Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "27" лютого 2014 р.
Справа № 906/1857/13

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Клименко О.В., довіреність
№ 2007 від 19.12.2013 ;

від відповідача: Пасічник А.Й.,
довіреність № 178 від 16.12.2013

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Трубний Завод "Трубосталь"
(м.Коростень. Житомирська область)

до Публічного акціонерного товариства
"Радомишльський машинобудівний завод"
(м.Радомишль, Житомирська область)

про стягнення 20991,79 грн.

В порядку ст. 81-1 ГПК України, за
клопотаннями представника
відповідача, в судових засіданнях
13.02.2014 та 27.02.2014 здійснювалася технічна
фіксація судового процесу за допомогою
звукозаписувальних технічних засобів,
а саме: програмно-апаратного комплексу
"Діловодство суду".

У відповідності до ч.3 ст. 69 ГПК України,
строк розгляду спору було продовжено
на 15 днів - до 05.03.2014.

Позивач звернувся з позовом про
стягнення з відповідача 20991,79 грн., з
яких: 16000,00грн. основного боргу, 120,85грн.
3% річних, 603,92грн. пені та 4267,02грн.
штрафу.

В процесі розгляду справи
представником відповідача були
заявлені усні клопотання про залишення
позову без розгляду, а також про
направлення повідомлення до
правоохоронних органів про вчинення
дій, які містять ознаки злочину.

24.02.2014 на адресу суду від представника
відповідача надійшло клопотання про
призначення судової почеркознавчої
експертизи (а.с. 12, т.2).

Необхідність проведення судової
експертизи представник відповідача
обґрунтовує тим, що позивачем було
надано суду в якості документального
доказу сфальсифіковану ним же копію
видаткової накладної №РН4-41.003975 від
05.09.2013 з підробленим на ній підписом
представника відповідача (покупця) -
Науменка В.І. (а.с.27, 73).

Враховуючи вищевикладене, посилаючись
на ст. 41ГПК України та п. 1 ч.2 ст. 79 ГПК
України, представник відповідача
просить суд: - призначити судову
почеркознавчу експертизу у справі
№906/1857/13; - на вирішення судовому
експерту винести питання: підпис, який
містяться на видатковій накладній
№РН4-41.003975 від 05.09.2013, фактично виконано
власноручно Науменком Василем
Івановичем чи його (підпис) виконала
інша особа; - зупинити позовне
провадження у справі №906/1857/13 до
завершення проведення призначеної
почеркознавчої судової експертизи.

Саме зазначені вище обставини
представник відповідача наводить в
обґрунтування клопотання про
направлення повідомлення до
правоохоронних органів про вчинення
дій, які містять ознаки злочину.

Клопотання про залишення позову без
розгляду в усному порядку обґрунтовано
тим, що на думку представника
відповідача, позовну заяву підписано
особою, повноваження якої належним
чином не підтверджені.

27.02.2014 на адресу суду надійшла
факсимільна копія листа Малинської
ОДПІ №1317/06-13-10 від 25.02.2014 (а.с. 3, т.2),
згідно додатку якого вказано, що додано
електронні копії податкових
декларацій з ПДВ та реєстрів
податкових накладних на 6 арк. Однак,
фактично до копії листа додано лише
додаток на 3-х арк. (а.с. 4-6, т.2), про що
було складено акт працівників
канцелярії господарського суду
Житомирської області (а.с. 7, т.2).

27.02.2014 через канцелярію господарського
суду представником відповідача було
подано письмові пояснення (а.с. 8-12, т.2).

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала у повному
обсязі з підстав, викладених у позовній
заяві. Подала для долучення до
матеріалів справи копію видаткової
накладної №РН4-41.003975 від 05.09.2013 на суму
4763,28грн., копію довіреності ПрАТ
"Трубний завод "Трубосталь" на Коляду
Яну Юріївну, копію наказу №359-К від
19.12.2006 ЗАТ "Трубосталь", копію наказу №117
від 10.02.2012 ЗАТ "Трубосталь", довідку №207
від 27.02.2014 (а.с. 13-17). Пояснила, що
предоставлений примірник видаткової
накладної №РН4-41.003975 від 05.09.2013 на суму
4763,28грн. було передано самим
відповідачем. Також зазначила, що на
раніше предоставленому примірнику
позивача цієї ж накладної міститься
підпис особи, яка безпосередньо
отримувала товар, а примірник
відповідача завірено підписом
керівника та печаткою відповідача.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов заперечив, з раніше
вказаних, а також з викладених у
письмових поясненнях підстав.
Підтримав клопотання про призначення
почеркознавчої експертизи. Крім того,
посилаючись на п. 2 ч. 2 ст. 79 ГПК України,
представник відповідача, у письмових
поясненнях заявив клопотання щодо
направлення матеріалів справи №906/1857/13
до відповідних слідчих органів.
Вказану заяву також підтримав у
судовому засіданні.

