ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05 березня 2014 р. Справа №
903/120/14

Господарський суд Волинської області,
розглянувши матеріали по справі

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю фірма «Панхім», с.
Рованці, Луцький район

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
м.Луцьк

про стягнення 12 880, 48 грн.

Суддя: Гончар М. М.

при секретарі
судового засідання: Лівандовському Т.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Никонюк О.А. дов. від
30.12.2013р. № 13

від відповідача: н/з

Відповідно до ст. 20 Господарського
процесуального кодексу України
роз'яснено право відводу судді. Відводу
судді не заявлено. На підставі ст. 22 ГПК
України роз'яснено процесуальні права
та обов'язки сторін. Клопотання
про здійснення фіксації судового
процесу не заявлено.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину рішення.

Суть спору: позивач - Товариство
з обмеженою відповідальністю фірма
«Панхім» звернувся з позовом до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про
стягнення 19 020, 48 грн., з них 6 140, 00 грн. -
основного боргу, 10 327, 00 грн. - відсотків
за використання товарного кредиту, 464, 93
грн. - пені, 2 088, 55 грн. - 40 % річних.

Через канцелярію суду позивачем
подано інформацію від 03.03.2014р. №03-03/14-1
про те, що у провадженні господарських
судів України або іншого органу, який в
межах своєї компетенції вирішує спір,
немає справи зі спору між тими самими
сторонами, а також рішення цих органів
з такого спору.

Через канцелярію суду ТзОВ фірмою
«Панхім» подано заяву від 03.03.2014р.
№03-03/14-2 про зменшення розміру позовних
вимог, в яких останній просить стягнути
з відповідача 10 327, 00 грн. відсотків за
використання товарного кредиту, 464, 93
грн. пені та 2 088, 55 грн. - 40 % річних, в сумі
основного боргу відповідач сплатив
кошти у сумі 6 140, 00 грн. після порушення
провадження у справі.

Судом прийнято подану заяву
відповідно до ст. 22 ГПК України та
приєднано до матеріалів справи.

В судове засідання відповідач не
з'явився, хоча належним чином був
повідомлений про час і місце судового
розгляду справи, що підтверджується
поштовим повідомленням №830.

Ухвалою господарського суду
Волинської області від 18.02.2014р. явка
уповноважених сторін визнавалась
обов'язковою. Оскільки відповідач був
повідомлений належним чином про час і
місце розгляду справи та він сплатив
основну заборгованість після
порушення провадження у справі, також
відповідач мав достатньо часу для
подачі своїх письмових пояснень та
заперечень, клопотання про відкладення
від нього не надходило, тому суд вважає
розгляд справи проводити без участі
відповідача за наявними в ній
документами відповідно до ст. 75 ГПК
України.

Оглянувши матеріали справи та
заслухавши представника позивача,
господарський суд Волинської області,-

ВСТАНОВИВ:

14.03.2013р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю фірмою «Панхім» та
приватним підприємцем ОСОБА_1 укладено
договір поставки нафтопродуктів №0000101
(а.с.12-13), відповідно до якого
постачальник зобов'язується передати у
власність покупця товар, а покупець
зобов'язується приймати та оплачувати
товар на умовах даного договору.

Стаття 173 Господарського кодексу
України передбачає, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
даним Кодексом, в силу якого один
суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому
числі боржник) зобов'язаний вчинити
певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, оплатити гроші
тощо), або утриматися від певних дій, а
інший суб'єкт (управнена сторона, у тому
числі кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Як зазначено в позовній заяві,
відповідно до умов Договору позивачем
було поставлено відповідачу
нафтопродукти на загальну суму 21 200 грн.

Згідно п. п. 5.4., 5.6. Договору, покупець
має право попередньо сплатити сто
відсотків загальної вартості товару.
Оплата товару здійснюється протягом
п'ятнадцяти днів з моменту поставки
товару.

Відповідачем частково було оплачено
товар отриманий ним у сумі 4 500, 00 грн., що
підтверджується банківською випискою
(а.с.15).

Ч.1 ст. 509 ЦК України встановлено, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до статтей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов?язання повинно
виконуватися належним чином та в
установлений строк згідно з умовами
договору та вимог цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов?язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. З цими нормами
кореспондуються і приписи статті 193
Господарського кодексу України, що
визначають загальні умови виконання
господарських зобов?язань. Відповідно
до статті 193 Господарського кодексу
України суб?єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов?язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов?язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 712
Цивільного кодексу України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов?язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов?язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов?язується прийняти товар сплатити
за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 265 ГК України, за
договором поставити одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Після порушення провадження у справі
відповідачем було сплачено позивачу
заборгованість, у зв'язку з чим як
зазначає позивач ним були зменшені
позовні вимоги.

Відповідно до п. 4. 6. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року №18 " Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зменшення позивачем
суми позову, в тому числі й з підстав
необґрунтованості первісного
розрахунку ціни позову, не є відмовою
від позову. В такому випадку припинення
провадження в частині зменшення
відповідної суми не здійснюється, - про
таке зменшення зазначається в описовій
частині судового рішення, а предметом
спору стає вимога про стягнення суми в
зменшеному розмірі.

