ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

13.03.2014 р.
Справа№ 2/139

Суддя господарського суду Львівської
області Мазовіта А.Б., при секретарі
Юрків М.Г., розглянувши матеріали

за заявою:643 Управління начальника
робіт Міністерства оборони України, м.
Житомир;про:відстрочку виконання
рішення у справі:№2/139за
позовом:Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Львівзахідтрансбуд», м. Львів;до
відповідача-1:643 Управління начальника
робіт Міністерства оборони України, м.
Житомир;до відповідача-2:Дочірнього
підприємства «Константа-Агро», м.
Львів;про:стягнення 166 361,40 грн.

За участю представників:

від заявника (боржника): не
з'явився;

від стягувача: Сеник Р.Р.,
представник (довіреність №8 від
16.01.2014р.)

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду
Львівської області подано заяву 643
Управління начальника робіт
Міністерства оборони України, м.
Житомир про відстрочку виконання
рішення господарського суду
Львівської області від 05.12.2012 р. у
справі №2/139 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Львівзахідтрансбуд», м. Львів до 643
Управління начальника робіт
Міністерства оборони України, м.
Житомир та Дочірнього підприємства
«Константа-Агро», м. Львів про
стягнення 166 361,40 грн.

Представник заявника в судове
засідання явку повноважного
представника не забезпечив, про дату,
час та місце розгляду заяви
повідомлений належним чином. В заяві
про відстрочку виконання рішення суду
просив суд відстрочити виконання
рішення господарського суду
Львівської області від 05.12.2012 р. у
справі №2/139 до 01.09.2014 р., посилаючись на
складне фінансове становище у зв'язку з
відсутністю коштів.

Представник стягувача проти
задоволення заяви про відстрочку
виконання рішення суду заперечив з
мотивів, викладених у поданому через
канцелярію суду поясненні (вх.№10923/14
від 13.03.2014 р.). В судовому засіданні
зазначив, що боржник фактично
ухиляється від виконання рішення суду,
оскільки, всупереч домовленості між
сторонами щодо його добровільного
виконання, боржником протягом
тривалого часу не було здійснено
жодних дій щодо погашення
заборгованості.

Дослідивши матеріали заяви, суд
прийшов до висновку, що подана заява
про відстрочку виконання рішення суду
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 121 ГПК України, при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора чи
його заступника або за своєю
ініціативою господарський суд, який
видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора чи його
заступника і у виняткових випадках,
залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови, змінити
спосіб та порядок їх виконання.

Відстрочка або розстрочка виконання
рішення допускаються у виняткових
випадках і залежно від обставин справи.
Отже, господарський суд не зобов'язаний
задовольняти заяву про відстрочку або
розстрочку виконання рішення.

Підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом. При
цьому слід мати на увазі, що згоди
сторін на вжиття заходів, передбачених
статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і
господарський суд законодавчо не
обмежений будь-якими конкретними
термінами відстрочки чи розстрочки
виконання рішення. Проте, вирішуючи
питання про відстрочку чи розстрочку
виконання рішення, зміну способу і
порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо (п. 7.2.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
17.10.2012р. № 9).

Виходячи із наведеного, законодавець, у
будь-якому випадку пов'язує
відстрочення виконання судового
рішення у судовому порядку з
об'єктивними, непереборними, тобто,
виключними обставинами, що ускладнюють
вчасне виконання судового рішення.

Вирішуючи питання про відстрочку або
розстрочку виконання рішення, на
підставі ст. 121 ГПК України суд повинен
встановлювати матеріальні інтереси
обох сторін.

Судом не беруться до уваги посилання
заявника на те, що у разі одержання
коштів відповідач-1 у першу чергу
зобов'язаний сплатити податки та інші
платежі до бюджету.

Кожна із сторін договору приймає на
себе відповідні ризики можливого
погіршення економічної ситуації та
фінансового становища.

Заборгованість за договором послуг
(договором про виконання робіт) виникла
з вини божника, несплата даної
заборгованості протягом тривалого
часу порушує матеріальні інтереси
позивача - Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Львівзахідтрансбуд», та може
призвести до негативних наслідків для
нього.

Слід також зазначити, що ті наслідки, на
які посилається заявник, як на підставу
розстрочення, в разі такого
відстрочення можуть настати в
майбутньому і для стягувача.

В той же час заявником не обґрунтовано
винятковості обставин, що ускладнюють
виконання рішення суду у справі №2/139 чи
роблять таке виконання неможливим, не
подано належних та допустимих доказів,
які б могли бути підставою для
відстрочення виконання рішення суду,
клопотань про витребування
відповідних доказів заявником не
подавалося.

Також заявником не доведено, що ті
обставини, які, на його думку,
унеможливлюють виконання рішення суду
на момент розгляду заяви про
відстрочку, зміняться в майбутньому
після можливого відстрочення та
нададуть йому змогу виконати рішення в
повному обсязі, зокрема, не доведено як
сезонність виконання робіт, які є
предметом діяльності 643 УНР, впливає на
можливість виконання боржником
рішення суду.

Відсутність у боржника грошових коштів
не може свідчити про неможливість
виконання рішення суду з огляду на
існування інших, крім звернення
стягнення на грошові кошти, способів
виконання рішення суду, передбачених
Законом України «Про виконавче
провадження».

Аналогічної позиції дотримується
також і Вищий господарський суд
України, зокрема, у постанові від
07.10.2012р. у справі №5015/5801/11, у постанові
від 17.12.2012р. у справі №31/282.

Заявником не наведено жодних доводів
та доказів того, що ним вживаються та чи
вживатимуться на майбутнє заходи щодо
покращення результатів господарської
діяльності.

Згідно ст. 45 ГПК України господарські
суди здійснюють правосуддя шляхом
прийняття обов'язкових до виконання на
усій території України рішень, ухвал,
постанов.

Відповідно до ст. 115 ГПК України
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом України
«Про виконавче провадження».

Пунктом 1 статті 33 ГПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Керуючись ст.ст. 86, 121
Господарського процесуального кодексу
України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви 643 Управління
начальника робіт Міністерства оборони
України про відстрочку виконання
рішення господарського суду
Львівської області від 05.12.2012 р. у
справі №2/139 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Львівзахідтрансбуд», м. Львів до 643
Управління начальника робіт
Міністерства оборони України, м.
Житомир та Дочірнього підприємства
«Константа-Агро», м. Львів про
стягнення 166 361,40 грн. відмовити.

Суддя
Мазовіта А.Б.