Вирішуючи клопотання представника
відповідача про направлення
матеріалів справи слідчому органу,
господарський суд враховує наступне.

Частиною 4 ст. 90 ГПК України
передбачено, що якщо при вирішенні
господарського спору господарський
суд виявить у діяльності працівників
підприємств та організацій порушення
законності, що містять ознаки
кримінального правопорушення,
господарський суд надсилає про цей
факт повідомлення прокурору або органу
досудового розслідування.

Пунктом 5.10. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" роз'яснено, що на
відміну від окремої ухвали
повідомлення органам внутрішніх справ
чи прокуратури (частина четверта
статті 90 ГПК) надсилаються
господарським судом не з будь-якого
факту порушення підприємством або
організацією законності, а лише у тих
випадках, коли господарський суд
виявить у діяльності працівників
підприємства, організації такі
порушення законності, які містять
ознаки дії, переслідуваної в
кримінальному порядку.

Однак, при оцінці наявних у справі
документів, з врахуванням пояснень
представників сторін, судом не
встановлено у діяльності працівників
ПрАТ "Трубний завод "Трубосталь"
порушень вимог діючого законодавства,
що містять ознаки дій, які
переслідуються у кримінальному
порядку, у зв'язку із чим відсутні
підстави надіслання судом
відповідного повідомлення до органів
внутрішніх справ. За таких обставин,
суд дійшов висновку, що заява
представника відповідача задоволенню
не підлягає.

Що стосується клопотання позивача про
призначення почеркознавчої
експертизи, то згідно ч. 1 ст. 41 ГПК
України, для роз'яснення питань, що
виникають при вирішенні
господарського спору і потребують
спеціальних знань, господарський суд
призначає судову експертизу.

Однак, дослідивши наявні у справі
матеріали, суд дійшов висновку про
недоцільність призначення судової
почеркознавчої експертизи, оскільки,
зважаючи на подані сторонами докази, її
результати не можуть впливати на
результат вирішення спору. У зв'язку з
вказаним суд відмовляє у задоволенні
вищевказаного клопотання відповідача.

Також в судовому засіданні, з метою
з'ясування повноважень генерального
директора ПрАТ "ТЗ "Трубосталь" С.А.
Гавриленко, представник відповідача
заявив усне клопотання про
витребування від позивача протоколу
загальних зборів акціонерів ЗАО
"Трубосталь" №1 від 15.12.2006 та контракту
№1 від 18.12.2006, укладеного із
засновниками ЗАО.

Згідно ст.38 ГПК України, сторона або
прокурор у разі неможливості
самостійно надати докази вправі подати
клопотання про витребування
господарським судом доказів. У
клопотанні повинно бути зазначено: 1)
який доказ витребовується; 2) обставини,
що перешкоджають його наданню; 3)
підстави, з яких випливає, що цей доказ
має підприємство чи організація; 4)
обставини, які може підтвердити цей
доказ. У разі задоволення клопотання
суд своєю ухвалою витребовує необхідні
докази.

З огляду на вказане, усне клопотання
представника відповідача про
витребування доказів судом
відхиляється як таке, що не відповідає
приписам ст. 38 ГПК України.

До того ж, враховуючи наявні у справі
матеріали, зокрема виписку з ЄДР щодо
позивача, які водночас спростовують
необхідність задоволення усного
клопотання представника відповідача
про залишення позову без розгляду, суд
не вбачає необхідності у витребуванні
зазначених представником відповідача
документів, також не вбачає підстав для
задоволення клопотання про залишення
позову без розгляду.

При цьому судом враховується, зокрема,
що згідно ст.18 ЗУ "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців", якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, були внесені до
нього, то такі відомості вважаються
достовірними і можуть бути використані
в спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін.