Згідно п. 5.9. Договору, у випадку не
оплати Покупцем відвантаженої партії
Товару в строки, вказані в п. 5.6. даного
Договору, Покупець дає згоду на те, щоб
неоплачений товар рахувався
поставленим на умовах товарного
кредиту, терміном на 30 днів, починаючи з
дня після відвантаження Товару з
нарахуванням Покупцю 0, 5 % за кожен день
використання товарного кредиту. У
відповідності д п.п. 5.9., 5.10 Договору
покупець зобов'язаний оплатити суму
товарного кредиту і відсотків за його
використання на 31 день від дати
відвантаження вказаної в накладній
та/або лімітно-забірній відомості.
Покупець має право на дострокове
погашення товарного кредиту відсотків
за його використання. Відсотки
нараховуються на залишок
заборгованості.

Згідно п. 5.11 Договору, якщо після
закінчення 30 днів користування
товарним кредитом, Покупець не внесе
всіх передбачених Договором платежів -
він продовжує сплачувати відсотки за
користування товарним кредитом до
повного погашення заборгованості, а
також пеню в розмірах, передбачених п.
7.2. даного Договору.

Згідно ст. 611 ЦК України, при порушені
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором,
зокрема сплата неустойки (штрафу).

Оскільки оплата за поставлений товар
відповідачем не була здійснена в
повному обсязі позивач вважає товар
поставлений на умовах товарного
кредиту з нарахуванням 0, 5 % за
користування товарним кредитом, а
також відсотків за його користування у
відповідності до п. 5.9-5.11. Договору.

Відповідно до ст. 199 ГК виконання
господарського зобов'язання
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбаченими
цим Кодексом та іншими законами. За
погодженням сторін можуть
застосовуватися передбачені законом
або такі, що йому не суперечать, види
забезпечення виконання зобов'язань,
які звичайно застосовуються у
господарському (діловому) обігу.

До відносин щодо забезпечення
виконання зобов'язань учасників
господарських відносин застосовуються
відповідні положення ЦК.

Отже, суб'єкти господарських відносин
при укладенні договору наділені
законодавцем правом забезпечувати
виконання господарських зобов'язань
установленням окремого виду
відповідальності.

Частиною 1 ст. 216 ГК передбачено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Види такої відповідальності за
невиконання або неналежне виконання
зобов'язань за договором сторони
передбачили, зокрема, в п. 5.9 договору.

Таке право передбачити в договорі
обов'язок покупця сплачувати проценти
на суму, що відповідає ціні товару,
проданого в кредит, починаючи від дня
передання товару продавцем, надано
сторонам ч. 5 ст. 694 ЦК, яка регулює
правовідносини, пов'язані з продажем
товару в кредит, та узгоджується із
свободою договору, встановленою ст. 627
ЦК, оскільки сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Аналогічного висновку дійшов
Верховний Суд України в постанові від
30.05.2011 року.

Враховуючи викладене, перевіривши
розрахунки позивача суд дійшов
висновку, що нараховані позивачем 10 327,
00 грн. товарного кредиту підставні та
підлягають до стягнення.

Позивач просить стягнути з відповідача
також 2 088, 55 грн. річних (40%).

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 % річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.4 договору
сторони прийшли до згоди щодо зміни
розміру процентної ставки,
передбаченої частиною 2 ст. 625 ЦК
України, і встановлюють її в розмірі
сорока відсотків річних від
несплаченої загальної вартості товару
до дня повної оплати..

Передбачене ст. 625 ЦК України
право кредитора вимагати сплати боргу
з урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Нараховані позивачем 2 088, 55 грн. - 40
% річних (розрахунок штрафних санкцій в
матеріалах справи, а.с. 8) підлягають до
стягнення в силу ст. 625 ЦК України, п. 7.4
договору.

З врахуванням клопотання про зменшення
позовних вимог від 03.03.2014 року позивач
просить стягнути з відповідача пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми простроченого платежу за
кожен день такої прострочки в сумі 464, 93
грн.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГКУ штрафними
санкціями у Господарському кодексі
України визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Пункт 3 ст.549 ЦКУ визначає, що пенею
є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін. Розмір пені, передбачений
статтею 1 цього Закону, обчислюється
від суми простроченого платежу та не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. Відповідно до ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
відшкодування збитків та сплата
неустойки (штрафу, пені). В силу п. 6 ст.
232 ГК України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.
Пунктом 4.2 договору встановлено, що за
несвоєчасну оплату за товар відповідач
виплачує позивачу неустойку у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
несплаченої в строк суми за кожен день
затримки.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що нарахована позивачем в
межах шестимісячного строку пеня в
розмірі 464, 93 грн. підставна та підлягає
до стягнення з відповідача.

Оскільки спір до розгляду суду
доведено з вини відповідача, то витрати
по сплаті судового збору в сумі 1 827 грн.
00 коп. відповідно до ст. 49 ГПК України
слід віднести на нього.

Керуючись ст.ст. 173, 193, 199, 216, 230, 232, 265
Господарського кодексу України, ст.ст.
549, 611, 625, 694, Цивільного кодексу України,
44, 49, 82-85 ГПК України, -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити в сумі 12 880, 48 грн.

2. Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2 код НОМЕР_1)
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю фірма «Панхім» (45605,
с.Рованці, вул. Промислова, 17, ) 10 327 грн. відсотків за
використання товарного кредиту, 464, 93
грн. - пені, 2 088, 55 грн. - 40 % річних та 1 827, 00
грн. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення

складено 11.03.2014р.

Суддя
М. М. Гончар