номер провадження справи 30/1/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2014
Справа № 908/44/14

за позовом: Відкритого акціонерного
товариства «Запоріжжяобленерго» (69096,
м.Запоріжжя, вул. Каховська, 26)

до відповідача: Комунального
підприємства «Облводоканал»
Запорізької обласної ради (69035, м.
Запоріжжя, пр. Леніна, 180-а)

про стягнення 1427733,71 грн.
заборгованості за спожиту активну
електроенергію за договором про
постачання електричної енергії № 8505
від 01.02.2013 р., 44772,05 грн. пені, 10279,60 грн. - 3%
річних та 3623,97 грн. інфляційних втрат,

Суддя
Кагітіна Л.П.

За участю представників сторін:

від позивача: Денисенко Ю.О.,
довіреність № 31 від 31.12.2013 р.;

від відповідача: Скворцова О.О.,
довіреність № 01/1788 від 24.12.2013 р.;

Відкрите акціонерне товариство
«Запоріжжяобленерго» звернулося до
господарського суду Запорізької
області про стягнення з Комунального
підприємства «Облводоканал»
Запорізької обласної ради 1427733,71 грн.
заборгованості за спожиту активну
електроенергію за договором про
постачання електричної енергії № 8505
від 01.02.2013 р., 44772,05 грн. пені, 10279,60 грн. - 3%
річних та 3623,97 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на приписи ст.ст.
509, 526, 530, 625 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 276 Господарського кодексу
України, ст. 26 Закону України «Про
електроенергетику» та умови
укладеного між сторонами договору. При
цьому вказує, що в наслідок неналежного
виконання відповідачем взятих на себе
зобов'язань по договору у останнього
утворилася заборгованість за спожиту
активну електроенергію в період з
червня по жовтень 2013 р. в сумі 1427733,71 грн.
Наведене, на думку позивача, є
підставою для покладення на
відповідача додаткової
відповідальності у вигляді
передбачених договором та законом
санкцій.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 10.01.2014 р.
порушено провадження у справі № 908/44/14,
присвоєно справі номер провадження №
30/1/14, розгляд якої призначено на 06.02.2014
р. У сторін витребувані документи, які
необхідні для всебічного та
об'єктивного розгляду і вирішення
справи по суті.

Комунальне підприємство
«Облводоканал» Запорізької обласної
ради, відповідач у справі, у відзиві на
позовну заяву проти заявлених позовних
вимог не заперечує. Просить суд
розстрочити виконання рішення на 24
календарних місяці із сплатою рівними
частинами по 61933,72 грн. щомісяця. Крім
того, до матеріалів відзиву
відповідачем надано письмове
клопотання про зменшення пені на 75% до
11193,01 грн. на підставі ч.3 ст. 83 ГПК
України.

Ухвалою господарського суду від 06.02.2014
р. у зв'язку з клопотанням відповідача
про відкладення розгляду справи та
необхідністю витребування додаткових
пояснень, на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України, розгляд справи відкладено до
05.03.2014 р.

В судовому засіданні оголошувалася
перерва до 11.03.2014 р.

Після оголошеної перерви в судовому
засіданні 11.03.2014 р. розгляд справи
продовжено.

За письмовим клопотанням
представників сторін фіксація
судового процесу технічними засобами
не здійснювалася.

Представник позивача у судовому
засіданні в повному обсязі підтримав
вимоги позовної заяви. Проти надання
відповідачу розстрочки виконання
судового рішення заперечує з підстав,
викладених у запереченнях на відзив.
Зазначає, що систематичне зменшення
судами штрафних санкцій, які
підлягають стягненню при винесенні
рішень про стягнення заборгованості
становить позивача у скрутне фінансове
становище, та, як наслідок, робить його
боржником перед ДП «Енергоринок». При
цьому відзначає, що низький рівень
надходжень коштів на поточний рахунок
ВАТ «Запоріжжяобленерго» від
споживачів електричної енергії
призвело до невиконання ВАТ
«Запоріжжяобленерго» договірних
зобов'язань щодо сплати вартості
купованої електроенергії у ДП
«Енергоринок» та покладення на нього
штрафних санкцій за невиконання умов
договору. Також звертає увагу, що КП
«Облводоканал» судом неодноразово
надавалися розстрочки заборгованості,
проте, відповідач не добросовісно
виконує рішення суду. Витребувані
судом додаткові докази щодо
фінансового стану підприємства
позивача суду не надані.

