;

2) реєстраційної служби Славутського
міськрайонного управління юстиції,
м.Славута

про визнання незаконним рішення №15
виконавчого комітету Варварівської
сільської ради; про визнання недійсним
державного акту на право постійного
користування землею площею 3,33 га; про
скасування державної реєстрації
державного акту серії ХМ (без номера) на
право постійного користування землею
площею 3,33 га, виданого ВКП "Каландр"

за участю представників сторін:

позивача: Дунайчук С.В.; Бойко С.П.

відповідачів:

1) Конченко В.С.;

2) Ярмій В.Й.;

третіх осіб: не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 02.12.13 р. у
справі № 924/1392/13 в задоволенні позову
Державного підприємства "Славутське
лісове господарство" до Варварівської
сільської ради, Товариства з обмеженою
відповідальністю "Каландр" про
визнання незаконним рішення № 15
виконавчого комітету Варварівської
сільської Ради народних депутатів (без
дати) "Про закріплення земельної
ділянки за МП "Каландр", про визнання
недійсним державного акту серії ХМ (без
номера) від 03.06.1994 року, на право
постійного користування землею, площею
3,33 га виданому ВКП "Каландр", про
скасування державної реєстрації
державного акту серії ХМ (без номера) на
право постійного користування землею
площею 3,33 га виданого ВКП "Каландр"
відмовлено.

При винесенні вищевказаного рішення,
суд першої інстанції виходив з того, що
рішенням Варварівської сільської Ради
народних депутатів ХХІ скликання, ХХІІ
сесії від 03.06.1993 року "Про надання
повноважень Варварівської сільської
Ради народних депутатів по вирішенню
питань землекористування", надано
повноваження виконкому Варварівської
сільської ради народних депутатів по
наданню передачі та вилученню
земельних ділянок вирішенню інших
питань землекористування. На підставі
вказаного рішення, рішенням
виконавчого комітету Варварівської
сільської ради № 15 "Про закріплення
земельної ділянки за МП "Каландр", в
зв'язку з придбанням МП "Каландр"
будівель та споруд колишнього
піонерського табору "Вогник"
закріплено за ним ділянку площею 3,33 га.
Відповідно до рішення виконкому №15
виробничо-комерційному підприємству
"Каландр" видано державний акт на право
постійного користування землею Серії
ХМ від 03.06.1994 р., площею 3,33 га, для
виробничих потреб, який зареєстрований
в Книзі записів державних актів на
право постійного користування землею
за № 001.

З матеріалів справи судом першої
інстанції також було встановлено, що
12.01.2006 р. ТОВ "Каландр" видано свідоцтво
про право власності на нерухоме майно
(на підставі рішення № 37 від 28.12.2005р.) в
с. Голоки, вул. Колгоспна, буд. 45 "Б", а
саме домоволодіння, житлова площа 86 кв.
м., житловий будинок 128,7 кв. м. За
результатами проведеної Державною
інспекцією сільського господарства в
Хмельницькій області перевірки
встановлено, що ВКП "Коландр"
Варварівською сільською радою
народних депутатів для виробничих
потреб надано у постійне користування
3,33 га землі. Підставою надання вказаної
земельної ділянки в постійне
користування, згідно акта на право
постійного користування землею серії
ХМ (без номера), слугувало рішення
Варварівської сільської ради № 15
прийняте в 1994 році.

При вирішенні спірних правовідносин,
судом першої інстанції було прийнято
до уваги відповідні положення Закону
України "Про місцеві Ради народних
депутатів та місцеве і регіональне
самоврядування" (№ 533-XII від 07.12.1990 року),
Закону України "Про місцеві Ради
народних депутатів та місцеве і
регіональне самоврядування",
Земельного кодексу Української РСР (в
редакції від 18.12.1990 року), Земельного
кодексу України від 18.12.1990р. №561-ХІІ (в
редакції Закону від 1994р.), Лісового
кодексу України, а також роз'яснення,
наведені у п. 2.3. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.05.2011 р. № 6 "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин" та у п.п. 2, 3, 5
постанови Верховної Ради Української
Радянської Соціалістичної Республіки N
563-XII від 18.12.1990 року "Про земельну
реформу" (в редакції, яка була чинною на
час прийняття спірного рішення).

В обґрунтування своїх висновків, суд
першої інстанції вказав на те, що на час
прийняття спірного рішення № 15
виконкомом Варварівської сільської
ради та видачі акту, на земельній
ділянці перебували об'єкти нерухомості
піонерського табору "Вогник" належному
МП "Каландр" на праві власності. При
цьому, з огляду на ч. 1 ст. 30 Земельного
кодексу України, при переході права
власності на будівлю і споруду разом з
цими об'єктами перейшло і право
користування земельною ділянкою.

Також, суд зауважив, що як вбачається з
листа Держінспекції сільського
господарства в Хмельницькій області №
4/2-3224 від 07.10.2013 року документальна
перевірка Держінспекцією проводилась
лише на підставі довідки ДП "Славутське
лісове господарство", а не на підставі
документів, які б могли б встановити
зазначені Держінспекцією порушення
чинного законодавства.

З урахуванням встановлених обставин у
даній справі та вказаних вище положень
діючого законодавства, суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що
вимоги позивача про визнання
незаконним рішення № 15 виконавчого
комітету Варварівської сільської Ради
народних депутатів (без дати) "Про
закріплення земельної ділянки за МП
"Каландр" та виданого на підставі
зазначеного рішення державного акта на
право постійного користування землею
Серії ХМ від 03.06.1994р. до задоволення не
підлягають.