Дослідивши надані до справи документи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як зазначив позивач у позовній заяві та
вбачається з матеріалів справи, 07
серпня 2013 між Приватним акціонерним
товариством "Трубосталь" (постачальник,
позивач) та Публічним акціонерним
товариством "Радомишльський
машинобудівний завод" (покупець,
відповідач) укладено договір № Т-108/Ж
(далі - Договір (а.с. 10-15, т.1), за п. 1.1 якого
позивач зобов'язався продати та
передати у власність відповідача
металопрокат (далі - Товар), а
відповідач зобов'язався прийняти товар
та оплатити його згідно умов даного
Договору.

Позивач вказує, що згідно п. 4.4.
Договору, визначені умови оплати - 100%
попередня оплата вартості товару.

При цьому між сторонами були підписані
додаткові угоди щодо оплати отриманого
Товару на протязі 5 (п'яти) банківських
днів з дати поставки.

Зазначає, що на підставі Договору
відповідачем у вересні 2013 було
отримано від позивача металопрокат на
суму 31098,38грн., що підтверджується
видатковими накладними №РН4-41.003924 від
03.09.2013, №РН4-41.003975 від 05.09.2013, №РН4-41.004056
від 09.09.2013 та довіреностями №135 від
09.09.2013 та №130 від 03.09.2013.

Вважає, що оскільки датою
відвантаження вважається дата на
видатковій накладній, то оплата має
бути здійснена в строк до 17.09.2013.

Однак, як зазначає позивач, відповідач
лише частково здійснив розрахунки за
переданий товар, заборгувавши, за
даними позивача, станом на час
звернення до суду 16000,00грн.

Посилаючись на пункти 7.2, 7,3 Договору та
ст. 625 Цивільного кодексу України,
позивач нарахував до стягнення з
відповідача 120,85грн. 3% річних, 603,92грн.
пені та 4267,02грн. штрафу.

У наданих до справи письмових
поясненнях №160 від 12.02.2014 (а.с. 141, т.1),
головним бухгалтером позивача
викладено хронологію здійснених
відповідачу поставок по Договору
№Т-108/Ж від 07.08.2013.

Згідно письмових пояснень (а.с. 8-12, т.2),
відповідач, зокрема, заперечує факт
поставки товару по видатковій
накладній №РН4-41.003975 від 05.09.2013 на суму
4763,28грн. та не погоджується із наданими
позивачем розрахунками розміру
позовних вимог. Також заперечує факт
отримання відповідачем претензії №Т-437
від 21.10.2013.

Зауважив, що викладене у поясненнях
позивача від 12.02.2014 №160, за підписом
його головного бухгалтера Ткаченко В.О.
без відповідної довіреності на
представництво позивача у
господарському суді, у своїй
сукупності прямо вказують на
суперечливість і необґрунтованість
розрахунку позивача та поданого позову
взагалі.

Вважає твердження позивача про те, що
05.09.2013 ним було відпущено уповноваженій
особі відповідача металопродукцію на
суму 4763,28грн., яка була оплачена 09.09.2013,
не відповідає дійсним обставинам
справи, з корисливих мотивів не зачіпає
умови укладеної між сторонами
Додаткової угоди №5 від 04.09.2013 щодо
встановленого у 60 календарних днів
строку на поставку партії товару та
прямо вказує на цілеспрямоване
перекручування і спотворення фактів у
справі, що у своїй сукупності є ознакою
протиправних діянь позивача, які
переслідуються у кримінальному
порядку. Звертає увагу, що вищевказана
видаткова накладна не скріплена
печаткою відповідача. До того ж, як
вказує представник відповідача, за
умовами укладеного договору на
поставку партії товару по видатковій
накладній №РН4-41.003975 від 05.09.2013 на суму
4763,28грн. мала бути здійснена
передоплата, однак останню здійснено
не було, що не завадило покупцю
сфальсифікувати 05.09.2013 видаткову
накладну №РН4-41.003975 від 05.09.2013 та
підробити на ній підпис Науменка В.І.,
що вказує на ознаки злочину.

Зауважує, що виставлений позивачем
рахунок-фактура №СФ4-41.004184 від 04.09.2013 на
суму 4763,28грн. не один як мало бути, а
фактично два, один з яких підписано зав.
відділом збуту постачальника - Вегнер
А.О., а підпис скріплено відтиском
печатки цього ж постачальника, а інший
примірник підписано менеджером із
збуту позивача Міщанським В.М., а підпис
скріплено відтиском його штампу, що, у
своїй сукупності, також вказує на
ознаки злочину.

