Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "20" березня 2014 р.
Справа № 906/201/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Тимошенко О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Майстренко В.П.
(довіреність від 26.12.13.);

Коваль А.Д. (довіреність
№08/18149-007048 від 26.12.13.)

від відповідача: Корнійчук О.М.
(довіреність №66 від 03.03.14.);

Івашкевич О.Г.
(довіреність №73 від 17.03.14.)

розглянув у судовому засіданні в м.
Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Енергопостачальна
компанія "Житомиробленерго" (м. Житомир)

до Комунального підприємства
"Малинтеплоенерго" (м.Малин Житомирська
область)

про стягнення 425355,87 грн.

Відповідно до ст.77 ГПК України в
судовому засіданні оголошувалась
перерва з 04.03.14 до 12.03.14, з 12.03.14 до 18.03.14, з
18.03.14 до 20.03.14.

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача 425355,87грн., з
яких: 424716,71грн. - борг за активну
електроенергію, 453,00грн. - пеня, 81,62грн. -
інфляційні, 104,54грн. - 3% річних. Витрати
по сплаті судового збору просить
покласти на відповідача.

04.03.14 до суду надійшов відзив на позовну
заяву №65 від 28.02.14, відповідно до якого
відповідач визнає суму боргу в розмірі
73332,18грн. Зазначив, що сума боргу, яка
виникла станом на 01.10.13 в розмірі
351384,53грн., була предметом спору по
справі №906/1468/13 за результатами
розгляду якого господарським судом
Житомирської області винесене рішення
19.12.13, яким присуджено до стягнення борг
в сумі 168434,32грн.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених у позовні заяві та
поясненнях №295 від 11.03.14. Зазначив, що
заявлена до стягнення сума боргу в
розмірі 424716,71грн., відображає загальну
заборгованість відповідача перед
позивачем по договору №249 від 29.11.07, яка
утворилася станом на лютий місяць 2014.

Представник позивача в судове
засідання 20.03.14 не з'явився, звернувся
із заявою, в якій просить розглянути
справу у його відсутність.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечив з
підстав, викладених у відзиві №65 від
28.02.14 (а.с.45-46). Пояснив, що оплата за
активну електроенергію згідно рахунку
№14395 від 28.10.13 за жовтень 2013 здійснена
лише один раз за платіжним дорученням
№58 від 06.11.13.

В судовому засіданні оглядалися
матеріали справи господарського суду
Житомирської області №906/1468/13.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

29.11.2007 року між Малинським районом
електричних мереж, який діє на підставі
Положення і є виробничим підрозділом
ПАТ "Енергопостачальна компанія
"Житомиробленерго" (позивач) та
Комунальним підприємством
"Малинтеплоенерго" (відповідач) було
укладено договір №249 (а.с.12-25), за
умовами якого позивач постачає
електричну енергію відповідачу
(споживачу), а відповідач оплачує
постачальнику її вартість та здійснює
інші платежі згідно з умовами цього
договору і додатками до договору, що є
його невід'ємними частинами.

Відповідно до п.2.2.3 договору відповідач
зобов'язався своєчасно сплачувати за
використану електроенергію, а також
вносити всі інші платежі за
розрахунковий період відповідно до
встановленої системи обліку
електроенергії, класу напруги і за
діючими на період розрахунку тарифами
у грошовій формі та за іншими формами
розрахунків згідно з чинним
законодавством України. Розрахунковим
періодом вважається період з 28 числа по
27 число включно і вказаний період
прирівнюється до періоду дії тарифу
(календарного місяця).

З врахуванням п.7.3 договору остаточний
розрахунок повинен здійснюватися в
розмірі фактичного споживання
електричної енергії за розрахунковий
місяць з врахуванням сальдо на початок
місяця не пізніше:

- 5 операційних днів з дня отримання
рахунку, включаючи день його отримання,
для споживачів, які оплачують
електричну енергію самостійно;

- 10 операційних днів з дня отримання
рахунку, включаючи день його отримання,
для споживачів, які здійснюють
розрахунки через свою територіально
відокремлену головну організацію.

Позивач умови договору виконав
належним чином та виставив відповідачу
рахунки на оплату за активну
електроенергію за період з жовтня 2013 по
січень 2014 на загальну суму 467379,43грн.,
які знаходяться в матеріалах справи
(а.с.27-34).