З приводу позовної вимоги щодо
скасування реєстрації державного акту
на право постійного користування
землею площею 3,33 га, суд першої
інстанції з урахуванням положень п. 1.21.
Інструкції про порядок складання,
видачі, реєстрації та зберігання
державних актів на право власності на
земельну ділянку і права постійного
користування земельною ділянкою та
договорів оренди землі, затвердженої
наказом державного комітету України по
земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999 р., ч. 2
п. 2 ст. 9 та ст.. 26 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" вказав
на те, що позивачем заявлено позов до
відповідачів, які не мають повноважень
та обов'язків стосовно скасування
державної реєстрації державного акту
відповідно до вимог чинного
законодавства, оскільки зазначену дію
здійснює державний орган, який в даному
випадку не є відповідачем у справі. З
огляду на вказане, місцевий
господарський суд відмовив у
задоволенні позову в цій частині.

Не погоджуючись із винесеним рішенням
суду першої інстанції, позивач -
Державне підприємство "Славутське
лісове господарство" звернулось з
апеляційною скаргою до Рівненського
апеляційного господарського суду,
відповідно до якої просить рішення
господарського суду Хмельницької
області від 02.12.13 р. у справі № 924/1392/13
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позовні вимоги задоволити в
повному обсязі.

Скаржник вважає, що рішення
господарського суду є незаконним та
таким, що прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

На підтвердження своїх доводів,
скаржник вказує наступне.

Щодо підтвердження приналежності
земель лісового фонду скаржник зважає
на те, що відповідно до пункт 5
Прикінцевих положень Лісового кодексу
України для одержання в установленому
порядку державними лісогосподарськими
підприємствами державних актів на
право постійного користування
земельними лісовими ділянками,
документами, що підтверджують це право
на раніше надані землі, є
планово-картографічні матеріали
лісовпорядкування. Положення вказаної
норми не визначають підстави набуття
чи припинення права користування
землею, а лише визначають коло
документів, якими підтверджено вже
існуюче право ДП «Славутський лісгосп»
на постійне користування земельними
ділянками до одержання в установленому
порядку відповідних
правовстановлюючих документів.

Таким чином, скаржник зазначає, що
планово-картографічних матеріалів
лісовпорядкування цілком достатньо
для віднесення даної земельної ділянки
до земель ДП «Славутський лісгсоп». А
оскільки спірна земельна ділянка не
вилучена з земель відання лісгоспу, то
остання відповідно рахується землями
ДП «Славутський лісгосп».

Також, скаржник зважає на положення ст..
76 Земельного кодексу у редакції від
1994р., відповідно до якої землями
лісового фонду визначаються землі,
вкриті лісом, а також не вкриті лісом,
але надані для потреб лісового
господарства.

Стосовно віднесення спірної земельної
ділянки до земель промисловості, то
скаржник зазначає, що згідно довідки
управління Держземагентства у
Славутському районі (№01-01-09/1925 від 25.11.13
р.) до земель промисловості спірна
земельна ділянка віднесена рішенням №
15 виконавчого комітету Варварівської
сільської Ради народних депутатів.

В обґрунтування своїх доводів,
скаржник також посилається на
положення ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу,
відповідно до якої сільські, селищні
Ради народних депутатів надають
земельні ділянки у користування для
всіх потреб із земель сіл, селищ, а
також за їх межами для будівництва
шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та
інших об'єктів, пов'язаних з
обслуговуванням населення (сфера
послуг), сільськогосподарського
використання, ведення селянського
(фермерського) господарства,
особистого підсобного господарства,
індивідуального житлового, дачного і
гаражного будівницта індивідуального
і колективного садівництва,
городництва, сінокосіння і випасання
худоби, традиційних народних
промислів.

Крім того, як зазначає скаржник, за
приписами ч. 5 ст. 31 зазначеного Кодексу,
вилучення земель на території області
за межами населених пунктів
провадиться рішенням обласної Ради
народних депутатів у разі їх надання
для будівництва промислових
підприємств, інших
несільськогосподарських потреб, а
також в усіх інших випадках, крім
передбачених частинами другою і
четвертою цієї статті та статтями 32 і 33
цього Кодексу (у тому числі земель
лісового фонду).

Також, скаржник вказує на положення п.1
ч. 1 ст. 16 Лісового кодексу у редакції
від 1994 р., ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу
України у редакції від 1990 р., якими
визначено, що селищні та сільські Ради
народних депутатів наділені
компетенцією лише надавати земельні
ділянки, у тому числі лісового фонду, у
постійне користування лише в межах
селищ і сіл та припиняти права
користування ними.

З огляду на викладені вище аргументи на
підтвердження своєї правової позиції,
позивач (скаржник) вважає, що судом
першої інстанції було відмовлено у
задоволенні позову за відсутності на
те визначених законом підстав, у
зв'язку з чим рішення суду першої
інстанції слід скасувати.

Від відповідача - Товариства з
обмеженою відповідальністю "Каландр"
надійшов відзив на апеляційну скаргу
позивача, відповідно до якого просить
оскаржуване рішення залишити без змін,
а в задоволенні апеляційної скарги -
відмовити.

На спростування доводів, викладених в
апеляційній скарзі, відповідач вказує
наступне.

Згідно рішення Варварівської
сільської ради народних депутатів "Про
закріплення земельної ділянки за МП
"Каландр" №15 від 1994 року, вирішено в
зв'язку з придбанням МП "Каландр"
будівель та споруд колишнього
піонерського табору "Вогник" закріпити
земельну ділянку площею 3,33 га та видати
державний акт на право постійного
користування земельною ділянкою
площею 3,33 га. Вказане рішення
Варварівської сільської ради народних
депутатів було оглянуто та встановлено
як існуюче Рівненським апеляційним
господарським судом, про що зазначено у
мотивувальній частині постанови
Рівненського апеляційного
господарського суду від 30.07.2013 року.

Відповідно до державного акту на право
постійного користування землею Серії
ХМ від 03.06.1994 р. №001
виробничо-комерційному підприємству
"Каландр" м. Славута на підставі рішення
Варварівської сільської Ради №15 від 1994
р. надано у постійне користування для
виробничих потреб 3,33 гектарів землі.

