КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2014 р. Справа№ 910/22341/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Пашкіної С.А.

при секретарі Царук І.О.

за участю

представників сторін : від позивача -
Шпура Ю.В.

від відповідача
- Спахова О.Ю.;

розглянувши Публічного
акціонерного товариства

апеляційну скаргу "Страхова
компанія "Країна"

на рішення

господарського суду м. Києва

від 21.01.2014 року
.

у справі 910/22341/13 (суддя
Шкурдова Л.М.)

за позовом Відкритого
акціонерного товариства

Національна
акціонерна страхова

компанія
"ОРАНТА"

до Публічного
акціонерного товариства

"Страхова
компанія "Країна"

про стягнення 14
211,86 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва
від 21.01.2014 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з публічного акціонерного
товариства "Страхова компанія "Країна"
(04176, м. Київ, вул. Електриків, 29-А, код
20842474) на користь відкритого
акціонерного товариства Національної
акціонерної страхової компанії
"ОРАНТА" (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська,
7-Д, код 00034186) 10365,80 грн. (десять тисяч
триста шістдесят п'ять грн. 80 коп.)
страхового відшкодування в порядку
регресу та 1254,89 грн. (одна тисяча двісті
п'ятдесят чотири грн. 89 коп.) витрат по
сплаті судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду м. Києва та
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволені позову повністю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 17.02.2014 року
апеляційну скаргу прийнято до розгляду
та порушене апеляційне провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються доводи
та заперечення сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
наступне.

Як вбачається з матеріалів даної
справи, 04.03.2010 р. між відкритим
акціонерним товариством Національна
акціонерна страхова компанія "ОРАНТА"
(надалі - позивач) та ОСОБА_4 було
укладено договір добровільного
страхування № К7034-006/010/СТ, за яким
позивач застрахував майнові інтереси
потерпілого, пов'язані з експлуатацією
наземного транспортного засобу -
легкового автомобіля "ВАЗ 11193",
державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно довідки ВДАІ, 02.11.2011 р. о 14-05 год. в
м. Києві по вул. Зодчих, 34, сталася
дорожньо-транспортна пригода (надалі -
ДТП) за участю двох транспортних
засобів: 1) автомобіля "Тойота Ауріс",
державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
який належить та під керуванням ОСОБА_5;
2) автомобіля "ВАЗ 11193", державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, який
належить та під керуванням ОСОБА_4

22.11.2011 року постановою Святошинського
районного суду м. Києва по справі №
3/2608/18170/11 ОСОБА_5 було визнано винною у
вчиненні зазначеного ДТП та притягнуто
до відповідальності за вчинення
правопорушення передбаченого ст. 124
КУпАП (порушення Правил дорожнього
руху, що спричинило пошкодження
транспортних засобів) шляхом
накладення адміністративного
стягнення у вигляді штрафу.

Таким чином, ОСОБА_5 є винною у
спричиненні пошкоджень автомобілю "ВАЗ
11193", державний реєстраційний номер
НОМЕР_1.

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_5 на момент ДТП, була застрахована
у ПАТ "Страхова компанія "Країна" за
полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів АВ/1444168, за яким в останнього
виник обов'язок здійснити
відшкодування шкоди заподіяної третім
особам під час ДТП, яка сталася за
участю забезпеченого транспортного
засобу.

03.11.2011 року до позивача звернувся
страхувальник із заявою про настання
страхового випадку та виплату
страхового відшкодування й надав при
цьому усі необхідні документи.

30.01.2012 року на підставі калькуляції
відновлювального ремонту та
рахунку-фактури № СЧ-0005120 від 15.11.2011
року ПАТ "Українська Автомобільна
Корпорація " АФ "Універс", було складено
Страховий акт № СТ-11-21721/1 та розрахунок
страхового відшкодування до нього,
згідно яких сума страхового
відшкодування до виплати ПАТ
"Українська Автомобільна Корпорація "
АФ "Універс" склала 14 211,86 грн.

Позивач на підставі вищевказаних
документів здійснив виплату
страхового відшкодування в розмірі: 14
211,86 грн. (чотирнадцять тисяч двісті
одинадцять грн.) грн. 86 коп., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 000107 від 31.01.2012 року, наявним в
матеріалах справи.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" та статтею 993 ЦК України
визначено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1191 ЦК України, особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Відповідно до наведеного вище договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власника наземного транспортного
засобу Відповідач є особою,
відповідальною за завдану шкоду,
оскільки взяв на себе відповідальність
за свого страхувальника у разі
настання такого страхового ризику, як
відповідальність за шкоду, заподіяну
джерелом підвищеної небезпеки.

Таким чином, після сплати потерпілій
особі страхового відшкодування у
Позивача виникло право звернутися до
страховика винної у ДТП особи із
вимогою про виплату страхового
відшкодування у порядку регресу, з
огляду на наступне.