Проте, відповідач свої зобов'язання
щодо своєчасної оплати за отриману
електроенергію вчасно та в повному
обсязі не виконав, сплативши
позивачеві 394047,25грн.,у результаті чого
станом на день звернення до суду у
нього існувала заборгованість перед
позивачем за період з жовтня 2013 по
січень 2014, за активну електричну
енергію, в сумі 73332,18грн.

Крім основного боргу, позивач просить
стягнути з відповідача 453,00грн. пені,
81,62грн. інфляційних та 104,54грн. 3% річних,
які згідно розрахунків позивача
обраховані на суму боргу, яка виникла
за період з жовтня 2013 по січень 2014.

Крім того, позивач зазначає, що станом
на 01 жовтня 2013 рік непогашеним
залишається борг відповідача в сумі
351384,53грн., що відображено у розрахунку
заборгованості, в Акті звірки
розрахунків між сторонами, який
підписаний ними та скріплений
печатками та в останньому рахунку на
оплату за січень 2014 (504716,71 (загальний
борг станом на грудень 2013) - 80000
(проплата в січні)) (а.с.7,8,33), які, також,
просить стягнути з відповідача.

Відповідач заперечує у нього
заборгованість у вказаному розмірі,
зазначивши, що борг відповідача перед
позивачем наразі становить 73332,18грн.,
посилаючись на те, що судовим рішенням
по справі №906/1468/13 вирішено спір щодо
стягнення боргу в розмірі 168434,32грн.,
який виник у відповідача станом на
01.10.13.

Таким чином, за розрахунком позивача,
на час звернення з даним позовом до
суду та на день розгляду справи у
відповідача перед позивачем
залишилась непогашеною заборгованість
по договору №249 від 29.11.07 в розмірі
424716,71грн. (73332,18+351384,53), що також
підтверджується підписаним сторонами
Актом звірки розрахунків.

Не проведення відповідачами
розрахунків за надані послуги стало
приводом для звернення позивача за
захистом порушеного права до суду.

Враховуючи встановлені обставини, суд
дійшов наступних висновків.

Предметом розгляду спору між тими ж
сторонами по справі №906/1468/13 стало
стягнення з відповідача на користь
позивача боргу в розмірі 342481,57грн.,який
виник за період з березня 2012 по серпень
2013 (аркуш 98 у справі №906/1468/13).

Приймаючи рішення по справі №906/1468/13
судом було встановлено, що борг
відповідача перед позивачем за період
з березня 2012 по серпень 2013 склав
342481,57грн. (а.с.47-48). Вказане рішення
набрало законної сили .

За приписами ст.35 ГПК України, факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Рішенням господарського суду
Житомирської області по справі №906/1468/13
стягнуто з відповідача лише 168434,32грн.
припинивши, при цьому, провадження у
справі в частині стягнення боргу в
розмірі 174047,25грн., оскільки після
подачі позову до суду відповідач
сплатив вказану суму боргу, на
підтвердження чого до матеріалів
судової справи №906/1468/13 додано платіжні
доручення №56 від 04.11.13 на суму 74047,25грн.,
№74 від 03.12.13 на суму 100000,00грн. (аркуші
№104, №126 в справі №906/1468/13).

Оглянувши матеріали справи №906/1468/13,
суд встановив, що до позовної заяви по
справі №906/1468/13 не включено вимогу про
стягнення заборгованості по рахунку
№12954 за надані послуги у вересні 2013
року в розмірі 8902,96грн. (аркуш №85 у
справі №906/1468/13), не дивлячись на те, що
до матеріалів вказаної справи додано
цей рахунок.

У розрахунку заборгованості, який
додано до справи №906/201/14, зазначено, що
борг відповідача станом на 01.10.13
становить 351384,53грн., тобто з
врахуванням боргу за надані послуги у
вересні 2013 (342481,57+8902,96) в результаті чого
до предмету даного спору включено
вимогу про стягнення з відповідача
заборгованості за вересень 2013 в
розмірі 8902,96грн.(а.с.8).