За наведеного, відповідач стверджує, що
право користування земельною ділянкою
здійснюється останнім на правових
підставах, а вимоги апелянта є
незаконними та безпідставними.

Також відповідач наголошує на тому, що
суд першої інстанції прийшов до
правильного та обґрунтованого
висновку стосовно того, що
відповідачем не подано ніяких належних
доказів на підтвердження факту
віднесення земельної ділянки, право
користування на яку оспорюється, до
земель лісового фонду.

При цьому, відповідач вказує на
положення ч.ч. 1, 2. ст. 19 Земельного
кодексу УРСР, відповідно до якої для
будівництва промислових підприємств,
житлових об'єктів, залізниць і
автомобільних шляхів, ліній
електропередачі, магістральних
трубопроводів, а також для інших
несільськогосподарських потреб
надаються землі
несільськогосподарського призначення
або непридатні для сільського
господарства, або
сільськогосподарські угіддя гіршої
якості. Надання для вказаних цілей
земельних ділянок із земель державного
лісового фонду провадиться переважно
за рахунок не вкритих лісом площ або
площ, зайнятих чагарниками і
малоцінними насадженнями.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Земельного кодексу
України віднесення земель до тієї чи
іншої категорії здійснюється на
підставі рішень органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування відповідно до їх
повноважень. Тому, як зазначає
відповідач, підтвердженням того, що
земельна ділянка відноситься до землі
лісогосподарського призначення згідно
ст. 19 Земельного кодексу України може
бути тільки рішення органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування, а враховуючи п. 6 ст. 31
Лісового Кодексу України - рішення
облдержадміністрації. Однак, таких
доказів позивачами не надано.

Крім того, процесуальний опонент
скаржника наголошує на тому, що
планшети не можуть бути достатнім
доказом віднесення земель до лісового
фонду, оскільки на останніх не
визначено межі оспорюваної ділянки і
не зафіксовано її на місцевості. При
цьому, рішення Хмельницької
облдержадміністрації позивачами
надано не було.

Стосовно доводів скаржника з приводу
того, що відповідачем технічна
документація не розроблялася, то
відповідач стверджує, що такі
твердження є безпідставними, оскільки
не підтверджені будь-якими допустимими
доказами.

Окрім того, за нормами статті 19
Земельного кодексу України (в редакції
1994 р.) проект відведення земельної
ділянки повинен подаватися до
сільської, селищної, міської Ради
народних депутатів, яка повинна
розглянути його у місячний строк і в
межах своєї компетенції прийняти
рішення про надання земель.

Тобто, як зазначає відповідач,
сільській раді надавалася технічна
документація, а діюче на час видачі
спірного акту законодавство України,
не зобов'язувало землекористувачів
залишати копію проекту
землевідведення, що виключає
можливість отримання документації з
землеустрою саме у відповідача.

З приводу вимоги позивача про
скасування реєстрації державного акту
на право постійного користування
землею площею 3,33 га, відповідач зважає
на положення п. 2 ч. 2 ст. 9 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень», якою
встановлено, що державний реєстратор
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, про
відмову в державній реєстрації, про її
зупинення, внесення змін до Державного
реєстру прав. Згідно зі ст. 26 вказаного
Закону, записи до Державного реєстру
прав вносяться на підставі прийнятого
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень. У разі скасування на
підставі рішення суду рішення про
державну реєстрацію прав до Державного
реєстру прав вноситься запис про
скасування державної реєстрації прав.

При цьому, відповідач зазначає, що
позов заявлено до осіб, які не мають
повноважень та обов'язків стосовно
скасування державної реєстрації
державного акту відповідно до вимог
чинного законодавства, оскільки
зазначену дію здійснює державний
орган, який в даному випадку не є
відповідачем у справі.

З огляду на вказане вище, відповідач
зазначає, що судом першої інстанції
було відмовлено у задоволенні позову у
відповідності до вимог закону та
встановлених обставин у даній справі, у
зв'язку з чим оскаржуване рішення слід
залишити без змін, а в задоволенні
апеляційної скарги - відмовити.

Від іншого відповідача по справі -
Варварівської сільської ради також
надійшов відзив на апеляційну скаргу
позивача щодо спростування доводів,
викладених в останній.

Так, відповідач зазначає, що рішенням
Варварівської сільської ради народних
депутатів від 03.06.1993 р. «Про надання
повноважень Варварівською сільською
радою народних депутатів по вирішенню
питань землекористування» передано
повноваження виконкому Варварівської
сільської ради народних депутатів
приймати рішення щодо земельних
питань.

Також, відповідач звертає увагу на те,
що як пояснив голова Варварівської
сільської ради народних депутатів в 1994
році Барна І. Д., питання щодо надання
ТОВ «Каландр» у постійне користування
спірної земельної ділянки площею 3,33 га
розглядалось виконавчим комітетом
Варварівської сільської ради народних
депутатів 03.06.1994 року та було прийняте
позитивне рішення. Технічну
документацію розробляв
інженер-землевпорядник Степанюк А.С.
Причина відсутності даного рішення
виконавчого комітету Варварівської
сільської ради народних депутатів в
архівному відділі Славутської РДА
невідома.

На думку відповідача, прийняття даного
рішення виконкомом Варварівської
сільської ради народних депутатів
ґрунтувалось на основі клопотання МП
«Каландр», акту прийому-передачі
основних засобів колишнього
піонерського табору «Вогник» та ст. 18
Земельного Кодексу України (у редакції
1990 року).

Крім того, державний акт на право
постійного користування землею ВКП
«Каландр» власноручно підписано
головою Варварівської сільської ради
народних депутатів Барною І. Д.
та інженером-землевпорядником
Степанюком А.С., а також цей державний
акт зареєстровано в Книзі записів
державних актів на право постійного
користування землею за № 001.