Також відповідач робить висновок, що
позивач поставив йому товар на
загальну суму 26335,10грн., який було
оплачено на суму 15098,38грн., тому
фактичну заборгованість відповідача
перед позивачем склала 11236,72грн

Звертає увагу що 20% штрафу позивачем
нараховано на суму 21335,10грн. а не на борг
у розмірі 16000,00грн., а саме нарахування
штрафу станом на 19.11.2013 представник
відповідача вважає передчасним,
оскільки сторони домовились про
виконання зобов'язань до кінця дії
Договору, а строк останнього
закінчується лише 31.12.2013.

У письмових поясненнях навів власний
розрахунок пені (а.с. 12, т. 2). Вважає, що
вимоги позивача є обґрунтованими лише
на суму 11776,75грн., з яких 11236,72грн.
основного боргу, 438,77грн. пені та 101,26грн.
3% річних.

В усному порядку підтвердив, що умови
примірника Договору відповідача
відповідають умовам доданого до
позовної заяви примірника Договору.

Представник позивача в усному порядку
пояснила, що рахунки-фактури могли бути
виписані в офісі м. Коростеня та на базі
в м. Житомирі, тому містять інформацію
про різних осіб, що їх виписували.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши вимоги чинного
законодавства, що регулює спірні
правовідносини, господарський суд
дійшов висновку про часткове
задоволення позову, з огляду на
наступне.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу,
зокрема, з договорів та інших
правочинів, інших юридичних фактів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
підставою звернення позивача до суду є
неналежне виконання відповідачем умов
Договору №Т-108/Ж від 07.08.2013 (а.с. 10-15, т.1) з
додатковими угодами №1-7 до нього (а.с.
16-22, т.1).

Відповідно до ст.712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно п. 1.2. Договору, найменування,
одиниці вимірювання, загальна
кількість товару та його ціна
передбачаються в специфікаціях та/або
у видаткових накладних.

У відповідності до п. 3.2. Договору, на
кожну партію товару, поставленого
згідно умов п. 3.1. даного Договору,
постачальник передає разом із товаром,
або направляє документи поштою
протягом 5 (п'яти) робочих днів з дати
поставки: а) рахунок-фактуру (оригінал);
б) видаткову накладну (оригінал); в)
податкову накладну (оригінал).

Матеріалами справи підтверджено, що на
виконання умов вищевказаного Договору
позивачем були виписані наступні
рахунки-фактури: №СФ4-41.004123 від 02.09.2013 на
суму 9908,92грн., №СФ4-41.004184 від 04.09.2013 на
суму 4763,28грн., №СФ4-41.004230 від 06.09.2013 на
суму 16426,18грн. (а.с. 23-25, 72, 76, 80, т.1), а
всього, на суму 31098,38грн.

Пунктом 4.4. Договору сторони встановили
умови оплати продукції у вигляді 100%
попередньої оплати вартості кожної
партії товару. Покупець здійснює
оплату п р о т я г о м 3 (трьох) б а н к і в
с ь к и х днів з дати виставлення
постачальником рахунку-фактури. Оплата
свідчить про згоду покупця із
характеристиками товару, вказаними
постачальником у рахунку-фактурі. Днем
здійснення оплати вважається день
зарахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок постачальника
(або внесення грошових коштів до каси
підприємства).

При цьому, у п. 4.8. Договору сторони
визначили, що у випадку наявності
заборгованості за товар, отриманий
покупцем раніше (на підставі іншого
документа, ніж вказаного у платіжному
дорученні покупця), постачальник має
право отриману від покупця оплату
зарахувати спочатку в рахунок
погашення заборгованості, а залишок
зарахувати в оплату за відповідним
документом, вказаному в платіжному
дорученні.

Додатковими угодами №4 від 02.09.2013 (а.с. 19,
т.1), №5 від 04.09.2013 (а.с. 20, т.1) та №6 від
06.09.2013 (а.с. 21, т.1) до Договору №Т-108/Ж від
07.08.2013, сторони узгодили порядок
поставки партії товару згідно
Рахунків-фактур №СФ4-41.004123 від 02.09.2013на
суму 9908,92грн., №СФ4-41.004184 від 04.09.2013 на
суму 4763,28грн., №СФ4-41.004230 від 06.09.2013 на
суму 16426,18грн., зокрема виклавши п. 3.3
Договору в наступній редакції: "Якщо
інше не обумовлено сторонами в
специфікації, то постачальник
зобов'язується поставити покупцеві
товар протягом 60 днів з дати заявки
покупця на дану партію товару чи
підписання специфікації, а покупець
зобов'язується прийняти даний товар в
момент поставки".