Отже, судом не було прийнято рішення
щодо заборгованості відповідача за
вересень 2013 в сумі 8902,96грн., тому станом
на 01.10.13 не вирішеним залишається спір
щодо заборгованості відповідача в
розмірі 8902,96грн., а виходячи зі змісту
позовних вимог та поданого розрахунку
позивач простить стягнути борг за
вересень 2013 року.

За період з жовтня 2013 по січень 2014
позивач постачав відповідачу
електроенергію по договору №249 на
загальну суму 467379,43грн., що
підтверджується виставленими за цей
період для оплати рахунками (а.с.27-34).

На підтвердження часткової сплати,
відповідачем до справи №906/201/14 додані
платіжні доручення №58 від 06.11.13 на суму
74047,25грн., №74 від 03.12.13 на суму
100000,00грн.,№98 від 27.12.13 на суму 140000,00грн.,
№129 від 31.01.14 на суму 80000,00грн.(а.с.49-52).

Платіжними дорученнями №56 від 04.11.13 на
суму 74047,25грн. та №58 від 06.11.13 на суму
74047,25грн., оплачено борг за жовтень 2013,
тобто рахунок №14395 від 28.10.13 за надані
послуги в жовтні 2013 оплачено два рази
(аркуш №104 по справі №906/1468/13, аркуш №58
по справі 906/201/14).

При цьому, платіжне доручення №56 від
04.11.13 на суму 74047,25грн. взято до уваги
судом №906/1468/13 припинивши провадження у
справі в цій частині. .

У письмових поясненнях №77 від 19.03.14,
відповідач зазначив про те, що мала
місце одна проплата за жовтень 2013 рік в
розмірі 74047,25грн., оскільки за платіжним
дорученням №56 від 04.11.13 кошти не були
перераховані банком через збій у
програмі, у зв'язку з чим оплата за
жовтень 2013 в сумі 74047,25грн. оформлено
платіжним дорученням №58 від 06.11.13.

З наведеного вбачається, що відповідач
подав платіжне доручення №74 від 03.12.13
на суму 100000,00грн. та докази погашення
заборгованості на суму 74047,25грн. як
доказ сплати заборгованості як по
справі №906/1468/13 так і по справі №906/201/14 і
при вирішенні справи №906/1468/13 суд
припинив провадження у справі в
частині стягнення 174047,25грн. за
відсутністю предмету спору врахувавши
цю суму як плату боргу за період до
серпня 2013 року.

Разом з тим, в платіжних дорученнях №98
від 27.12.13 на суму 140000,00грн. та №129 від
31.01.14 на суму 80000,00грн. чітко вказано
призначення платежу, а саме вказано, що
вказані платежі здійснюються як оплата
електроенергії за листопад, грудень 2013
року та січень 2014 року із вказівкою на
відповідні реквізити рахунків. (а.с.51,52).

Враховуючи викладене, станом на 01.02.14,
борг відповідача перед позивачем за
період з вересня 2013 року по січень 2014
року включно становить 256282,39грн. з
розрахунку:

342481,57-168434,32-174047,25+8902,96+467379,43-220000=256282,39, з
яких:

- 342481,57грн. - заявлений до стягнення борг
по справі №906/1468/13;

- 168434,32грн. - стягнуто з відповідача за
судовим рішенням по справі №906/1468/13;

- 174047,25грн. - часткова проплата боргу,
яка зарахована судом при вирішенні
справи №906/1468/13 згідно платіжних
доручень №58 від 06.11.14 на суму 74047,25грн.
(№56 від 04.11.13 на суму 74047,25) та №74 від
03.12.13 на суму 100000,00грн. ;

- 8902,96грн. - заявлений позивачем до
стягнення борг відповідача за вересень
2013;

- 467379,43грн. - надані послуги за період з
жовтня 2013 по січень 2014;

- 220000,00грн. - оплата заборгованості , яка
виникла за період з листопада 2013 по
січень 2014 згідно платіжних доручень №98
від 27.12.13 на суму 140000,00грн. та №129 від
31.01.14 на суму 80000,00грн. .

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ст.509 ЦК України).

Господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку (ст.173 Господарського кодексу
України).

Відповідно до ст.275 ГК України за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію споживачеві, який
зобов'язаний оплатити прийняту
енергію.

Відповідачем, як доказ часткової
проплати, подано платіжні доручення
№166 від 03.03.14 на суму 50000,00грн. та №169 від
04.03.14 на суму 60000,00грн.