За наведеного вище, відповідач
стверджує, що підстави для скасування
оскаржуваного рішення відсутні, а тому
в задоволенні апеляційної скарги слід
відмовити.

В судових засіданнях Рівненського
апеляційного господарського суду
представники скаржника підтримали
доводи, наведені в апеляційній скарзі,
стверджують, що судом першої інстанції
при винесенні оскаржуваного рішення
було порушено норми матеріального та
процесуального права. З огляду на
вказане, вважають, що рішення
господарського суду Хмельницької
області від 02.12.13 р. у справі № 924/1392/13
слід скасувати та прийняти нове
рішення, яким позов задоволити.

Представники відповідачів в судових
засіданнях заявили, що з доводами
апелянта не погоджуються, вважають їх
безпідставними, а оскаржуване рішення
таким, що відповідає встановленим
обставинам справи та нормам закону.
Просять залишити апеляційну скаргу без
задволення, а рішення без змін.

Представники третіх осіб в судове
засідання не з'явилися.

Враховуючи приписи ст. ст. 101, 102 ГПК
України про межі та строки перегляду
справ в апеляційній інстанції, той
факт, що всі учасники судового процесу
були належним чином та своєчасно
повідомлені про дату, час та місце
судового засідання, про що свідчать
поштові повідомлення, направлені
останнім, та реєстр Рівненського
апеляційного господарського суду на
відправку рекомендованої
кореспонденції від 19.02.2014р. (а.с. 245-249), а
також те, що явка представників
учасників судового процесу в судове
засідання обов'язковою не визнавалася,
колегія суддів визнала за можливе
здійснювати розгляд апеляційної
скарги за відсутності представників
третіх осіб.

Дослідивши матеріали справи,
апеляційну скаргу, заслухавши
пояснення представників позивача та
відповідачів, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування місцевим господарським
судом при винесенні рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що в задоволенні
апеляційної скарги слід відмовити, а
оскаржуване рішення залишити без змін,
виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції
встановлено та як вбачається з
матеріалів справи, відповідно до
статуту малого підприємства "Каландр",
зареєстрованого рішенням Славутського
міськвиконкому від 16.04.1992 р., мале
виробничо-комерційне підприємство
"Каландр" засноване згідно договору
засновників від 24.12.1992 року у
відповідності з Законом України "Про
підприємства" (а.с. 117-123).

Згідно з п. 1.4 Статуту товариства з
обмеженою відповідальністю "Каландр",
товариство з обмеженою
відповідальністю "Каландр" є
правонаступником МП "Каландр" (а.с. 108-116).

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 14.02.1994 року, затвердженого
начальником Козятинського відділу
Піденно-Західної залізниці, останній
продав, а покупець ТОВ "Каландр" купив
об'єкти піонерського табору "Вогник": 1)
пральня, 2) кладова, 3) будівля п/т
"Вогник" ст. Славута, 4) медичний пункт, 5)
будівля, 6) будівля, 7) столова, 8) будівля,
9) лазня, 10) прибиральня, 11) прибиральня,
12) басейн для плавання, 13) підвал, 14)
будівля п/т "Вогник" ст. Славута, 15)
водонапірна башта, 16) огорожа, 17)
трансформаторна підстанція з
обладнанням (а.с.73-74).

22 березня 1994 року складений акт
передачі основних засобів підписаний
та скріплений печатками сторін (в тому
числі бухгалтерами) (а.с. 75).

Згідно з рішенням Варварівської
сільської Ради народних депутатів ХХІ
скликання, ХХІІ сесії від 03.06.1993 року
"Про надання повноважень Варварівської
сільської Ради народних депутатів по
вирішенню питань землекористування"
вирішено надати повноваження
виконкому Варварівської сільської
ради народних депутатів по наданню
передачі та вилученню земельних
ділянок, вирішенню інших питань
землекористування (а.с. 70, 130).

Відповідно до рішення виконавчого
комітету Варварівської сільської ради
№ 15 "Про закріплення земельної ділянки
за МП "Каландр", розглянувши клопотання
МП "Каландр" про закріплення земельної
ділянки площею 3,33 га, виконком
сільської Ради народних депутатів
вирішив в зв'язку з придбанням МП
"Каландр" будівель та споруд колишнього
піонерського табору "Вогник" закріпити
за ним ділянку площею 3,33 га.; видати МП
«Каландр» державний акт на право
постійного користування земельною
ділянкою площею 3,33 га (а.с. 19, 79).

Відповідно до Рішення виконкому №15,
виробничо-комерційному підприємству
"Каландр" видано державний акт на право
постійного користування землею Серії
ХМ від 03.06.1994 р., площею 3,33 га, для
виробничих потреб, який зареєстрований
в Книзі записів державних актів на
право постійного користування землею
за № 001(а.с. 20-23).

Розпорядженням Славутської районної
державної адміністрації №64-р від 17.03.2003
р. «Про надання дозволу на зміну
цільового призначення земельної
ділянки ТОВ «Каландр» надано дозвіл на
виготовлення проекту відведення на
зміну цільового призначення земельної
ділянки ТОВ «Каландр» площею 0,25 га з
промислового на землю під будівництво
та обслуговування житлового будинку
(а.с. 92).

Згідно з розпорядженням голови
райдержадміністрації № 64 р. від 17.03.2003
р. Славутсьокою районною філією СРЦДЗК
розроблено проект відведення
земельної ділянки ТОВ «Каландр» зі
зміною цільового призначення із земель
промисловості в землі для будівництва
та обслуговування жилого будинку на
території Варварівської сільської
ради (а.с. 88-107).

Листом № 17 від 22.04.2003 р. Славутський
районний відділ земельних ресурсів
погодив та вважав за можливе змінити
цільове призначення земельної ділянки
із земель промисловості в землі для
будівництва та обслуговування жилого
будинку ТОВ "Каландр" та надати її в
постійне користування площею - 0,2500 га
на території Варварівської сільської
ради.

