номер провадження справи 3/18/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

12.03.2014
Справа № 908/792/14

м. Запоріжжя

Суддя Соловйов В.М., розглянувши
матеріали

За позовом: Приватного акціонерного
товариства "Юнікон" (49005, м.
Дніпропетровськ, вул. О. Гончара, 28-А,
ідентифікаційний код 23647276 )

до відповідача: Приватного
акціонерного товариства "Запорізький
електровозоремонтний завод" (69095,
Запорізька область, м. Запоріжжя, вул.
Залізнична, 3, ідентифікаційний код
01056273)

про стягнення заборгованості в сумі 41
155, 37 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 12.03.2014р.
порушено провадження у справі № 908/792/14
за позовом ПрАТ "Юнікон" до відповідача
ПрАТ "Запорізький
електровозоремонтний завод" про
стягнення заборгованості в сумі
41 155, 37 грн.

Справу призначено до розгляду в
засіданні господарського суду на
27.03.2014р. об 11 год. 00 хв.

При зверненні до суду позивач в пункті 3
прохальної частини позовної заяви
від 06.03.2014р. № 180-УДиН/Юро просить суд
вжити заходів по забезпеченню позову
шляхом накладення арешту на грошові
кошти в розмірі 42 982, 37 грн., які
знаходяться на рахунках відповідача.

В обґрунтування клопотання про
забезпечення позову позивач зазначає,
що відповідач тривалий час не сплачує
йому борг, станом на 18.02.2014р. відповідач
не надав жодних пояснень про причини
несплати боргу та жодних пропозицій
щодо врегулювання спору, тобто не
вживав усіх заходів, необхідних для
належного виконання своїх зобов'язань.
Явне ухилення від виконання своїх
обов'язків по оплаті за поставлений
товар свідчить про недобросовісність
відповідача, порушення вимог
господарського, цивільного
законодавства та звичаїв ділового
обороту. Така поведінка відповідача
свідчить про наміри і в подальшому не
сплачувати заборгованість та не
виконувати рішення суду у випадку
задоволення позовних вимог, що
призведе до складнощів при примусовому
стягненні грошових коштів.

Заборгованість відповідача не
забезпечена порукою, заставою або
іншим способом, встановленим чинним
законодавством України, що також
ускладнить виконання рішення суду у
випадку задоволення позову.

Також позивач зазначає, що протягом
жовтня-грудня 2013р. та січня 2014р. в
Україні має місце інфляційний процес,
що є умовою застосування заходів до
забезпечення позову до відповідача,
оскільки грошові кошти останнього
втрачають свої якісні характеристики.

Розглянувши матеріали справи, суд
вважає, що клопотання про забезпечення
позову не підлягає задоволенню з
наступних підстав:

Згідно ст. 66 ГПК України, господарський
суд за заявою сторони, прокурора або з
власної ініціативи має право вжити
передбачених статтею 67 цього Кодексу
заходів до забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається в
будь-якій стадії провадження у справі,
якщо невжиття таких заходів може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення господарського суду.

Відповідно до ст. 67 ГПК України, позов
забезпечується:

накладанням арешту на майно або
грошові суми, що належать
відповідачеві;

забороною відповідачеві вчиняти певні
дії;

забороною іншим особам вчиняти дії, що
стосуються предмета спору;

зупиненням стягнення на підставі
виконавчого документа або іншого
документа, за яким стягнення
здійснюється у безспірному порядку;

зупиненням продажу арештованого майна,
якщо подано позов про визнання права
власності на це майно і про зняття з
нього арешту.