Згідно підписаних сторонами
додаткових Угод №3 від 13.08.2013 (а.с. 18, т.1)
та №7 від 06.09.2013 (а.с. 22, т.1) щодо партії
товару на суму 9908,92грн. (Рахунок-фактура
№СФ4-41.004123 від 02.09.2013) та щодо партії
товару на суму 16426,18грн.
(Рахунок-фактура №СФ4-41.004230 від 06.09.2013),
сторони змінили п. 4.4. Договору та
виклали його у наступній редакції:
"Умови оплати товару: 100% оплата
вартості партії Товару на умовах
відстрочення платежу. Покупець
здійснює оплату протягом 5 (п'яти)
банківських днів з моменту поставки
Товару. Про факт поставки Товару
свідчить підписана представниками
обох сторін видаткова накладна... За п. 4.
Угод, останні набирають чинності з
моменту її підписання сторонами
розповсюджує свою дію виключно на
відносини сторін, які виникають щодо
оплати партії товару, визначеної п. 2
Угоди.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання умов вищевказаного Договору,
зі змінами, внесеними Додатковими
угодами №3-7, згідно рахунків-фактур
(а.с. 72-76, 80, т.1) та виписаних
відповідачем довіреностей на
отримання товарно-матеріальних
цінностей (а.с. 70, 74,78, т.1),
товарно-транспортних накладних (а.с.
71,75,79, т.1) та видаткових накладних
№РН4-41.003924 від 03.09.2013 на суму 9908,92грн.(а.с.
69), №РН4-41.003975 від 05.09.2013 на суму 4763,28 (а.с.
73, т.1), №РН4-41.004056 від 09.09.2013 на суму
16426,18грн. (а.с. 77, т. 1) позивачем було
поставлено, а відповідачем отримано
товар на загальну суму 31098,38грн.

Розрахунки за вказаний товар, виходячи
з наведених вище приписів Договору та
додаткових угод до нього, мали бути
здійснені в наступному порядку:

- по видатковій накладній №РН4-41.003924 від
03.09.2013 на суму 9908,92грн. - до 11.09.2013
(протягом 5 б а н к і в с ь к и х днів з
моменту поставки товару);

- по видатковій накладній №РН4-41.003975 від
05.09.2013 на суму 4763,28грн. - до 10.09.2013
(протягом 3 б а н к і в с ь к и х днів з
дати виставлення постачальником
рахунку-фактури);

- по видатковій накладній №РН4-41.004056 від
09.09.2013 на суму 16426,18грн. - до 17.09.2013
(протягом 5 б а н к і в с ь к и х днів з
моменту поставки товару).

З наданих до матеріалів справи
банківських виписок (а.с. 36-39, т.1)
вбачається, що відповідачем частково
проведено розрахунки за отриманий
згідно вищенаведених рахунків-фактур
та видаткових накладних товар, а саме:

- 09.09.2013 було сплачено 4763,28грн., які
позивачем згідно вказаного
призначення платежу (РАХ СФ4-41.004184),
зараховано в оплату видаткової
накладної №РН4-41.003975 від 05.09.2013;

- 04.10.2013 було сплачено 2000,00грн., 17.10.2013 -
3000,0грн., 15.11.2013 - 5335,10грн., які згідно п. 4.8.
Договору правомірно було зараховано на
погашення боргу в порядку черговості
його виникнення, внаслідок чого станом
на час розгляду справи в суді
заборгованість відповідача склала
16000,00грн., а саме по видатковій
накладній №РН4-41.004056 від 09.09.2013.

При цьому, враховуючи заперечення
представника відповідача стосовно
факту отримання відповідачем товару за
видатковою накладною №РН4-41.003975 від
05.09.2013 на суму 4763,28грн., з посиланнями на
те, що у цьому документі відсутня
печатка відповідача, а підпис про
отримання товару не належить
уповноваженій на отримання товару
особі, слід зазначити наступне.

За ч.1 ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

У відповідності до ч.2 ст. 9 вказаного
Закону, первинні облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Частиною 1 статті 1 ЗУ "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Накладна - первинний разовий документ
по обліку товарно-матеріальних
цінностей, який для надання їй
юридичної сили і доказовості повинен
мати обов'язкові вищезазначені
реквізити. Накладні застосовуються в
усіх підприємствах і є виправданими
документами на надходження або відпуск
матеріальних цінностей.

