ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2014 р.Справа № 922/5274/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання
Васильєва Л.О.

розглянувши справу

за позовом ФОП ОСОБА_2, м. Кузнецовськ
до ТОВ "Франко Трейд", м. Харків про
стягнення коштів в сумі 32339,35 грн. та
зустрічний позов ТОВ"Франок Трейд" до
ФОП ОСОБА_2 про стягнення 24600 грн.за
участю сторін:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Дегтярьова С.В.

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся підприємець ОСОБА_2
(надалі - позивач) та просить стягнути з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Франко Трейд" (
надалі - відповідач ) суму основного
боргу 30 362,55 грн., 3 % річних - 366,05 грн.,
пені 1610,75 грн., та судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на порушення відповідачем
умов договору - доручення на
транспортно-експедиційні послуги по
перевезенню вантажів автомобільним
транспортом від 18.06.2013 року, в частині
здійснення оплати за надані послуги.

20.01.2014 року позивач надав заяву про
уточнення позовних вимог та просить
суд стягнути з відповідача основну
суму боргу 31680,71 грн., пеню 6632,97 грн., 3 %
річних - 153,22 грн.. інфляційні втрати 114,35
грн. ( т1.а.с.81-90).

Відповідач проти заявлених вимог
заперечує та просить суд відмовити в
його задоволені, одночасно заявляючи
зустрічний позов в якому просить суд
стягнути з відповідача суму 9600 грн.
штрафних санкцій згідно договору
доручення № 146-П від 18.06.2013 року та 15000
грн. неодержаного прибутку. ( т.2 а.с.1-3)

Згідно положень ст.ст. 4-3, 33 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Враховуючи достатність часу, наданого
позивачеві та відповідачеві для
підготовки до судового засідання та
підготовки витребуваних судом
документів, приймаючи до уваги
принципи змагальності та
диспозитивності господарського
процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК
України, суд вважає, що господарським
судом в межах наданих йому повноважень
сторонам створені усі належні умови
для надання доказів у справі та є
підстави для розгляду справи за
наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні оголошувалася
перерва з 17.02.2014 року до 03.03.2014 року до 10
години.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, судом встановлено наступне.

18.06.2013 року між позивачем та
відповідачем було укладено договір
-доручення за № 146-П на транспортно -
експедиційні послуги по перевезенню
вантажів автомобільним транспортом (
т.1 а.с.26-27). У відповідності до предмету
договору, даний договір визначає
порядок взаємовідносин, які виникають
між позивачем та відповідачем при
плануванні , розрахунках та здійсненні
доставки вантажів автомобілями в
міжнародних та міжміських
перевезеннях. ( п.1.1 договору).

Так, за зобов*язаннями відповідача,
останній взяв на себе за винагороду
"Замовника" залучити автомобільний
транспорт для транспортування вантажу
по заданому маршруту ( п.2.1 договору).
Відповідач надає позивачу заявку з
зазначенням даних для виконання
перевезення , а саме : маршрут
перевезення , дату подачі
автотранспорту під завантаження,
характеристики та об*єм вантажу,
вартість послуг транспортування,
строки оплати , штрафні санкції. Заявка
є невід*ємною частиною даного договору
( п.2.2 договору ).

Позивач зобов*язався своєчасно
доставити ввірений йому вантаж в пункт
призначення та видати його довіреній
особі на отримання. Перевізник несе
повну матеріальну відповідальність за
збереження кількості та якості вантажу
який перевозиться, доставка вантажу
здійснюється згідно з положеннями
Конвенції про договір міжнародного
автомобільного перевезення вантажів (
п.3.4 договору).

Статтею 10 Цивільного кодексу України
врегульовано, що чинний міжнародний
договір, який регулює цивільні
відносини, згода на обов'язковість
якого надана Верховною Радою України, є
частиною національного цивільного
законодавства України. Якщо у чинному
міжнародному договорі України,
укладеному у встановленому законом
порядку, містяться інші правила, ніж ті,
що встановлені відповідним актом
цивільного законодавства,
застосовуються правила відповідного
міжнародного договору України.

