КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2014 р. Справа№ 910/13575/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Іоннікової І.А.

при секретарі судового засідання -
Куценко К.Л.

за участю представників:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Старчик А.А. -
представник за дов. № 14-27 від 25.02.2014;

від третьої особи: Усачова А.І. -
представник за дов. № 2 від 08.01.2014;

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Херсонгаз" на рішення Господарського
суду міста Києва від 09.12.2013

у справі № 910/13575/13 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Херсонгаз"

до Публічного акціонерного товариства
"Нацональна акціонерна компанія
"Нафтогаз України"

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Національна комісія,
що здійснює державне регулювання у
сфері енергетики.

про внесення змін до договору,

В судовому засіданні 11.03.2014 оголошено
лише вступну та резолютивну частини
постанови,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Херсонгаз" (далі - ПАТ "Херсонгаз",
позивач) звернулося до Господарського
суду міста Києва з позовом до
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (далі - ПАТ "НАК
"Нафтогаз України", відповідач) про
внесення змін до договору
купівлі-продажу природного газу №13-320-Б
від 04.01.2013.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 09.12.2013 у задоволенні позовних
вимог Публічному акціонерному
товариству "Херсонгаз" відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
23.12.2013 (згідно штемпеля відділення
поштового зв'язку на конверті) ПАТ
"Херсонгаз" звернулося до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить суд
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 09.12.2013 та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги ПАТ "Херсонгаз".

Апеляційна скарга мотивована тим, що
суд першої інстанції прийняв рішення з
порушенням норм матеріального права,
зокрема позивач зазначив, що не
погоджується з висновком суду стосовно
недоведеності наявності обставин, які
дають підстави для зміни договору та
приведення його у відповідність з
умовами типового договору
(затвердженого постановою НКРЕ № 849 від
05.07.2012). Необхідність внесення
відповідних змін до договору позивач
обґрунтовує розпорядженням
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері
енергетики від 23.05.2013 за №39-р.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 13.01.2014 прийнято
апеляційну скаргу ПАТ "Херсонгаз" до
провадження та призначено до розгляду
на 11.02.2014. Крім того, залучено до участі
у справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача: Національну
комісію, що здійснює державне
регулювання у сфері енергетики (далі -
НКРЕ, третя особа).

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
10.02.2014 у зв'язку з перебуванням
головуючого судді Коротун О.М. на
лікарняному, змінено склад судової
колегії: головуючий суддя - Кропивна
Л.В., судді - Гаврилюк О.М., Іоннікова І.А.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 11.02.2014
апеляційну скаргу ПАТ "Херсонгаз"
прийнято до провадження у вказаному
складі судової колегії та призначено
до розгляду на 11.03.2014.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
05.03.2014 у зв'язку з виходом головуючого
судді Коротун О.М. з лікарняного,
змінено склад судової колегії:
головуючий суддя - Коротун
О.М., судді - Гаврилюк О.М., Іоннікова І.А.,
яка прийняла справу до свого
провадження та ухвалила дану
постанову.

06.03.2014 через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від ПАТ "Херсонгаз"
надійшло клопотання, в якому позивач
просив постановити ухвалу про участь
апелянта по даній справі у судовому
засіданні 11.03.2014 в режимі
відеоконференції, яке суд апеляційної
інстанції не задовольнив з підстав,
викладених в ухвалі від 06.03.2014 у даній
справі.

Представник відповідача у судовому
засіданні 11.03.2014 заперечував проти
доводів апеляційної скарги, зазначив,
що вважає рішення суду першої
інстанції законним та обґрунтованим,
просив залишити його без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні 11.03.2014 представник
третьої особи підтримав апеляційну
скаргу, просив скасувати рішення
місцевого суду у даній справі та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Представник позивача у судове
засідання 11.03.2014 не з'явився, про час та
місце розгляду апеляційної скарги був
повідомлений належним чином, про що
свідчить розписка представника ПАТ
"Херсонгаз" на зворотній стороні ухвали
від 11.02.2014 у даній справі та заявлене
ним клопотання від 06.03.2014.

Жодних заяв, клопотань про відкладення
розгляду справу від сторони не
надходило.