Представник відповідача у судовому
засіданні підтримав подані заяви про
надання розстрочення виконання
судового рішення та про зменшення
розміру штрафних санкцій. Звертає
увагу суду, що згідно долученої до
матеріалів справи довідки
відокремлених рахунків для виплати
заробітної плати підприємство не має,
тому накладення арештів на рахунки
підприємства у випадку стягнення
заборгованості в повному обсязі може
призвести до неотримання працівниками
КП «Водоканал» заробітної плати.

В судовому засіданні 11.03.2014 р. справу
розглянуто по суті спірних
правовідносин, прийнято і оголошено на
підставі ст. 85 ГПК України вступну та
резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали
справи, заслухавши пояснення
представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.02.2013 р. між Відкритим акціонерним
товариством «Запоріжжяобленерго»
(далі - постачальник електричної
енергії, позивач) в особі заступника
директора з енергозбуту Громова О.Б. та
Комунальним підприємством
«Облводоканал» Запорізької обласної
ради (далі - споживач, відповідач) в
особі виконуючого обов'язки
генерального директора Довганчук С.М.
було укладено договір про постачання
електричної енергії № 8505 (далі
Договір).

Відповідно до розділу 1 Договору,
постачальник електричної енергії
продає електричну енергію споживачу
для забезпечення потреб
електроустановок споживача з
приєднаною потужністю, зазначеною у
додатку № 1 "Обсяги постачання
електричної енергії споживачу", а
споживач оплачує постачальнику
електричної енергії вартість
використаної (купленої) електричної
енергії та здійснює інші платежі
згідно з умовами цього договору.

Точки продажу електричної енергії
визначаються додатком № 2 "Точки
продажу електричної енергії
споживачу".

Пунктом 2.1. договору встановлено, що під
час виконання умов цього договору, а
також при вирішенні всіх питань, що не
обумовлені цим договором, сторони
зобов'язуються керуватися чинним
законодавством України та Правилами
користування електричною енергією
(ПКЕЕ).

Відповідно до п.2.3.4. договору, споживач
зобов'язується оплачувати
постачальнику електричної енергії
вартість електричної енергії згідно з
умовами додатка №4 "Порядок
розрахунків за активну електричну
енергію" та додатка №5 "Графік зняття
показів розрахункових засобів обліку
електричної енергії".

Згідно з п. 4.2.1. договору, за
недотримання термінів сплати рахунків
або платіжних вимог-доручень за
активну електроенергію (п.11 додатка №4
"Порядок розрахунків за активну
електричну енергію") та за надання
послуг з компенсації перетікання
реактивної електроенергії (п.5 додатка
№6 "Порядок розрахунків за надання
послуг з компенсації перетікання
реактивної електроенергії"), споживач
сплачує постачальнику електричної
енергії пеню за весь період часу,
протягом якого не виконане
зобов'язання по сплаті, в розмірі 0,5% від
суми платежу за кожний день
прострочення (але не більш подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла в період нарахування
пені) по день фактичної оплати.

Пунктами 1, 2, 4, 5, 7 додатку № 4 до
Договору передбачено, що розрахунковим
вважається період з 00 годин першого
числа до 24 годин останнього числа
поточного місяця.

Розрахунки за електричну енергію
проводяться споживачем виключно
грошовими коштами на рахунок
постачальника електричної енергії,
вказаний в п. 10 договору.

За дату оплати приймається дата, на яку
були зараховані кошти на рахунок
постачальника електричної енергії (п. 1
додатку № 4 до договору).

Споживач має право самостійно зробити
до кінця поточного розрахункового
періоду попередню оплату за активну
електроенергію, що буде спожита в
наступному розрахунковому періоді.
Передплата здійснюється споживачем
після одержання письмової згоди
постачальника електричної енергії.

Розмір суми попередньої оплати
розраховується споживачем самостійно
як сума добутків, визначених на
наступний розрахунковий період рівнів
тарифів відповідного класу, на
заявлений обсяг споживання
електричної енергії.