В розрізі положень статей 932 та 934 ЦК
України експедитор має право залучити
до виконання своїх обов'язків інших
осіб. У разі залучення експедитором до
виконання своїх обов'язків за
договором транспортного
експедирування інших осіб експедитор
відповідає перед клієнтом за порушення
договору відповідно до глави 51 цього
Кодексу.

Також відносини, що виникають при
транспортному експедируванні вантажів
усіма видами транспорту, крім
трубопровідного, регулюються Законом
України "Про
транспортно-експедиторську
діяльність", ч.3 ст.14 якого встановлено,
що експедитор несе відповідальність за
дії та недогляд третіх осіб, залучених
ними до виконання договору
транспортного експедирування, у тому ж
порядку, як і за власні дії. При цьому,
ч.2 ст.3 вказаного Закону визначає, що
якщо міжнародним договором України,
згода на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, встановлено
інші правила, ніж ті, що передбачені цим
Законом, застосовуються норми
міжнародного договору.

В свою чергу, ст.3 глави ІІ Конвенції про
договір міжнародного дорожнього
перевезення вантажів (ділі -Конвенція)
встановлено, що при застосуванні цієї
Конвенції перевізник відповідає як за
свої власні дії та упущення, так і за
дії і упущення своїх агентів і всіх
інших осіб, до послуг яких він вдається
для здійснення перевезення, коли ці
агенти або особи діють в рамках
покладених на них обов'язків.

Згідно зі ст.618 (Глави 51) ЦК України
боржник відповідає за порушення
зобов'язання іншими особами, на яких
було покладено його виконання (стаття
528 цього Кодексу), якщо договором або
законом не встановлено
відповідальність безпосереднього
виконавця.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.14 Закону України
"Про транспортно-експедиторську
діяльність" за невиконання або
неналежне виконання обов'язків, які
передбачені договором транспортного
експедирування і цим Законом,
експедитор і клієнт несуть
відповідальність згідно з Цивільним
кодексом України, іншими законами та
договором транспортного
експедирування. Експедитор несе
відповідальність за дії та недогляд
третіх осіб, залучених ним до виконання
договору транспортного
експедирування, у тому ж порядку, як і
за власні дії.

У відповідності до умов договору -
доручення на транспортно-експедиційні
послуги по перевезенню вантажів
автомобільним транспортом від 18.06.2013
року для здійснення оплати позивач
зобов*язався надати відповідачу
оригінали наступних документів , які
містять дані : ТТН (СМR) з відміткою дати
прийняття вантажоотримувачем вантажу ,
рахунок, акт виконаних робіт, податкову
накладну (п.5.3 договору). Також
сторонами погоджено, що строки оплати
та ставки обумовлюються в кожній
заявці по конкретному замовленню ( п.5.1
договору) В разі прострочення оплати
відповідач зобов*язався сплатити
позивачу пеню у розмірі, яка
нараховується від суми простроченого
платежу з урахуванням подвійної ставки
НБУ, яка діяла в період за який
сплачується пеня (п.5.4 договору).

Так, на виконання умов договору,
позивач здійснив перевезення, а
відповідач частково не розрахувався по
наступним заявкам ( з урахуванням
уточнених позовних вимог) :

заявка за № 31 від 18.06.2013 року строк
виконання 26.06.2013 року на суму 22386 грн. (
борг з урахуванням уточнень -
відсутній)

заявка № 42 від 01.08.2103 року строк
виконання 16.08.2103 року на суму 17324 грн. (
основного боргу не має, пеня 379,02 грн., 3 %
річних - 87,46 грн., інфляційні втрати - 50,99
грн.)