Відповідно до Розпорядження
Славутської районної державної
адміністрації № 228-р. від 15.07.2003 року
"Про зміну цільового призначення
земельної ділянки ТОВ "Каландр",
затверджено проект відведення на зміну
цільового призначення земель ТОВ
"Каландр", змінено цільове призначення
земельної ділянки ТОВ "Каландр" площею
0,25 га з промислового на землю під
будівництво та обслуговування
житлового будинку (а.с. 60).

Розпорядженням № 38-р від 11.02.2004 року
"Про надання дозволу ТОВ "Каландр" на
реконструкцію існуючої будівлі під
житловий будинок", надано дозвіл ТОВ
"Каландр" на реконструкцію існуючої
цегляної будівлі під житловий будинок
(а.с. 61).

Відповідно до акту державної технічної
комісії про прийняття закінченого
будівництвом об'єкта в експлуатацію
від 26.10.2004 р., державна технічна комісія
встановила, що державній технічній
комісії пред'явлений закінчений
будівництвом житловий будинок,
збудований згідно з дозволом на
виконання будівельно-монтажних робіт,
виданим Славутською
райдержадміністрацією від 11.02.2004 р. №
38-р. Рішенням державної технічної
комісії вирішено житловий будинок
прийняти в експлуатацію (а.с. 63).

Розпорядженням Славутської районної
державної адміністрації Хмельницької
області №360-р від 01.11.2004 р. затверджено
акт державної технічної комісії про
прийняття в експлуатацію житлового
будинку (а.с. 64).

12.01.2006р. ТОВ "Каландр" видано свідоцтво
про право власності на нерухоме майно
(на підставі рішення № 37 від 28.12.2005 р.) в
с. Голоки, вул. Колгоспна, буд. 45 "Б", а
саме домоволодіння, житлова площа 86 кв.
м., житловий будинок 128,7 кв. м. 9а.с. 86-87).

09.07.2010р. ТОВ "Каландр" видано свідоцтво
про право власності на нерухоме майно
(на підставі рішення № 3 від 23.06.201р.) в с.
Голоки, вул. Церковна (Колгоспна), 45 "А", а
саме опис об'єкта: загальна площа 1656,6
кв. м.: - підсобне приміщення 1, загальною
площею 132,4 кв. м.; - приміщення майстерні,
2, загальною площею 270,7 кв. м.; приміщення
складу-навісу, 3, загальною площею 423,6
кв. м.; приміщення складу, 4, загальною
площею 83,7 кв. м.; приміщення
трансформаторної підстанції, 5,
загальною площею 41,8 кв. м.; приміщення
столярної майстерні, 6, загальною
площею 704,4 кв. м. (а.с. 84-85).

Відповідно до повідомлення Управління
Держземагенства у Славутському районі
від 24.04.2013 року за № 01-02-11/412, на
території Варварівської сільської
ради за межами населеного пункту за ВКП
"Каландр" рахується 3,33 га земель
промисловості на правах постійного
користування (а.с. 26).

Згідно з довідкою, виданої виконкомом
Варварівської сільської ради, від
26.04.2013 р. № 177, земельна ділянка площею 3,
33 га, яка знаходиться в постійному
користуванні ТОВ «Каландр» на основі
державного акту серії ХМ (без номера)
знаходиться за межами населеного
пункту. Рішення виконавчого комітету
Варварівської сільської ради щодо
закріплення даної земельної ділянки за
ТОВ «Каландр» видавалось на основі
Земельного кодексу, який діяв станом на
1994 рік і надавав відповідні
повноваження виконавчому комітету
сільської ради (а.с. 58).

Листом архівного відділу Славутської
районної державної адміністрації
Хмельницької області № 142/04-05/2012 від
22.08.2012 р. повідомлено про те, що в справі
Варварівської сільської ради
Славутського району «Протоколи
засідань виконкому» за 1994 рік, яка
знаходиться на зберіганні в архівному
відділі, немає рішення про закріплення
земельної ділянки за МП «Каландр». Під
№ 15 від 22.06.1994 р. є рішення виконавчого
комітету сільської ради щодо
соціального захисту престарілих та
непрацездатних громадян. Інших рішень
за № 15 немає (а.с. 56).

В матеріалах справи міститься копія
протоколу засідання виконавчого
комітету Варварівської сільської ради
народних депутатів від 22.06.1994 р. № 6, до
порядку денного якого віднесено
питання про соціальний захист одиноких
престарілих та непрацездатних
громадян згідно розпорядження
представника Президента України від
22.06.1994 р. № 15 (а.с. 29).

Аналізуючи встановлені обставини
справи та переглядаючи спірні
правовідносини на предмет наявності
правових підстав для задоволення
позовних вимог, суд апеляційної
інстанції приймає до уваги наступні
положення діючого законодавства.

Згідно з частиною другою статті 13
Конституції України кожний громадянин
має право користуватися природними
об'єктами права власності народу
відповідно до закону.

Громадяни та юридичні особи у
визначеному законом порядку набувають
прав власності та користування
земельними ділянками відповідно до їх
цільового призначення для ведення
господарської діяльності або
задоволення особистих потреб.

Відносини, пов'язані з набуттям та
реалізацією громадянами, юридичними
особами прав на земельні ділянки та з
цивільним оборотом земельних ділянок
грунтуються на засадах рівності сторін
і є цивільно-правовими.