Так, на спростування заперечень
представника відповідача, в судовому
засіданні 27.02.2014 представником
позивача надано до справи підписану
представником відповідача та
скріплену печаткою відповідача
видаткову накладну №РН4-41.003975 від 05.09.2013
на суму 4763,28грн. Оскільки вказана
накладна скріплена печатками обох
сторін, суд вважає її належним доказом
отримання відповідачем товару на
зазначену у ній суму. Водночас,
оцінюючи вказану видаткову накладну,
згідно приписів ст.ст. 32-36 ГПК України,
суд зважає на надані представником
позивача усні пояснення стосовно того,
що на раніше предоставленому
примірнику позивача цієї ж накладної
міститься підпис особи, яка
безпосередньо отримувала товар, а
поданий в судовому засіданні 27.02.2014
примірник видаткової накладної
№РН4-41.003975 від 05.09.2013 на суму 4763,28грн.,
яка є примірником відповідача,
завірено підписом керівника та
печаткою відповідача. При цьому судом
береться до уваги те, що факт отримання
вказаного у видаткових накладних
товару підтверджується скріпленими
печатками сторін
товарно-транспортними накладними, які
також є первинними бухгалтерськими
документами та відповідають вимогам
ст. 9 "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні".

Крім того, факт отримання відповідачем
товару, зокрема і по спірній видатковій
накладній, також підтверджується
підписаним сторонами та скріпленим їх
печатками актом звірки
взаєморозрахунків (а.с. 154, т.1), який в
сукупності з іншими документами вказує
на обґрунтованість тверджень позивача
щодо здійснених ним поставок товару, а
також свідчить про фактичний стан
розрахунків сторін за Договором.

Що стосується тверджень представника
відповідача про те, що Договір № Т-108/Ж
від 07.08.2013 підписано від імені ПрАТ
"Трубний Завод "Трубосталь" особою,
повноваження якої належним чином не
підтверджені, слід зазначити, що до
справи, як уже зазначалося, надано,
виписки з ЄДР щодо позивача, а також
довідку з ЄДР, підписану генеральним
директором ПрАТ "ТЗ "Трубосталь" С.О.
Гавриленко довіреність на Коляду Яну
Юріїївну, достовірність зазначеної
інформації в яких матеріалами справи
не спростовано (а.с. 40,42,147, т.1).

Згідно статті 638 Цивільного кодексу
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору, якими є
умови про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або є
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди. Аналогічні положення
містить стаття 180 Господарського
кодексу України.

Судом встановлено, що договір № Т-108/Ж
від 07.08.2013 укладений в письмовій формі,
містить всі істотні умови, підписаний
уповноваженими особами. Встановлено
також і те, що на виконання умов
договору кожна із сторін здійснила
відповідні дії, зокрема, позивач
поставив товар, виписав
рахунки-фактури на його оплату, а
відповідач прийняв товар, що
підтверджується товарно-транспортними
та видатковими накладними з відміткою
відповідача про отримання товару. Крім
того, в матеріалах справи містяться
банківські виписки, які підтверджують
здійснення розрахунків за Договором,
зокрема і по поставці за видатковою
накладною №РН4-41.003975 від 05.09.2013 на суму
4763,28грн.

Таким чином договір поставки № Т-108/Ж
від 07.08.2013 є укладеним, дійсним, а також
схваленим сторонами, оскільки
останніми проведено дії на його
виконання.

У відповідності до ч.1 ст. 193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

За вказаних обставин вимога позивача
про стягнення з відповідача 16000,00грн.
основного боргу є правомірною та такою,
що підлягає задоволенню у повному
обсязі.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Як передбачено ст.549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч.3
ст. 549 ЦК України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання (ч.2
ст. 549 ЦК України).

Пунктом 7.2. Договору сторони визначили,
що у випадку невиконання зобов'язань з
оплати товару, покупець сплачує
постачальнику штраф у розмірі 20% від
несвоєчасно сплаченої суми.

Окрім штрафу, зазначеного в п. 7.2.
Договору, за несвоєчасну оплату
вартості товару покупець сплачує
постачальнику пеню у розмірі 0,2%, але не
більше подвійної облікової ставки НБУ,
що діяла на період прострочення
виконання зобов'язання, від
несвоєчасно сплаченої суми, за кожен
день прострочення (п. 7.3. Договору).

