ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.03.14 Справа № 904/474/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Всесвіт", м.
Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Любимівський кар'єр",
Любимівська сільська рада,
Дніпропетровський район,
Дніпропетровська область

про стягнення 948 510, 06 грн.

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: Поляков О.М. - представник
за дов. № 9-д від 08.01.14

від відповідача: Волков Д.В. -
представник за дов. № 152 від 05.11.13

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Всесвіт" звернулось
до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Любимівський кар'єр"
про стягнення 870 098, 95 грн. основної
заборгованості, 47 811, 66 грн. процентів за
користування чужими грошовими коштами,
24 862, 07 грн. пені, 5 737, 38 грн. трьох
відсотків річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань за договором поставки №
23/07-1 від 23.07.2013 в частині повної та
своєчасної оплати за отриманий товар.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 27.01.2014
порушено провадження у справі та її
розгляд призначено на 10.02.14.

Ухвалою від 10.02.2014 розгляд справи було
відкладено на 03.03.2014.

03.03.2014 від відповідача надійшло
клопотання від 03.03.2014 № 107, в якому він
просить зупинити провадження у справі
№ 904/474/14 на час проведення перевірки
діяльності позивача Дніпропетровською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області та надіслати запит про хід і
наслідки даної перевірки.

03.03.2014 позивач надав суду заяву про
відмову від позовних вимог в частині
стягнення трьох відсотків річних.

Відповідності до ст. 22 ГПК України,
позивач, зокрема, вправі до прийняття
рішення по справі відмовитись від
позову.

Оскільки подана позивачем заява про
відмову від позову в частині стягнення
трьох відсотків річних не порушує
чиї-небудь права та інтереси, вона
прийнята судом до розгляду.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

У судовому засіданні 03.03.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно та повно з'ясувавши
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

23.07.2013 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Всесвіт» (далі -
позивач, постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Любимівський кар'єр» (далі -
відповідач, покупець) був укладений
договір № 23/07-1 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору
постачальник зобов'язується
поставляти (передавати у власність
покупця) на умовах, визначених цим
договором, а покупець зобов'язується
приймати та оплачувати на умовах,
визначених цим договором,
нафтопродукти (далі - товар).

Згідно з п. 1.2 договору асортимент
товару, його кількість, ціна та строки
оплати погоджуються постачальником та
покупцем перед поставкою та
зазначаються у специфікаціях до
договору та складають невід'ємну
частину цього договору.

Загальна ціна цього договору
визначається загальною вартістю
поставленого товару протягом строку
дії цього договору. Вартість окремої
партії товару погоджується
постачальником та покупцем перед її
поставкою та фіксується у відповідних
специфікаціях до договору та/або у
видаткових накладних.

Покупець зобов'язується здійснити
оплату поставленого товару протягом
строку, вказаного у специфікаціях до
договору (п. п. 2.1-2.2 договору).

Пунктом 3.1 договору встановлено, що
товар поставляється погодженими
партіями, що підтверджується
видатковими накладними на товар, які
підписуються представниками обох
сторін.

Згідно з п. 3.4 договору постачальник
зобов'язується поставити товар
протягом 5 днів з моменту узгодження
відповідної партії поставки.

Датою поставки товару вважається дата
підписання покупцем товаророзпорядчих
документів (п. 3.5 договору).

На виконання умов договору та
специфікацій до нього (арк. с. 11-23, 57-67),
позивач поставив, а відповідач прийняв
товар на загальну суму 1700098, 95 грн.,
відповідно до видаткових накладних та
довіреностей на отримання товару (арк.
с. 24-30, 38-47, 68-89).

Відповідач здійснив часткову оплату
поставленого товару у розмірі 830 000 грн.,
що підтверджується виписками по
особовим рахункам (арк. с. 48).

Таким чином, несплаченою залишається
вартість поставленого товару у розмірі
870 098, 95 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України (далі - ГК України),
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України,
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 265 ГК України встановлено,
що за договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та
ст. ст. 525, 526 ЦК України цивільні та
господарські зобов'язання мають бути
виконані належним чином відповідно до
закону та договору. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

На час розгляду спору у господарському
суді відповідачем не заперечено факт
отримання товару за представленими
накладними та не надано доказів повної
оплати або повернення переданого
товару на суму 870 098, 95 грн., а відтак,
позовна вимога про стягнення з
відповідача суми основного боргу
підлягає задоволенню в розмірі 870 098, 95
грн.

У зв'язку з несвоєчасним виконання
відповідачем своїх зобов'язань щодо
оплати поставленого товару, позивач
нарахував відповідачу пеню у розмірі 24
862, 07 грн. за період з 17.10.2013 по 24.01.2014.