Як вбачається із матеріалів справи,
рішення виконавчого комітету
Варварівської сільської ради № 15 "Про
закріплення земельної ділянки за МП
"Каландр", відповідно до якого виконком
сільської Ради народних депутатів
вирішив в зв'язку з придбанням МП
"Каландр" будівель та споруд колишнього
піонерського табору "Вогник" закріпити
за ним ділянку площею 3,33 га.; видати МП
«Каландр» державний акт на право
постійного користування земельною
ділянкою площею 3,33 га, прийняте на
підставі рішення Варварівської
сільської Ради народних депутатів ХХІ
скликання, ХХІІ сесії від 03.06.1993 року
"Про надання повноважень Варварівської
сільської Ради народних депутатів по
вирішенню питань землекористування",
яким вирішено надати повноваження
виконкому Варварівської сільської
ради народних депутатів по наданню
передачі та вилученню земельних
ділянок, вирішенню інших питань
землекористування.

За приписами статті 5 Цивільного
кодексу України акти цивільного
законодавства регулюють відносини, які
виникли з дня набрання ними чинності.
Акт цивільного законодавства не має
зворотної дії у часі, крім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує
цивільну відповідальність особи. Якщо
цивільні відносини виникли раніше і
регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

Отже, для врегулювання спірних
правовідносин слід застосовувати
нормативні положення земельного
законодавства, діючого на момент
прийняття вказаного вище рішення
виконкому від 03.06.1993 р.

Так, згідно з ч. 2 ст. 3 Земельного
кодексу України від 18.12.1990 р. № 561-XII, (в
редакції від 13.03.1992р.) розпоряджаються
землею Ради народних депутатів, які в
межах своєї компетенції передають
землі у власність або надають у
користування та вилучають їх.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 4 ЗК України
суб'єктами права державної власності
на землю виступають: обласні, районні,
міські, селищні, сільські Ради
народних депутатів - на землі в межах їх
територій, за винятком земель, що
перебувають в загальнодержавній
власності.

В той же час, ч. 3 ст. 3 Земельного кодексу
України від 18 грудня 1990 року № 561-XII (в
редакції від 1992 року) передбачає, що
повноваження щодо передачі, надання та
вилучення земельних ділянок місцеві
Ради народних депутатів можутъ
передавати відповідно органам
державної виконавчої влади або
виконавчим органам місцевого
самоврядування.

Крім того, статтею 19 Закону України "Про
місцеві Ради народних депутатів та
місцеве і регіональне самоврядування"
до компетенції Ради народних депутатів
віднесено серед іншого і розгляд
питань регулювання земельних відносин
відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 9 Земельного
кодексу України від 18 грудня 1990 року №
561-XII (в редакції від 13.03.1992 р.), до відання
сільських, селищних і міських
районного підпорядкування Рад
народних депутатів у галузі
регулювання земельних відносин на їх
території належить: передача земельних
ділянок у власність, надання їх у
користування, в тому числі на умовах
оренди, у порядку, встановленому
статтями 17 і 19 цього Кодексу.

Статтею 19 Земельного кодексу України
від 18 грудня 1990 року № 561-XII (в редакції
від 13.03.1992 р.) встановлено, що сільські,
селищні Ради народних депутатів
надають земельні ділянки у
користування для всіх потреб із земель
сіл, селищ, а також за їх межами для
будівництва шкіл, лікарень,
підприємств торгівлі та інших об'єктів,
пов'язаних з обслуговуванням населення
(сфера послуг), сільськогосподарського
використання, ведення селянського
(фермерського) господарства,
особистого підсобного господарства,
індивідуального житлового, дачного і
гаражного будівництва,
індивідуального і колективного
садівництва, городництва, сінокосіння
і випасання худоби, традиційних
народних промислів.

В п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
17.05.2011р. №6 "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин" зазначено, що за
відсутності рішення органу виконавчої
влади або місцевого самоврядування про
надання земельної ділянки у власність
або в користування юридична особа або
фізична особа не має права
використовувати земельну ділянку
державної або комунальної форми
власності.

Отже, з урахуванням наведених вище
нормативно-правових приписів
очевидним є те, що Варварівська
сільська рада діяла в межах наданих їй
повноважень щодо надання в постійне
користування земельної ділянки площею
3,33 га.

Як свідчать матеріали справи, (лист № 17
від 22.04.2003р. Славутського районного
відділу земельних ресурсів,
повідомлення Управління
Держземагенства у Славутському районі
від 24.04.2013 року за № 01-02-11/412), спірна
земельна ділянка площею 3,33 га, що була
надана в постійне користування ВКП
"Каландр", знаходилась на території
Варварівської сільської ради за межами
населеного пункту та відносилась до
земель промисловості.

Крім того, на час прийняття спірного
рішення № 15 виконкомом Варварівської
сільської ради та видачі акту, на
земельній ділянці перебували об'єкти
нерухомості піонерського табору
"Вогник" належному МП "Каландр" на праві
власності.

Згідно з. ч. 1 ст. 30 Земельного кодексу
України від 18 грудня 1990 року № 561-XII (в
редакції від 13.03.1992 р.) при переході
права власності на будівлю і споруду
разом з цими об'єктами переходить у
розмірах, передбачених статтею 67 цього
Кодексу, і право власності або право
користування земельною ділянкою без
зміни її цільового призначення і, якщо
інше не передбачено у договорі
відчуження - будівлі та споруди. У разі
зміни цільового призначення надання
земельної ділянки у власність або
користування здійснюється в порядку
відведення.

Таким чином, у відповідності до
наведеної норми закону, до відповідача
із набуттям права власності на будівлю
і споруду перейшло і право
користування відповідною земельною
ділянкою.

Отже, виконком при прийнятті
оспорюваного рішення № 15 діяв на
підставі чинного рішення
Варварівської сільської Ради народних
депутатів від 03.06.1993 року "Про надання
повноважень Варварівської сільської
Ради народних депутатів по вирішенню
питань землекористування", прийнятого
у відповідності з приписами діючого на
той момент законодавства.

З огляду на вказане, вимоги позивача
щодо наявності правових підстав для
визнання незаконним рішення № 15
виконавчого комітету Варварівської
сільської ради не узгоджуються із
наведеними вище приписами
законодавства, а тому не підлягають до
задоволення.