У разі відсутності інформації про
рівень тарифів на наступний
розрахунковий період до дня здійснення
попередньої оплати, споживач
розраховує суму платежу за тарифами, що
діють у поточному розрахунковому
періоді.

У разі відсутності попередньої оплати
споживач має право протягом
розрахункового періоду здійснити
планові платежі за споживану
електричну енергію. Сума планових
платежів розраховується споживачем
самостійно, як сума добутків рівнів
тарифів відповідного класу на розмір
обсягу електричної енергії, що
споживається за плановий період (п. 3.2
додатку № 4 до Договору).

Пунктом 4 додатка № 4 до Договору
визначено, що споживач, не пізніше 14-00
годин до 2-го робочого дня місяця,
наступного за розрахунковим, направляє
свого представника до постачальника
електричної енергії для подання у двох
примірниках, підписаних уповноваженою
особою споживача та скріплених його
печаткою:

?- "Акта про спожиту протягом
розрахункового періоду активну
електричну енергію" за формою додатка
№ 5.1.;

- "Акта звірки обсягу споживання
електроенергії, відпущеної
постачальником електричної енергії за
тарифами, диференційованими за
періодами часу" за формою додатка № 5.5."
(у випадку розрахунку за спожиту
електричну енергію за тарифами,
диференційованими за періодами часу).

Постачальник електричної енергії
підписує подані акти та один примірник
повертає споживачу.

За підсумками розрахункового періоду
постачальник електричної енергії
виписує споживачу рахунок або платіжну
вимогу-доручення для остаточного
розрахунку. Сума платежу при
остаточному розрахунку визначається,
виходячи з тарифів на активну
електроенергію та фактичного обсягу
спожитої електричної енергії, згідно
даних наданого споживачем "Акта про
спожиту протягом розрахункового
періоду активну електричну енергію" з
урахуванням сум платежів, що надійшли
від споживача (п. 6 додатку № 4 до
договору).

Згідно з п. 9 додатку № 4 до Договору
рахунки або платіжні вимоги-доручення
направляються постачальником
електричної енергії споживачу поштою
рекомендованим листом, нарочним або
віддаються уповноваженому
представнику споживача під розпис у
пронумерованому, прошнурованому та
скріпленому печаткою постачальника
електричної енергії журналі.

Пунктом 10 додатку № 4 до Договору
передбачено, що споживач зобов'язаний у
термін, що не перевищує 5-ти операційних
днів з дня отримання рахунка або
платіжної вимоги-доручення, здійснити
оплату рахунка або платіжної
вимоги-доручення, що направляється
йому постачальником електричної
енергії.

Відповідно до п. 11 додатку № 4 до
Договору, якщо споживач не надав "Акт
про спожиту протягом розрахункового
періоду активну електричну енергію" в
обумовлений термін, постачальник
електричної енергії самостійно
визначає обсяги спожитої
електроенергії та надає споживачу
рахунок або платіжну вимогу-доручення
для сплати. Сума платежу
розраховується виходячи із
середньодобового обсягу споживання
електроенергії за попередній
розрахунковий період з подальшим
перерахунком у разі надання споживачем
даних про використану електричну
енергію протягом наступного
розрахункового періоду.

Тривалість періоду розрахунку за
середньодобовим обсягом споживання
електричної енергії не перевищує один
розрахунковий період, після чого
розрахунок обсягу спожитої
електроенергії здійснюється
постачальником електричної енергії за
величиною дозволеної потужності
струмоприймачів та кількістю годин їх
використання визначених згідно п. 3
додатку № 5 "Графік зняття показів
засобів обліку електричної енергії"
без подальшого перерахунку.

Відновлення розрахунків за
розрахунковими засобами обліку
здійснюється після спільного
складання акту, в якому фіксуються
покази розрахункових засобів обліку
електричної енергії.

ВАТ «Запоріжжяобленерго» на адресу
відповідача були направлені рахунки та
повідомлення про сплату
заборгованості за договором про
постачання електричної енергії №8505
від 01.02.2013 р. за період з червня 2013 р. по
жовтень 2013 р. на загальну суму 1427733,71
грн.