Відповідно до положень ст. 610 ЦК
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Умовами пункту 5.2 договору передбачено,
що у випадку ненадходження від покупця
повної оплати за поставлений товар
протягом строку, передбаченого
договором, продавець має право
нарахувати, а покупець зобов'язується
сплатити продавцю пеню в обсязі
подвійної облікової ставки
Національного банку України за кожний
день прострочення. Пеня нараховується
на суму, що належить до оплати.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України, учасник
господарських відносин відповідає за
невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання. У разі,
якщо інше не передбачено законом або
договором, суб'єкт господарювання за
порушення господарського зобов'язання
несе господарсько-правову
відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 ГК України,
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст.
217 та ч. 1 ст. 230 ГК України,
застосовуються господарські санкції,
зокрема, штрафні санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно ст. 549 ЦК України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює
договірні правовідносини між
платниками і одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
невчасне виконання грошових
зобов'язань, є Закон України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від
22.11.1996 № 543/96, відповідно до статті 3
якого, розмір пені за порушення
грошового зобов'язання розраховується
із суми простроченого платежу і не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Частиною шостою статті 232 ГК України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 55 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
перевіривши правильність нарахування
пені, задовольняє дану вимогу повністю
в сумі 24 862, 07 грн.

За затримку розрахунку за поставлений
товар позивач нарахував відповідачу
проценти за користування чужими
грошовими коштами в розмірі 25 % річних у
сумі 47 811, 66 грн. за період з 17.10.2013 по
24.01.2014.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

За затримку розрахунку за поставлений
товар покупець сплачує продавцеві
проценти за користування чужими
грошовими коштами в розмірі 25
відсотків річних, які нараховуються на
вартість неоплаченого товару за період
від дати оплати товару, передбаченого
договором, по дату фактичної оплати
товару (п. 2.7 договору).

Відповідно до ст. 55 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
перевіривши правильність нарахування
25 відсотків річних, задовольняє дану
вимогу повністю в сумі 47 811, 66 грн.

Також, за порушення відповідачем
виконання грошового зобов'язання
позивачем нараховані три відсотки
річних у сумі 5737, 38 грн. за період з
17.10.2013 по 24.01.2014.

03.03.2014 позивач надав суду заяву про
відмову від позовних вимог в частині
стягнення трьох відсотків річних у
розмірі 5737, 38 грн.

Відповідно до ст. 78 ГПК України відмова
позивача від позову викладається в
адресованому господарському суду
письмовій заяві, що долучається до
справи.

До прийняття відмови позивача від
позову господарський суд роз'яснює
сторонам наслідки відповідних
процесуальних дій, перевіряє, чи є
повноваження на вчинення цих дій у
представників сторін.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо позивач
відмовився від позову і відмову
прийнято господарським судом.

Дану відмову прийнято судром, а тому
провадження у справі в частині
стягнення з відповідача трьох
відсотків річних у сумі 5737, 38 грн.
підлягає припиненню.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про
зупинення провадження у справі справі,
то воно не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 79 ГПК України
господарський суд зупиняє провадження
у справі в разі неможливості розгляду
даної справи до вирішення пов'язаної з
нею іншої справи, що розглядається
іншим судом, а також у разі звернення
господарського суду із судовим
дорученням про надання правової
допомоги до іноземного суду або іншого
компетентного органу іноземної
держави.

Господарський суд має право зупинити
провадження у справі за клопотанням
сторони, прокурора, який бере участь в
судовому процесі, або за своєю
ініціативою у випадках: призначення
господарським судом судової
експертизи; надсилання господарським
судом матеріалів до слідчих органів;
заміни однієї з сторін її
правонаступником.

Тобто, даною статтею передбачений
виключний перелік підстав зупинення
провадження у справі. Отже, зупинення
провадження у справі на час проведення
перевірки діяльності позивача
Дніпропетровською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області не є такою
підставою.

Крім того, предметом розгляду даної
справи є стягнення заборгованості
відповідно до вимог Господарського
кодексу України та виконання умов
договору, а не питання податкової
діяльності позивача. Тому клопотання
про надсилання запиту до
Дніпропетровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області не підлягає
задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 ГПК України,
стягуються з відповідача на користь
позивача у розмірі 18 696, 55 грн.

Керуючись ст.ст. 22, 44, 49, п. 4 ст. 80, ст. ст.
82-85, 115-117 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Любимівський кар'єр"
(52042, Дніпропетровська область,
Дніпропетровський район, сільрада
Любимівська, вул. Чаплинського, буд. 1-А,
) на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю "Всесвіт"
(49064, м. Дніпропетровськ, вул. Квірінга, 4,
) основний борг у
розмірі 870 098, 95 грн. (вісімсот сімдесят
тисяч дев'яносто вісім грн. 95 к.), пеню у
сумі 24 862, 07 грн. (двадцять чотири тисячі
вісімсот шістдесят дві грн. 07 к.),
проценти за користування чужими
грошовими коштами у розмірі 47 811, 66 грн.
(сорок сім тисяч вісімсот одинадцять
грн. 66 к.) та 18 676, 55 грн. (вісімнадцять
тисяч шістсот сімдесят шість грн. 55 к.)
витрат по сплаті судового збору.

Провадження у справі в частині
стягнення трьох відсотків річних у
розмірі 5737, 38 грн. припинити.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 04.03.2014.

Суддя В.І. Ярошенко