З приводу з'ясування питання про те, чи
існують визначені законом підстави для
задоволення позовних вимог про
визнання недійсним державного акту на
право постійного користування землею
площею 3,33 га, судова колегія суду
апеляційної інстанції приймає до уваги
наступне.

Державний облік лісів і державний
лісовий кадастр містять систему
відомостей і документів про правовий
режим лісового фонду, розподіл його між
користувачами, якісний і кількісний
стан лісового фонду, поділ лісів за
групами та віднесення до категорій
захисності, економічну оцінку та інші
дані, необхідні для раціонального
ведення лісового господарства і оцінки
результатів господарської діяльності
в лісовому фонді (ст. 95 Лісового Кодексу
України в редакції 1994 р.).

Статтею 96 Лісового Кодексу України (в
редакції 1994 року) встановлено, що
державний облік лісів і державний
лісовий кадастр ведуться державними
органами лісового господарства на
основі матеріалів лісовпорядкування,
інвентаризації, обстежень і первинного
обліку лісів за єдиною для України
системою.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 21 Земельного
кодексу України від 18 грудня 1990 року №
561-XII (в редакції від 13.03.1992 р.) для
будівництва промислових підприємств,
житлових об'єктів, залізниць і
автомобільних шляхів, ліній
електропередачі, магістральних
трубопроводів, а також для інших
несільськогосподарських потреб
надаються землі
несільськогосподарського призначення
або непридатні для сільського
господарства, або
сільськогосподарські угіддя гіршої
якості. Надання для вказаних цілей
земельних ділянок із земель державного
лісового фонду провадиться переважно
за рахунок не вкритих лісом площ або
площ, зайнятих чагарниками і
малоцінними насадженнями.

Згідно з п. 5 Прикінцевих положень
Лісового кодексу України до одержання
в установленому порядку державними
лісогосподарськими підприємствами
державних актів на право постійного
користування земельними лісовими
ділянками, документами, що
підтверджують це право на раніше
надані землі, є планово-картографічні
матеріали лісовпорядкування.

Колегія суддів суду апеляційної
інстанції не приймає до уваги
твердження скаржника стосовно
перебування у користуванні ДП
"Славутське лісове господарство" та
віднесення до земель лісового фонду
земельної ділянки, вказаної у спірному
акті, оскільки дані доводи не
підтверджені належними доказами. При
цьому, судова колегія зважає на те, що в
матеріалах справи відсутні документи,
передбачені ст.ст. 95, 96 Лісового Кодексу
України в редакції 1994 р., в
підтвердження віднесення до категорії
земель лісового фонду 3,33 га земельної
ділянки, вказаної у плані зовнішніх меж
землекористування державного акту,
зокрема, достовірних відомостей з
державного лісового кадастру з
посиланням на планово-картографічні
матеріали лісовпорядкування на
зазначену в акті земельну ділянку.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Земельного кодексу
України віднесення земель до тієї чи
іншої категорії здійснюється на
підставі рішень органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування відповідно до їх
повноважень.

Таким чином, з огляду на вказане, судова
колегія зауважує, що підтвердженням
того факту, що земельна ділянка
відноситься до землі
лісогосподарського призначення згідно
зі ст.ст. 19, 20 Земельного кодексу
України може бути тільки рішення
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, а враховуючи
п. 6 ст. 31 Лісового Кодексу України -
рішення облдержадміністрації.
Всупереч вказаному, позивачем таких
доказів не надано.

Також слід враховувати приписи ч. 2 п.п.
"в" ст. 55 Земельного Кодексу України,
згідно з якою до земель
лісогосподарського призначення не
належать землі, зайняті окремими
деревами і групами дерев, чагарниками
на сільськогосподарських угіддях,
присадибних, дачних і садових ділянках.
Як правильно відзначено судом першої
інстанції, згідно плану зовнішніх меж
земельна ділянка вказана у спірному
акті межує з присадибною ділянкою
фізичної особи Габая М.Й., проте у
наданому позивачем планшеті відсутня
вказівка на вказану вище присадибну
ділянку. При цьому, слід зазначити, що
відмічені на планшеті земельні
ділянки, які на думку позивача
відображені (накладаються) у спірному
акті, містять відомості про наявність
табору для відпочинку (6), підсобних
господарств та простору без дерев (2), а
також саду (4).

Отже, з огляду на наведені вище
положення ст. 55 Земельного Кодексу
України та встановлені факти у даній
справі, судова колегія вказує на те, що
доводи скаржника стосовно того, що
земельні ділянки, зазначені на
планшеті, є саме земельними ділянками
лісового фонду, спростовуються
наведеним вище, а тому не варті уваги.

Відтак, судом першої інстанції
підставно зазначено, що викладене в
сукупності та надані в матеріали
справи планшети не підтверджують із
безспірністю категорію земель, вказану
у спірному акті.

Згідно зі ст. 23 Земельного кодексу
України (в редакції станом на 1992 р.)
право власності або право постійного
користування землею посвідчується
державними актами, які видаються і
реєструються сільськими, селищними,
міськими, районними Радами народних
депутатів.

Державні акти про право власності або
право постійного користування на
земельну ділянку є документами, що
посвідчують відповідне право і
видаються на підставі рішень Кабінету
Міністрів України, обласних, районних,
Київської і Севастопольської міських,
селищних, сільських рад, Ради Міністрів
Автономної Республіки Крим, обласної,
районної, Київської і Севастопольської
міських державних адміністрацій.

У п. 2.3. у постанові Пленуму Вищого
господарського суду України від
17.05.2011р. № 6 "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин" у спорах,
пов'язаних з правом власності або
постійного користування земельними
ділянками, недійсними можуть
визнаватися як зазначені рішення, на
підставі яких видано відповідні
державні акти, так і самі акти про право
власності чи постійного користування.