Враховуючи те, що явка представників
учасників апеляційного провадження
судом апеляційної інстанції
обов'язковою не визнавалась, а участь в
засіданні суду (як і інші права,
передбачені статтею 22 ГПК України) є
правом, а не обов'язком учасників
апеляційного провадження, з
урахуванням значного терміну
знаходження в провадженні суду
апеляційної скарги, Київський
апеляційний господарський суд дійшов
висновку про необхідність здійснення
перевірки рішення Господарського суду
міста Києва в апеляційному порядку за
відсутності представника відповідача,
який був належним чином повідомлений
про час та місце судового засідання.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
оглянувши оригінали документів,
заслухавши пояснення представників
учасників апеляційного провадження,
Київський апеляційний господарський
суд встановив наступне.

Як вірно з'ясовано судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, 04.01.2013 року між ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" (продавець за
умовами договору) та ПАТ "Херсонгаз"
(покупець за умовами договору) було
укладено договір № 13-320-Б на
купівлю-продаж природного газу (далі -
договір).

Відповідно до пункту 1.1. договору
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю у 2013 року році
природний газ, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
цей природний газ (надалі - газ), на
умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для подальшої реалізації установам і
організаціям, що фінансуються з
державного та місцевих бюджетів, які є
кінцевими споживачами газу (пункт 1.2.
договору).

Згідно з пунктом 2.1. договору продавець
передає покупцеві у 2013 році газ в
обсязі до 24805,000 тис.куб.м., у тому числі
по місяцях кварталів.

У відповідності до пункту 3.3. договору
приймання - передачі газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання - передачі газу.

Згідно з пунктом 5.2. договору ціна за 1000
куб.м. газу становить 3509,00 грн. без
урахування податку на додану вартість,
збору у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу, крім того
податок на додану вартість за ставкою -
20%.

До сплати ціна за 1000 куб.м. газу - 3509,00
грн., крім того ПДВ - 20% - 701,80 грн., всього
з ПДВ - 4210,80 грн.

Відповідно до пункту 6.1. договору
оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати планових обсягів газу
протягом місяця поставки з урахуванням
положень п. 6.2 договору. Остаточний
розрахунок за фактично переданий газ
здійснюється до 20-го числа, наступного
за місяцем поставки газу на підставі
акту приймання-передачі.

Згідно з пунктом 7.2. договору у разі
невиконання покупцем пункту 6.1. умов
цього договору він зобов'язується (крім
суми заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу.

У разі виникнення спорів (розбіжностей)
за цим договором спір передається на
вирішення в господарські суди України
і розглядається в установленому
порядку згідно з чинним законодавством
України ( пункт 9.1 договору).

Строк, у межах якого Сторони можуть
звернутися до суду з вимогою про захист
своїх прав за цим Договором (строк
позовної давності), у тому числі щодо
стягнення основної заборгованості,
штрафів, пені, відсотків річних,
інфляційних нарахувань,
встановлюється тривалістю у три роки (
пункт 9.2 договору).

Усі зміни і доповнення до Договору
оформлюються письмово та підписуються
уповноваженими представниками Сторін,
крім випадків, зазначених в п. 10.3 (пункт
10.2 договору).

Сторони цього договору мають статус
платника податку на прибуток на
загальних умовах. Сторони цього
договору є платниками податку на
додану вартість. У разі будь-яких змін у
статусі платника податків Сторони
зобов'язані повідомити про це одна одну
протягом трьох робочих днів з моменту
їх виникнення (пункт 10.4 договору).

Пунктом 10.5 договору встановлено, що
покупець гарантує, що ним на момент
укладення договору отримано або буде
отримано всі дозволи, погодження,
рішення та інші документи, необхідні
для підписання та виконання договору.

Договір набуває чинності з дати
підписання уповноваженими
представниками сторін, поширює дію на
відносини, що фактично склались між
сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в
частині реалізації газу до 31 грудня 2013
року, а в частині проведення
розрахунків за газ - до їх повного
здійснення (розділ 11 договору).

Матеріалами справи підтверджується
той факт, що розпорядженням НКРЕ від
23.05.2013 року за № 39-р (а/с 21) ПАТ
"Херсонгаз" попереджено про
необхідність усунення порушення
пункту 3.8 Ліцензійних умов з постачання
в частині дотримання вимог
законодавства України,
нормативно-технічних документів щодо
якості надання послуг, а саме постанови
від 05.07.2012 року №849 в частині приведення
договірних відносин у відповідність до
вимог Типових договорів.