Відповідно до додатку № 5 до Договору
позивачем було складені «Акти про
спожиту протягом розрахункового
періоду активну електричну енергію» за
якими:

- за червень 2013 р. спожито
електроенергії 220159 кВт год. (по другому
класу напруги тариф - 1,0122 коп/кВт год.);

- за липень 2013 р. спожито електроенергії
281012 кВт год. (по другому класу напруги
тариф - 1,0122 коп/кВт год.);

- за серпень 2013 р. спожито
електроенергії 239934 кВт год. (по другому
класу напруги тариф - 1,0324 коп/кВт год.);

- за вересень 2013 р. спожито
електроенергії 208110 кВт год. (по другому
класу напруги тариф - 1,0324 коп/кВт год.);

- за жовтень 2013 р. спожито
електроенергії 213030 кВт год. (по другому
класу наруги тариф - 1,0324 коп/кВт год.).

На адресу відповідача направлено
платіжні вимоги-доручення за наведені
місяці: на суму 267413,93 грн., на суму 341328,42
грн., на суму 297249,43 грн., 257823,32 грн., на
суму 263918,61 грн., відповідно.

Як вказує позивач, в порушення умов
Договору відповідач свої зобов'язання
щодо оплати отриманих платіжних
вимог-доручень не виконав. Загальна
сума боргу за спожиту електроенергію
за вказаний період складає 1427733,71 грн.

За доводами позивача, неналежне
виконання відповідачем взятих на себе
зобов'язань за Договором є підставою
для стягнення з відповідача
передбаченої договором пені та
покладення на нього додаткової
відповідальності у вигляді трьох
відсотків річних та інфляційних втрат
відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України.

Позовні вимоги про стягнення з
Комунального підприємства
«Облводоканал» Запорізької обласної
ради 1427733,71 грн. заборгованості за
спожиту активну електроенергію за
договором про постачання електричної
енергії № 8505 від 01.02.2013 р., 44772,05 грн.
пені, 10279,60 грн. - 3% річних та 3623,97 грн.
інфляційних втрат, є предметом
судового розгляду у даній справі.

Дослідивши та проаналізувавши
матеріали та фактичні обставини
справи, оцінивши надані письмові
докази у їх сукупності, вислухавши
представників сторін, суд вважає
позовні вимоги такими, що підлягають
частковому задоволенню виходячи з
наступного.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про
електроенергетику», пункту 1.3. Правил
користування електричною енергією,
затверджених постановою НКРЕ України
від 31.07.1996 р. № 28, споживання
електричної енергії можливо лише на
підставі договору з
енергопостачальником. Договір про
поставку електричної енергії є
основним документом, який регламентує
відношення між постачальником
електричної енергії за регульованими
тарифами та споживачем.

Відповідно до п. 1.3 Правил, постачання
електричної енергії для забезпечення
потреб електроустановки здійснюється
на підставі договору про постачання
електричної енергії, що укладається
між власником цієї електроустановки
(уповноваженою власником особою) та
постачальником електричної енергії за
регульованим тарифом, або договору про
купівлю-продаж електричної енергії, що
укладається між власником цієї
електроустановки (уповноваженою
власником особою) та постачальником
електричної енергії за нерегульованим
тарифом.

У пункті 10 п.п. 10.2 Правил зазначено, що
споживач електричної енергії
зобов'язаний користуватися
електричною енергією виключно на
підставі договору і відповідно
оплачувати обсяг спожитої електричної
енергії, а також здійснювати інші
платежі відповідно до умов договору та
рахунків, виставлених на підставі
актів про порушення цих правил та умов
договору.

Відповідно до ст. 275 Господарського
кодексу України (ГК України) за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.
Відпуск енергії без оформлення
договору енергопостачання не
допускається.

Правовідносини сторін у справі
врегульовані договором № 8505 про
постачання електричної енергії від
01.02.2013 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

У відповідно за ст. 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
ГК, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт)
управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутністю конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання
-відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно пункту 10.2. розділу 10 Правил
користування електричною енергією,
споживач електричної енергії
зобов'язаний: додержуватись вимог
нормативно-технічних документів та
умов договорів.