заявка № 51 від 13.09.2103 року строк
виконання 24.09.2103 року на суму 18405 грн. (
основний борг 9247,16 грн., інфляційні
втрати 18,49 грн., 3 % річних - 28,88 грн., пеня
125,15 грн.)

заявка № 60 від 17.10.2013 року строк
виконання 30.10.2103 року на суму 22433 грн. (
основний борг 22433,55 грн., інфляційні
втрати - 44,87 грн., 3 % річних 36,88 грн., пеня
159,80 грн. )

Свої зобов*язання згідно умов договору,
позивач виконав в повному обсязі, про
що свідчить міжнародні товаро -
транспортні накладні (наявні в
матеріалах справи ) з відмітками
вантажоодержувача.

Щодо виконаної роботи сторонами було
складено акти здачі-прийняття робіт,
рахунки - фактури.

Відповідач здійснив часткову оплату за
надані послуги , що є порушенням умов
договору.

Позивачем надане додаткове
обґрунтування та уточнення (зменшення)
позовних вимог, в яких позивач просить
суд стягнути з відповідача суму боргу у
загальному розмірі 32094,78 грн. При цьому
згідно заявки №51 від 13.09.2013 року сума
основного боргу складає 9247,16 грн.,
інфляційні витрати - 18,49 грн., 3% річних
28,88 грн., пеня - 125,15 грн., згідно заявки
№60 від 17.10.2013 року сума основного боргу
складає 22433,55 грн., інфляційні витрати -
44,84 грн., 3% річних 36,88 грн., пеня 159,80 грн.

Суд, розглянувши заяву про зменшення
позовних вимог, прийняв її до розгляду
на підставі ст.22 Господарського
процесуального кодексу України та
визнає такими що підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст.11 цього Кодексу.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 908 ЦК України
перевезення вантажу, пасажирів, багажу,
пошти здійснюється за договором
перевезення. Загальні умови
перевезення визначаються цим Кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них. Умови перевезення вантажу,
пасажирів і багажу окремими видами
транспорту, а також відповідальність
сторін щодо цих перевезень
встановлюються договором, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Положення ст. 909 цього Кодексу
встановлюють, що за договором
перевезення вантажу одна сторона
(перевізник) зобов'язується доставити
довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату. Договір
перевезення вантажу укладається у
письмовій формі. Укладення договору
перевезення вантажу підтверджується
складенням транспортної накладної
(коносамента або іншого документа,
встановленого транспортними кодексами
(статутами).

Суд встановив, що відповідач за
первісним позовом свій обов'язок
виконав частково, за перевезення не
розрахувався та загальна сума
заборгованості склала 32612,25 грн. ( з
урахуванням нарахованих інфляційних
витрат, 3% річних, пені).

Згідно зі ст.525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
Господарському кодексі України. Так,
відповідно до ч.1ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

У відповідності до п.2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановлено
індексу інфляції, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір не встановлений договором
або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те,
що наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3% річних не є санкціями, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінених грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача,
перевіривши період нарахування
останнім вказаної суми 3% річних та
пені, дійшов висновку про те, що
відповідний розрахунок є вірним, та
відповідає нормам чинного
законодавства, а тому підлягає
стягненню з Відповідача у повному
обсязі.

Стосовно зустрічного позову про
стягнення з відповідача 9600 грн. суми
штрафних санкцій та 15000 грн.
неодержаного прибутку , суд вважає, що
позовні вимоги в цій частині
підлягають частковому задоволенню
виходячи з фактичних обставин
зустрічної позовної заяви, яка полягає
у наступному.

ТОВ" Франко Трейд" звернувся до суду з
позовною заявою до ФОП ОСОБА_2 в якій
позивач за зустрічним позовом просить
суд стягнути 9600 грн. штрафних санкцій
згідно договору доручення № 146-П від
18.06.2013 року та 15000 грн. неодержаного
прибутку.

В обґрунтування позовних вимог,
заявник посилається на договір
доручення № 146-П від 18.06.2013 року на
транспортно-експедиційне
обслуговування по перевезенню
вантажів автомобільним транспортом.