Однак, вказані платіжні доручення не
можуть братися судом до уваги, оскільки
вказані проплати відбувалися по
рахунку №3184 від 27.02.14 за поставку
електроенергії в лютому 2014, тоді як
предметом даного спору є
заборгованість, яка виникла у
відповідача станом на січень 2014.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про задоволення позову в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача 256282,39грн. боргу за
активну електроенергію за період з
вересня 2013 року по січень 2014 року
включно.

Відповідно до ст.ст. 525 і 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться; одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Крім суми основного боргу позивач,
посилаючись на п.4.2.1 Договору, просить
стягнути з відповідача 453,00 грн. пені.

Відповідно до п.4.2.1 даного Договору за
внесення платежів, передбачених
пунктами 7.3 цього договору, з
порушенням термінів, визначених
додатком, споживач сплачує
постачальнику пеню за кожний день
прострочення платежу в розмірі, що не
перевищує подвійної ставки НБУ, яка
діяла на момент прострочення платежу.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання (ст. 549
ЦК України).

Згідно ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

У відповідності до ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Перевіривши здійснені позивачем
нарахування за період з жовтня 2013 по
січень 2014 з урахуванням часткових
оплат, положень п.7.3 договору та
зважаючи на вимоги п.6 ст.232 ГК України,
господарський суд прийшов до висновку
що дана вимога є правомірною і підлягає
задоволенню в заявленій сумі.

Позивач на підставі ст. 625 ЦК України
також просить суд стягнути з
відповідача на свою користь 81,62грн. -
інфляційних та 104,54грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Вимога про стягнення 3% річних в розмірі
104,54грн. підлягає задоволенню в обсязі
нарахованому позивачем, оскільки
остання є законною та відповідає
обставинам справи.

В частині стягнення інфляційних
рарахувань, то слід зазначити, що
індекс інфляції (індекс споживчих цін) -
це показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купуються населенням для
невиробничого споживання, який
визначається виключно Держкомстатом і
його найменший період визначення
становить місяць, а тому прострочка
платежу за менший період не тягне за
собою нарахування інфляційних втрат, а
розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що мала місце на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений Держкомстатом, за
період прострочки. Розрахунки індексу
інфляції за квартал, період з початку
року і т. п. проводяться "ланцюговим"
методом, тобто шляхом множення
місячних (квартальних і т. д.) індексів
(наказ Держкомстату від 27.07.2007 р., № 265
"Про затвердження Методики розрахунку
базового індексу споживчих цін").

З огляду на викладене, індекс інфляції
має нараховуватись в наступному місяці
за місяцем, в якому мав бути здійснений
платіж.

Натомість позивач помилково
застосував індекси інфляції, що були
визначені за місяці, в яких відповідач,
згідно договору, мав оплатити
електроенергію.

Зважаючи на період нарахування
інфляційних, настання строків оплати,
часткові проплати, суд дійшов висновку,
що у відповідача немає підстав для
нарахування інфляційних.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Відповідач позов щодо підстав та
предмету не спростував, доказів сплати
решти заборгованості не надав.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення 256839,93грн., з яких: 256282,39грн. -
боргу за активну електроенергію,
453,00грн. - пені, 104,54 грн. - 3% річних
обґрунтовані, заявлені у відповідності
до вимог чинного законодавства,
підтверджуються належними доказами,
які є в матеріалах справи, та
підлягають задоволенню. В іншій
частині позову суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача
пропорційно сумі задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Комунального підприємства
"Малинтеплоенерго" (11601, Житомирська
область, м. Малин, вул. Стуса, 23; фактична
адреса:м.Малин, вул.Укр. повстанців,25 А;
код 32277167) на користь Публічного
акціонерного товариства
"Енергопостачальна компанія
"Житомиробленерго" (10008, м. Житомир, вул.
Пушкінська, 32/8, код 22048622) - 256282,39грн.
боргу за активну електроенергію,
453,00грн. пені, 104,54грн. 3% річних, 5136,80грн.
сплаченого судового збору.

3. Відмовити в позові в частині
стягнення 168434,32грн. боргу та 81,62грн.
інфляційних.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Суддя
Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу

2 - позивачу (рек з повідомл.)