Частинами першою та другою статті 1187
ЦК України передбачено, що джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням, зберіганням
або утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 статті 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: 1) шкода, завдана
одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою; 2) за
наявності вини лише особи, якій завдано
шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаної норми,
у відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.

Як зазначалося вище, вина ОСОБА_5 у
скоєнні ДТП встановлена постановою
Святошинського районного суду м. Києва
від 22.11.2011 року по справі № 3/2608/18170/1.

Позивач, в зв'язку з виплатою
Страхувальнику страхового
відшкодування у розмірі 14 211,86 грн.,
заявив до Відповідача вимоги про
стягнення в порядку регресу вказаної
суми в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 п. 12.1. ст. 12 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи. Полісом
№ АВ/1444168 встановлено ліміт
відповідальності ПАТ "Страхова
компанія "Країна" за шкоду заподіяну
майну в розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч)
грн., франшиза - 0,00 грн.

Відповідно до п. 36.4. ст. 36 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (надалі - Закон) виплата
страхового відшкодування (регламентна
виплата) здійснюється безпосередньо
потерпілому (іншій особі, яка має право
на отримання відшкодування) або
погодженим з ним особам, які надають
послуги з ремонту пошкодженого майна,
сплатили страхове відшкодування за
договором майнового страхування (крім
регламентної виплати, передбаченої
підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього
Закону), лікування потерпілих та інші
послуги, пов'язані з відшкодуванням
збитків.

Таким чином, враховуючи положення
статей 11, 512, 993 ЦК України, ст. 27 Закону
України "Про страхування", ст. 36 Закону, -
між ВАТ НАСК "ОРАНТА" та ПАТ "Страхова
компанія "Країна" виникло
позадоговірне зобов'язання на підставі
закону, відповідно до якого Відповідач
зобов'язаний вчинити на користь
Позивача певну дію (сплатити грошові
кошти), а Позивач має право вимагати від
Відповідача виконання його обов'язку.

Колегія суддів звертає увагу на норми
ст. 25 Закону України "Про страхування",
якими визначено, що здійснення
страхових виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

Страховою виплатою, відповідно до ч. 2
ст. 9 Закону України "Про страхування", є
грошова сума, яка виплачується
страховиком відповідно до умов
договору страхування при настанні
страхового випадку. При цьому, як
встановлено ч. 4 ст. 9 Закону України
"Про страхування", розмір страхової
суми та (або) розміри страхових виплат
визначаються за домовленістю між
страховиком та страхувальником під час
укладання договору страхування або
внесення змін до договору страхування,
або у випадках, передбачених чинним
законодавством.

Отже, Закон України "Про страхування" не
містить положень, які б зобов'язували
страховика за договором добровільного
страхування визначати розмір
страхового відшкодування з
урахуванням лише автотоварознавчої
експертизи, проведеної оцінювачем або
суб'єктом оціночної діяльності, а також
лише на підставі звіту про оцінку
колісного транспортного засобу.

Колегія суддів зазначає, що звіт про
незалежну оцінку з визначення вартості
матеріального збитку, завданого
власнику транспортного засобу, є лише
попереднім оціночним документом, в
якому зазначається про можливу, але не
кінцеву суму, яка необхідна для
відновлення транспортного засобу.

Верховним Судом України у Листі "Судова
практика розгляду цивільних справ, що
виникають з договорів страхування" від
19.07.2011 року роз'яснено, що визначаючи
розмір заподіяної шкоди при
страхуванні наземного транспорту,
суди, у разі виникнення спору щодо
визначення розміру шкоди, повинні
виходити з фактичної (реальної) суми,
встановленої висновком
автотоварознавчої експертизи, або
відповідними документами станції
технічного обслуговування, на якій
проводився ремонт автомобіля.

Таким чином, за встановлених судами
обставин справи, позивач, здійснивши
виплату страхового відшкодування за
договором добровільного страхування
наземного транспорту, отримав право
вимоги, яке особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки, саме
у межах фактичних витрат.

Відповідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи, обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, колегія суддів вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
в повному обсязі, а рушення суду першої
інстанції частковому скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду м. Києва
від 21.01.2014 року у справі №
910/22341/13 скасувати частково та прийняти
нове рішення.

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства "Страхова компанія "Країна"
(04176, м. Київ, вул. Електриків, 29-А, код
20842474) на користь відкритого
акціонерного товариства Національної
акціонерної страхової компанії
"ОРАНТА" (02081, м. Київ, вул.
Здолбунівська, 7-Д, код 00034186) 14211,86 грн.
(чотирнадцять тисяч двісті одинадцять
грн. 86 коп.) страхового відшкодування в
порядку регресу та 1720,50 грн. (одна
тисяча сімсот двадцять грн. 50 коп.)
витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

2. Справу № 910/22341/13 повернути до
господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя
О.М. Баранець

Судді
Н.Ф. Калатай

С.А. Пашкіна

Повний текст постанови складено 04.03.2014
року.