Підставою для стягнення штрафних
санкцій є порушення позивачем п.4.2
вищезазначеного договору, а саме, що
позивач зобов*язався своєчасно
доставити ввірений йому вантаж в пункт
призначення і видати його правомочним
на отримання вантажу особам. У разі
порушення строків доставки, пункт 4.2
договору доручення № 146 П від 18.06.2013
року передбачає штрафні санкції у
розмірі 800 грн. за кожну добу.

Так, п.4.1 договору доручення № 146-П
від 18.06.2013 року на
транспортно-експедиційне
обслуговування по перевезенню
вантажів автомобільним транспортом
сторони передбачили , що за
несвоєчасну доставку вантажу,
Перевізник несе відповідальність у
розмірі 800 грн. за кожну почату добу .

Статтею 909 Цивільного кодексу України
визначено, що за договором перевезення
вантажу одна сторона (перевізник)
зобов'язується доставити довірений їй
другою стороною (відправником) вантаж
до пункту призначення та видати його
особі, яка має право на одержання
вантажу (одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату.

Предметом розгляду щодо стягнення
штрафних санкцій є заявка № 60 від 17.1.2013
року на перевезення лакофарбової
продукції автомобілем д.н.
НОМЕР_1/НОМЕР_2 який виконував
перевезення по маршруту Пфаффенхофен
(Німеччина) - м . Харків ( Україна) (
а.с.47). Так, сторони погодили строк
доставки вантажу 29-30 жовтня 2013 року.
Доставка вантажу в пункт призначення
згідно СМR № 177573 ( а.с.48) відбулася 08.11.2013
року що становить прострочення 9 діб. ( 9
х 800 грн. = 7200 грн.). Та стверджує, що
вантаж прибув у місце розвантаження
11.11.2013 року про що свідчить акт
здачі-приймання виконаних робіт №398
від 11.11.2013 року та гарантійний лист про
сплату фрахту в повному розмірі №189 від
11.11.2013 року.

Відповідно до частин 1, 2, 7 ст.193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором. Не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст.525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до статті 22 Цивільного
кодексу України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Збитками є: витрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Під збитками розуміються витрати,
зроблені кредитором, втрата або
пошкодження його майна, а також не
одержані кредитором доходи, які
одержав би, якби зобов'язання було
виконано боржником.

Статтею 225 Господарського кодексу
України визначено, що до складу
збитків, що підлягають відшкодуванню
особою, яка допустила господарське
правопорушення, включаються, зокрема,
неодержавний прибуток (втрачена
вигода), на який сторона, яка зазнала
збитків, мала право розраховувати у
разі належного виконання зобов'язання
другою стороною.

При цьому позивач ( за зустрічним
позовом) повинен довести збитки, котрі
були заподіяні відповідачем,
безпосередній причинний зв'язок між
невиконанням зобов'язання і
заподіянням збитків та їх розмір.

В даному випадку, позивачем у
відповідності до ч. 1 ст. 225
Господарського кодексу України,
заявлено до стягнення з відповідача (
за зустрічним позовом) збитки у
вигляді неодержаного прибутку, тобто
вигода, на яку позивач мав право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання відповідачем.

Отже, позивач в обґрунтування своїх
позовних вимог посилається на те, що з
вини відповідача, який не виконав свої
зобов'язання щодо своєчасної
доставки вантажу, позивач втратив
одного з основних своїх замовників, з
яким працював ще з 2011 року. Статтею 610
Цивільного кодексу України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
відшкодування збитків.

Пунктом 2 ст. 22 Цивільного кодексу
України встановлено, що збитками
визначаються втрати, яких особа
зазнала у зв'язку із знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права, а
також доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене.

Підставою для відшкодування збитків є
склад правопорушення, який включає
наступні фактори: наявність реальних
збитків; вина заподіювача збитків;
причинний зв'язок між діями або
бездіяльністю винної особи та
збитками.