В період з липня по листопад 2013 року,
включно, позивачем направлено на
адресу відповідача платіжні
вимоги-доручення про сплату
електроенергії, спожитої протягом
червня-жовтня 2013 р., на загальну суму
1427733,71 грн., про що свідчать копії
реєстрів відправленої кореспонденції
за вказані місяці, які міститься в
матеріалах справи (арк. справи 37 - 42).

Судом встановлено, що відповідач, в
порушення умов договору зобов'язання
по оплаті вартості спожитої
електроенергії у визначений п.10
Додатку № 4 п'ятиденний строк не
виконав.

Факт порушення умов, визначених
змістом зобов'язання, позивачем
доведений та документально
підтверджений. Розрахунок розміру
вартості спожитої електроенергії за
період з червня 2013 р. по жовтень 2013 р.,
включно, здійснено позивачем вірно, у
відповідності до вимог діючого
законодавства, що складає 1427733,71 грн.

Враховуючи вищевикладене, а також
зважаючи на те, що відповідач визнав
позовні вимоги в повному об'ємі та не
надав, на момент розгляду спору по суті,
доказів погашення заборгованості, яка
підтверджена матеріалами справи,
вимога позивача про стягнення з
відповідача 1427733,71грн. боргу є
обґрунтованою і підлягає задоволенню в
повному обсязі.

Крім того, в зв'язку з тим, що відповідач
припустився прострочення по сплаті
вартості спожитої електроенергії,
позивачем заявлено вимоги про
стягнення з відповідача 44772,05 грн. пені,
10279,60 грн. - 3% річних та 3623,97 грн.
інфляційних втрат.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне
виконання зобов'язання, покладаються
додаткові юридичні обов'язки, в тому
числі передбачені статтями 611, 625 ЦК
України.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Статтею 216 Господарського кодексу
України встановлено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними
санкціями у цьому кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Пунктом 4 ст. 231 ГК України встановлено:
у разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

При цьому, частиною 6 статті 231 ГК
України визначено, що штрафні санкції
за порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Аналогічні положення містяться в ст.ст.
549-551, 611 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» (далі -
Закон) платники коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочення платежу пеню у розмірі,
що встановлюється за згодою сторін.

При цьому, статтею 3 вищезгаданого
Закону встановлено, що розмір пені не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

В свою чергу, п. 6 ст. 232 ГК України
встановлено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 4.2.1. договору, за
недотримання термінів сплати рахунків
або платіжних вимог-доручень за
активну електроенергію (п.11 додатка №4
"Порядок розрахунків за активну
електричну енергію") та за надання
послуг з компенсації перетікання
реактивної електроенергії (п.5 додатка
№6 "Порядок розрахунків за надання
послуг з компенсації перетікання
реактивної електроенергії"), споживач
сплачує постачальнику електричної
енергії пеню за весь період часу,
протягом якого не виконане
зобов'язання по сплаті, в розмірі 0,5% від
суми платежу за кожний день
прострочення (але не більш подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла в період нарахування
пені) по день фактичної оплати.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

З огляду на викладене, враховуючи
встановлений факт прострочення
відповідачем виконання грошових
зобов'язань, вимоги про стягнення з
нього сум пені, інфляційних втрат та 3%
річних заявлені позивачем
обґрунтовано.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунки пені, 3% річних та
інфляційних втрат, суд дійшов до
висновку, що вони є вірними, складеними
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Разом з тим, розглянувши клопотання
відповідача про зменшення розміру
штрафних санкцій, суд знаходить
підстави для його задоволення.

Пунктом 3 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України, на
який посилається відповідач,
передбачено, що господарський суд,
приймаючи рішення, має право
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання. Тобто, наведена
правова норма надає господарському
суду право зменшити розмір неустойки,
що стягується.

Ця процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 Цивільного
кодексу України і статтею 223
Господарського кодексу України. Якщо
відповідні санкції застосовуються не у
зв'язку з порушенням зобов'язання, а з
інших передбачених законом підстав
(наприклад, за порушення вимог
конкурентного законодавства), їх
розмір не може бути зменшено судом.