Згідно з абз. 3 п. 2.3. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.05.2011р. №6 "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин" господарським
судам слід враховувати, що право
посвідчене державними актами, є
похідним від відповідного рішення
органу державної влади чи органу
місцевого самоврядування про передачу
земельної ділянки власність чи в
користування, а тому з огляду на
приписи частини першої статті 16 ЦК
України та статті 152 ЗК України захист
прав на земельні ділянки не може
здійснюватися лише шляхом визнання
відповідного державного акта
недійсним, якщо рішення, на підставі
якого видано цей державний акт, не
визнано недійсним у встановленому
законом порядку.

В п. 2.1. вказаної вище Постанови
зазначено, що після прийняття органом
державної влади або місцевого
самоврядування рішення про надання
земельної ділянки у власність або в
користування, затвердження
результатів аукціону, укладення
відповідної цивільно-правової угоди,
набуття права власності на житловий
будинок, будівлю, споруду особа має
право на одержання земельної ділянки у
власність або в користування і право
вимагати оформлення документів, що
посвідчують право власності або право
користування земельною ділянкою.

За відсутності рішення органу
виконавчої влади або місцевого
самоврядування про надання земельної
ділянки у власність або в користування
юридична особа або фізична особа не має
права використовувати земельну
ділянку державної або комунальної
форми власності.

Як було встановлено вище спірний
державний акт виданий на підставі
рішення виконавчого комітету
Варварівської сільської Ради. Отже,
даний акт в силу приписів статті 116
Земельного кодексу України, ст. 23
Земельного кодексу України (в редакції
1994 р.), Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" та п.2.3 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.05.2011 р., є документом який
посвідчує право користування. При
цьому, відповідач набув таке право саме
на підставі рішення виконавчого
комітету, яке дійсним та ніким
нескасовано.

Виходячи з аналізу наведених вище норм
права, судова колегія зважає на те, що
лише рішення органу місцевого
самоврядування породжує набуття
відповідачем прав та обов'язків
землекористувача, а тому без наявності
відповідного рішення державний акт на
право постійного користування
земельною ділянкою підлягає
анулюванню у встановленому порядку, і є
нечинним та не породжує правових
наслідків. У даному випадку, рішення
органу місцевого самоврядування є
чинним, відповідно підстави для
визнання недійсним державного акту на
право постійного користування землею
площею 3,33 га відсутні.

В той же час, як було зазначено вище,
позивачем не надано суду рішення
відповідного державного органу чи
органу місцевого самоврядування про
надання спірної земельної ділянки
позивачу та як наслідок відсутностісті
вказаного рішення, позивачем не надано
документа, що посвідчує право на
користування вказаною земельною
ділянкою.

Отже, позовні вимоги в цій частині є
такими, що суперечать вимогам закону та
встановленим обставинам у даній
справі, а тому до задоволення не
підлягають.

Стосовно позовних вимог в частині
скасування державної реєстрації
державного акту серії ХМ (без номера) на
право постійного користування землею
площею 3,33 га виданого ВКП "Каландр",
судова колегія зважає на таке.

Згідно з п. 1.21. Інструкції про порядок
складання, видачі, реєстрації та
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і права
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженої наказом державного
комітету України по земельних ресурсах
№ 43 від 04.05.1999 р., реєстрація
землеволодінь та землекористувань - це
складова частина автоматизованої
системи державного земельного
кадастру, яка складається з
комп'ютерної бази даних, що містить
відомості про складання та видачу
державних актів на право власності на
земельну ділянку та право постійного
користування земельною ділянкою та
договорів оренди землі, порядок,
функціонування і ведення якої
встановлює Держкомзем України.

Відповідно до ч. 2 п. 2 ст. 9 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" державний реєстратор приймає
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав.

За приписами ст.. 26 вказаного Закону
записи до Державного реєстру прав
вносяться на підставі прийнятого
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень. У разі скасування на
підставі рішення суду рішення про
державну реєстрацію прав до Державного
реєстру прав вноситься запис про
скасування державної реєстрації прав.

З урахуванням наведеного, судова
колегія зауважує, що місцевий
господарський суд цілком правомірно
відзначив, що позов заявлено до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Каландр", яке не
наділено повноваженнями та обов'язками
стосовно скасування державної
реєстрації державного акту відповідно
до вимог чинного законодавства,
оскільки зазначену дію здійснює
державний орган, який в даному випадку
не є відповідачем у справі.

Зважаючи на викладене та враховуючи
відмову у задоволенні попередніх
позовних вимог, суд першої інстанції
цілком законно відмовив в задоволенні
позову в частині скасування реєстрації
державного акту на право постійного
користування землею площею 3,33 га.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об`єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

В силу приписів ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Натомість, скаржником не надано жодних
належних та допустимих доказів у
розумінні ст. ст.. 32, 33, 34 ГПК України на
підтвердження своєї правової позиції,
викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія
зазначає, що доводи скаржника,
викладені в апеляційній скарзі, не
спростовують встановлених обставин
справи та висновків суду першої
інстанції, не підтверджуються наявними
в матеріалах справи доказами та
суперечать положенням чинного
законодавства, а тому не приймаються
судом апеляційної інстанції до уваги.

За наведених обставин, судова колегія
не вбачає визначених статтею 104 ГПК
України підстав для для скасування
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції.

Враховуючи вищевикладене, рішення
господарського суду Хмельницької
області від 02.12.13 р. у справі №924/1392/13
слід залишити без змін, а апеляційну
скаргу Державного підприємства
"Славутське лісове господарство" - без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Рівненський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Хмельницької області від 02.12.13 р. у
справі №924/1392/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу Державного
підприємства "Славутське лісове
господарство" - без задоволення.

2. Справу № 924/1392/13 надіслати
господарському суду Хмельницької
області.

Головуючий суддя
Петухов М.Г.

Суддя
Гулова А.Г.

Суддя
Саврій В.А.