Збитки - це витрати, зроблені
управленою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або дотримання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною у
відповідності до ст. 224 Господарського
кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу
України визначений вичерпний перелік
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення, зокрема:
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства; додаткові
витрати (штрафні санкції, сплачені
іншим суб'єктам, вартість додаткових
робіт, додатково втрачених матеріалів
тощо), понесені стороною, яка зазнала
збитків внаслідок порушення
зобов'язання другою стороною;
неодержаний прибуток (втрачена вигода),
на який сторона, яка зазнала збитків,
мала право розраховувати у разі
належного виконання зобов'язання
другою стороною; матеріальна
компенсація моральної шкоди у
випадках, передбачених законом,
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства.

Неодержаний прибуток - це розрахункова
величина втрати очікуваного приросту в
майні, що базується на даних
бухгалтерського та податкового обліку,
які беззастережно підтверджують
реальну можливість отримання
потерпілим суб'єктом господарювання
певних грошових сум чи інших цінностей,
якщо інший учасник відносин у сфері
господарювання не допустив би
правопорушення.

Проте, позивачу потрібно довести суду
факт заподіяння йому збитків, розмір
зазначених збитків та докази
невиконання зобов'язань та
причинно-наслідковий зв'язок між
невиконанням зобов'язань та
заподіяними збитками. При визначенні
розміру збитків, заподіяних порушенням
господарських договорів, береться до
уваги вид (склад) збитків та наслідки
порушення договірних зобов'язань для
підприємства. Тоді як відповідачу
потрібно довести відсутність його вини
у спричиненні збитків позивачу.

Крім того, суд бере до уваги спеціальні
норми, статті 22, глави 82 ЦК України,
частину другу ї статті 224 ГК України.
Крім того, для застосування такого
заходу відповідальності слід
встановлювати як наявність у діях
винної особи усіх чотирьох елементів
складу цивільного правопорушення
(протиправної поведінки, збитків,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкоюта збитками і вини), так і
ступінь вини в розумінні статті 1193 ЦК
України.

На підставі аналізу наявних матеріалів
справи у сукупності з вимогами
зазначених норм чинного законодавства,
судом встановлено, що позивач за
зустрічним позовом не довів належними
доказами протиправної поведінки
відповідача, обґрунтованості суми
упущеної вигоди та її реальності, а
також причинний зв'язок між діями ФОП
ОСОБА_2 та збитками, що повністю
підтверджується матеріалами справи, а
тому у цій частині зустрічного позову
позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Щодо позовних вимог, заявлених
позивачем за зустрічним позовом про
зменшення суми фрахту 22433,55 грн. на суму
штрафу у розмірі 9600 грн, нарахованого
ним за несвоєчасну доставку вантажу у
пункт призначення, суд, перевіривши
законність такого нарахування, вважає
їх такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
Та покладає судовий збір на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 1, 2, 33, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд ,

ВИРІШИВ:

Прийняти до розгляду уточнення
позовних вимог від 20.10.2014 року.

Первісний позов задовольнити в повному
обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Франко Трейд" (м.
Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 99
кв.89 код ЄДОРОУ 34330819 МФО 351618 р/р 2680
в ХФ "Укрексімбанк") на користь ФОП
ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1) суму основного боргу
31680,71 грн., пеню 663,97 грн.,3 % річних - 153,22
грн., інфляційні втртаи - 114,35 грн.
судовий збір 1720,50 грн.

Зустрічний позов задовольнити
частково.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Франко Трейд" (м.
Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 99
кв.89 код ЄДОРОУ 34330819 МФО 351618 р/р 2680
в ХФ "Укрексімбанк") суму 7200 грн.,
судовий збір 1827 грн.

В іншій частині відмовити.

Накази видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 03.03.2014 р.

Суддя Лаврова Л.С.