Перелік заходів до забезпечення
позову, встановлений статтею 67 ГПК
України, є вичерпним.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно абзаців 2, 3, 4 пункту 3 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України № 16 від 26.12.2011р. "Про деякі
питання практики застосування заходів
до забезпечення позову" (із подальшими
змінами), достатньо обґрунтованим для
забезпечення позову є підтверджена
доказами наявність фактичних обставин,
з якими пов'язується застосування
певного виду забезпечення позову. Про
такі обставини може свідчити вчинення
відповідачем дій, спрямованих на
ухилення від виконання зобов'язання
після пред'явлення вимоги чи подання
позову до суду (реалізація майна чи
підготовчі дії до його реалізації,
витрачання коштів не для здійснення
розрахунків з позивачем, укладення
договорів поруки чи застави за
наявності невиконаного спірного
зобов'язання тощо). Саме лише посилання
в заяві на потенційну можливість
ухилення відповідача від виконання
судового рішення без наведення
відповідного обґрунтування не є
достатньою підставою для задоволення
відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення
позову, що застосовується
господарським судом, визначається його
відповідністю вимогам, на забезпечення
яких він вживається. Оцінка такої
відповідності здійснюється
господарським судом, зокрема, з
урахуванням співвідношення прав
(інтересу), про захист яких просить
заявник, з вартістю майна, на яке
вимагається накладення арешту, або
майнових наслідків заборони
відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову
не повинні мати наслідком повне
припинення господарської діяльності
суб'єкта господарювання, якщо така
діяльність, у свою чергу, не
призводитиме до погіршення стану
належного відповідачеві майна чи
зниження його вартості.

Вищий господарський суд України
неодноразово звертав увагу
господарських судів на те коло
факторів, які неодмінно мають
враховуватись господарським судом у
вирішенні питання про забезпечення
позову. Зокрема, пункт 2 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України від 12.12.2006 № 01-8/2776 "Про деякі
питання практики забезпечення позову".

До відома господарських судів
доводилися й правові позиції, пов'язані
із застосуванням Верховним Судом
України відповідних норм
Господарського процесуального кодексу
України (пункт 9 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України
від 06.08.2008 №01-8/471 та пункт 2
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 16.10.2008
№ 01-8/626).

Так, у листі № 5-05/759 від 30.12.2008р. Вищий
господарський суд України зазначив, що
заява про вжиття заходів до
забезпечення позову повинна бути
обґрунтована з поданням належних і
допустимих доказів, що підтверджують
можливість виникнення в подальшому
ускладнень у виконанні судового
рішення.

Господарський суд повинен оцінити,
наскільки конкретний захід, який
пропонується вжити, пов'язаний з
предметом позову, співрозмірний
позовній вимозі і яким чином цей захід
забезпечуватиме фактичну реалізацію
мети його вжиття.

Тому відповідна ухвала господарського
суду в обов'язковому порядку повинна
містити дані, на підставі яких можна
зробити висновок про те, що невжиття
того чи іншого заходу до забезпечення
позову може утруднити або зробити
неможливим виконання в подальшому
рішення господарського суду.

Заявник (позивач) має довести наявність
тих обставин, на підставі яких він
просить вжити заходів до забезпечення
позову. Такі докази у матеріалах справи
відсутні і не подані до господарського
суду разом з позовною заявою. Тому
питання про вжиття заходів до
забезпечення позову вирішується
виходячи з тих документів, які є в
господарській справі.

Позивачем не надано жодних доказів, які
свідчили б про те, що не накладення
арешту на грошові кошти ПрАТ
"Запорізький електровозоремонтний
завод" може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення
господарського суду у даній справі.

Посилання позивача на знецінення
грошових коштів, як на одну із підстав
для забезпечення позову, взагалі не
може прийматись до уваги суду, оскільки
вирішення питання щодо накладення
судом арешту на грошові кошти
відповідача ніяким чином не впливає на
знецінення цих коштів внаслідок
інфляційних процесів.

Керуючись ст. 65-67, 86 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання Приватного
акціонерного товариства "Юнікон" про
забезпечення позову, викладене в
пункті 3 прохальної частини позовної
заяви від 06.03.2014р. №
180-УДиН/Юро, відмовити повністю.

Суддя
Соловйов В.М.