З розрахунку позивача вбачається, що
пеню останнім нараховано:

- на суму боргу у розмірі 26335,10грн. за
період з 17.09.2013 по 04.10.2013 (18 днів) у
розмірі 194,40грн. Однак за вищевказаний
період, за розрахунком суду, сума пені
складає 168,83грн.

- на суму боргу у розмірі 24335,10грн. за
період з 05.10.2013 по 17.10.2013 (13 днів)
позивачем нараховано 129,61грн. пені. За
розрахунком суду, сума пені за вказаний
період складає 112,67грн.

- на суму боргу у розмірі 21335,10грн. за
період з 18.10.2013 по 15.11.2013 (29 дні)
позивачем нараховано 253,67грн. пені. За
розрахунком суду, сума пені за вказаний
період складає 220,37грн.

- на суму боргу у розмірі 16000,00грн. за
період з 16.11.2013 по 19.11.2013 (4 дні) позивачем
нараховано 26,24грн. пені. За розрахунком
суду, сума пені за вказаний період
складає 22,79грн.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що обґрунтовано заявлена
сума пені за період з 17.09.2013 по 19.11.2013
складає 524,66грн. У стягненні 79,26грн. пені
слід відмовити.

Що стосується нарахованого позивачем
на підставі п. 7.2. Договору штрафу в
розмірі 20% від суми прострочення у
розмірі 21335,10грн. (а.с. 9, т.1), суд дійшов
висновку, що штраф у розмірі 4267,02грн.
нараховано позивачем вірно та
обґрунтовано, а вимога в цій частині є
такою, що підлягає задоволенню.

При цьому слід зазначити, що, оскільки
за п. 7.2 штраф сплачується від
несвоєчасно сплаченої суми, тобто за
факт прострочення платежу, то
безпідставними є посилання
представника відповідача на те, що
оскільки сторони домовились про
виконання зобов'язань до кінця дії
Договору, а строк останнього
закінчується лише 31.12.2013, то
нарахування штрафу станом на 19.11.2013 є
передчасним.

До того ж, згідно матеріалів справи,
Договір не припинив своєї дії 31.12.2013,
оскільки обумовлене п.11.1 Договору
письмове повідомлення про припинення
його дії сторонами не подавалося, що не
заперечили їх представники в судовому
засіданні.

Що стосується нарахованих позивачем до
стягнення з відповідача 120,85грн. 3%
річних, то приписами ст.625 ЦК України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

З розрахунку позивача (а.с. 8, т.1)
вбачається, що 3% річних останнім
нараховано за період з 17.09.2013 по 19.11.2013 у
розмірі 120,85грн. Перевіривши вказаний
розрахунок річних суд дійшов висновку,
що останній є вірним та обґрунтованим.

Слід також зазначити, що решта
тверджень відповідача не спростовують
обґрунтованості позовних вимог.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач вищенаведених обставин у
встановленому порядку не спростував,
доказів погашення боргу не надав.

Враховуючи викладене, позовні вимоги
обґрунтовані, заявлені відповідно до
вимог чинного законодавства,
підтверджуються належними доказами та
підлягають частковому задоволенню на
суму 20912,53грн., з яких: 16000,00грн.
основного боргу, 120,85грн. 3% річних,
524,66грн. пені та 4267,02грн. 20% штрафу. У
стягненні 79,26грн. пені суд відмовляє.

Судові витрати покладаються на
відповідача пропорційно розміру
обґрунтовано заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 32-34, 43, 49, 69, 82-85 ГПК України,
господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Радомишльський
машинобудівний завод" (12201, Житомирська
обл., Радомишльський р-н., м. Радомишль,
вул. Самоплавського, буд. 29, ід. код 00240081)

на користь Приватного акціонерного
товариства "Трубний завод "Трубосталь"
(11500, Житомирська обл., м. Коростень, вул.
Шатрищанська, буд. 65, ід. код 13548581):

- 16000,00грн. основного боргу;

- 120,85грн. 3% річних;

- 524,66грн. пені;

- 4267,02грн. штрафу;

- 1714,00грн. судового збору.

3. У стягненні 79,26грн. пені відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 04.03.2014.

Суддя
Вельмакіна Т.М.

Віддрукувати:

1- до справи

2- позивачу (рек. з пов.)

3- відповідачу (наручно)