В силу ст. 233 ГК України, у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало
збитків іншим учасникам господарських
відносин, суд може з урахуванням
інтересів боржника зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України також
закріплено, що розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

В пункті 3.17.4 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» відзначається, що
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, згідно з приписами ст. 43 ГПК
України, господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

В обґрунтування заявленого клопотання,
відповідач посилається на те, що
підприємство станом на 01.10.2013 р. згідно
з даними статистичної та податкової
звітності має збитки в розмірі 4460 тис.
грн., кредиторську заборгованість в
розмірі 35421 тис. грн., дебіторську
заборгованість в розмірі 35386,7 тис. грн.,
у т.ч. і прострочена заборгованість
підприємств-банкрутів, що знаходяться
в стадії ліквідації.

Також вказує, що КП «Облводоканал»
Запорізької обласної ради є
підприємством, основною діяльністю
якого є надання послуг водопостачання
та водовідведення (копія ліцензії є в
матеріалах справи), що надає послуги з
водопостачання та водовідведення
понад 25 населенням пунктам Запорізької
області у Василівському, Якимівському,
Мелітопольському, Бердянському,
Розівському, Великобілозерському
районах області (копія статуту та
довідки облстатуправління є в
матеріалах справи). Значна більшість
споживачів води - комунальні
підприємства, сільськогосподарські
виробники та населення, які мають дуже
низьку платоспроможність та не можуть
вчасно розраховуватися за отриманні
послуги. Інших надходжень, окрім плати
за надані послуги з водопостачання та
водовідведення, боржник немає. Обсяги
надання послуг з водопостачання та
водовідведення у боржника постійні,
але як зазначалось вище, внаслідок
низької платоспроможності споживачів
послуг боржник не має можливості
сплатити борги.

Фактичні обставини свідчать про те, що
боржник має тяжкий
фінансово-економічний стан (копії
балансу, звіту про фінансові
результати, довідка про
заборгованість, довідка про фінансовий
стан долучені до матеріалів справи).

Тарифи на послуги відповідача є
врегульованими. Підпункт 2 п. 1 ст. 7
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги» (далі закону) наділяє органи
місцевого самоврядування
повноваженнями щодо встановлення
цін/тарифів на житлово-комунальні
послуги. Стаття 14 Закону встановлює, що
до другої групи відносяться
житлово-комунальні послу, тарифи на які
затверджують органи місцевого
самоврядування для надання на
відповідній території. Стаття 31 Закону
визначає порядок формування та
затвердження тарифів на
житлово-комунальні послуги - виробники
здійснюють розрахунки економічно
обґрунтованих витрат на виробництво
житлово-комунальних послуг і подають
їх на затвердження органам місцевого
самоврядування в установленому
законодавством порядку, органи
місцевого самоврядування затверджують
тарифи на житлово-комунальні послуги в
розмірі економічно обґрунтованих
витрат на їх виробництво. Тарифи
боржника були затверджені на рівні,
нижчому ніж економічно обґрунтовані.

Наведене свідчить про те, що відповідач
не має можливості розрахуватися із
позивачем одноразово та в короткий
строк. Стягнення суми заборгованості
за виконавчим документом може
призвести зупинення діяльності
відповідача, що в свою чергу спричинить
зменшення надходжень від наданих
послуг та може призвести до його повної
неплатоспроможності. Діяльність
підприємства відповідача є соціально
важливою та не може бути зупинена.

Оцінивши доводи відповідача, викладені
в клопотанні про зменшення неустойки
(пені) до 75% від заявленої суми, яке було
підтримано представником відповідача
у судовому засіданні, суд вважає за
можливе задовольнити вказане
клопотання та зменшити розмір пені на 75
% до 11193,01 грн., керуючись п. 3 ст. 83 ГПК
України.

За таких обставин, враховуючи
вищевикладене, вимоги позивача
підлягають частковому задоволенню з
урахуванням зменшення пені (постанова
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 р.), а саме: в сумі
1427733,71 грн. основного боргу, 11193,01 грн.
пені, 3623,97 грн. інфляційних втрат та
10279,60 грн. - 3% річних.

Також, представником відповідача в
судовому засіданні з аналогічних
підстав, підтримано клопотання про
розстрочку виконання рішення суду на 24
календарних місяці, яке викладено
відповідачем у відзиві на позовну
заяву.

Пунктом 6 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд,
приймаючи рішення, має право
відстрочити або розстрочити виконання
рішення.

Підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом. При
цьому слід мати на увазі, що згоди
сторін на вжиття заходів, передбачених
статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і
господарський суд законодавчо не
обмежений будь-якими конкретними
термінами відстрочки чи розстрочки
виконання рішення. Проте, вирішуючи
питання про відстрочку чи розстрочку
виконання рішення, зміну способу і
порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо (п. 7.2.
постанови пленуму ВГСУ "Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України").

Господарський процесуальний кодекс
України не визначає переліку обставин,
які свідчать про неможливість
виконання рішення чи ускладнюють його
виконання. Тому суд оцінює докази, що
підтверджують зазначені обставини, за
правилами ст. 43 ГПК України.

Проаналізувавши обставини, на підставі
яких відповідач просить суд
розстрочити виконання рішення, суд
вважає за можливе клопотання
відповідача про розстрочку виконання
рішення, згідно ч. 6 ст. 83 ГПК України,
задовольнити частково, розстрочити
виконання рішення на один рік, шляхом
сплати суми рівними частинами по 121069,19
грн. щомісячно, останній місяць - 121069,20
грн.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача в повному
обсязі (без урахування зменшення
неустойки).

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 45, 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Відкритого
акціонерного товариства
«Запоріжжяобленерго» (м.Запоріжжя) до
Комунального підприємства
«Облводоканал» Запорізької обласної
ради (м.Запоріжжя) задовольнити
частково.

Стягнути з Комунального підприємства
«Облводоканал» Запорізької обласної
ради (69035, м. Запоріжжя, пр. Леніна, 180-а,
, п/р 75 в ЗОУ ВАТ
«Державний ощадний банк України», МФО
313957) на користь Відкритого
акціонерного товариства
«Запоріжжяобленерго» (69096, м.Запоріжжя,
вул. Каховська, 26, ,
поточний рахунок зі спеціальним
режимом використання 01 в філії -
ЗОУ ВАТ «Державний ощадний банк
України», МФО 313 (один мільйон
чотириста двадцять сім тисяч сімсот
тридцять три) грн. 71 коп. основного
боргу.

Стягнути з Комунального підприємства
«Облводоканал» Запорізької обласної
ради (69035, м. Запоріжжя, пр. Леніна, 180-а,
, п/р 75 в ЗОУ ВАТ
«Державний ощадний банк України», МФО
313957) на користь Відкритого
акціонерного товариства
«Запоріжжяобленерго» (69096, м.Запоріжжя,
вул. Каховська, 26, ,
поточний рахунок 09 в Запорізькому
відділенні АТ «Сбербанку Росії», МФО
320627) 11193 (одинадцять тисяч сто
дев'яносто три) грн. 01 коп. пені, 3623 (три
тисячі шістсот двадцять три) грн. 97 коп.
інфляційних втрат, 10279 (десять тисяч
двісті сімдесят дев'ять) грн. 60 коп. - 3 %
річних та 29728 (двадцять дев'ять тисяч
сімсот двадцять вісім) грн. 19 коп.
судового збору.

Розстрочити виконання рішення суду, в
частині стягнення 1427733 (один мільйон
чотириста двадцять сім тисяч сімсот
тридцять три) грн. 71 коп. основного
боргу, 11193 (одинадцять тисяч сто
дев'яносто три) грн. 01 коп. пені, 3623 (три
тисячі шістсот двадцять три) грн. 97 коп.
інфляційних втрат, 10279 (десять тисяч
двісті сімдесят дев'ять) грн. 60 коп. - 3 %
річних., на один рік, шляхом сплати
рівними частинами по 121069 (сто двадцять
одна тисяча шістдесят дев'ять) грн. 19
коп. щомісячно, останній місяць - 121069
(сто двадцять одна тисяча шістдесят
дев'ять) грн. 20 коп.

Видати накази після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
Л.П. Кагітіна

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
підписання. Рішення оформлене у
повному обсязі та підписане згідно із
вимогами ст. 84 ГПК України 13.03.2014 р.