Місцевим судом правомірно встановлено,
що 29.05.2013 позивачем було направлено
відповідачу лист № 2289/16 та проект
додаткової угоди до договору для
підписання, в якому фактично
передбачалася зміна договору в частині
його найменування та приведення
пунктів 2.1.1, 3.1, 3.4, 4.1, 6.1, 6.2., 7.2, 9.1, 9.2, 10.2,
10.4 у відповідність до типового
договору на купівлю-продаж природного
газу між власниками та постачальниками
природного газу, затвердженого
постановою НКРЕ від 05.07.2012 року № 849 та
фактично було виключено з договору
пункт 10.5.

При цьому, на підставі ст. 101 ГПК України
суд апеляційної інстанції зазначиє, що
у проекті додаткової угоди до договору
(а/с 17-19), а також у супровідному листі
(а/с 20) міститься інша дата та номер
основного договору, до якого позивач
пропонує внести відповідні зміни
(зокрема, №13-418-ПР від 31.01.2013р.), що не
може бути належним доказом пропозиції
позивача укласти додаткову угоду саме
до договору, який є предметом даної
справи (№13-320-Б від 04.01.2013 р.). Крім того,
суд апеляційної інстанції зазначає, що
фактично стороні було надіслано проект
нової угоди, а не пропозицію про
внесення змін до існуючого договору.
Викладене є окремою підставою для
відмови в позові.

Окремі пояснення по кожному пункту
проекту додаткової угоди саме до
договору №13-320-Б від 04.01.2013 р. були
надані позивачем до суду першої
інстанції лише 27.08.2013р. (а/с 37-46).

Так, вищевказані пункти договору
запропоновано викласти у наступній
редакції:

2.1.1. Обсяги газу, що планується передати
за договором (далі - плановий обсяг),
можуть змінюватися сторонами протягом
місяця продажу.

3.1. Продавець передає покупцю газ у
загальному потоці газу: у разі передачі
газу власного видобутку - у пунктах
приймання-передачі газу від
газодобувних підприємств та від
підземних сховищ газу (далі - ПСГ) у
газотранспортну систему; у разі
передачі імпортованого газу - у пунктах
приймання-передачі газу на
газовимірювальних станціях, які
знаходяться на кордоні України з
Російською Федерацією, та в пунктах
приймання-передачі газу з ПСГ в
газотранспортну систему. Право
власності на газ переходить від
продавця до покупця в пунктах
приймання-передачі. Після переходу
права власності на газ покупець несе
всі ризики і приймає на себе всю
відповідальність, пов'язану з правом
власності на газ.

3.4. Не пізніше 10-го числа місяця,
наступного за місяцем продажу газу,
покупець зобов'язується надати
продавцеві підписані та скріплені
печаткою покупця два примірники акта
приймання-передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 15-го
числа місяця, наступного за місяцем
продажу газу, зобов'язується повернути
покупцеві один примірник оригіналу
акта, підписаного уповноваженим
представником та скріпленого печаткою,
або надати в письмовій формі
мотивовану відмову від підписання
акта. Підписаний акт є підставою для
остаточних розрахунків між сторонами.

4.1. Кількість газу, яка подається
покупцеві, визначається за показами
комерційних вузлів обліку газу
споживачів покупця або за Нормами
споживання природного газу населенням
у разі відсутності газових
лічильників, затвердженими постановою
Кабінету Міністрів України від 08
червня 1996 року № 619, у разі використання
газу побутовими споживачами за
відсутності в них газових лічильників.

6.1. Оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами у
національній валюті шляхом 100 %
поточної оплати протягом місяця
поставки. У разі неповної оплати
остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється покупцем
протягом 5-ти календарних днів після
отримання покупцем підписаного
сторонами акта приймання-передачі газу
за розрахунковий місяць.

6.2. Оплата за газ здійснюється з
поточного рахунка із спеціальним
режимом використання покупця на
поточний рахунок із спеціальним
режимом використання продавця
відповідно до вимог Закону України "Про
засади функціонування ринку
природного газу" кожного банківського
дня розрахункового місяця згідно з
нормативами розподілу коштів,
затвердженими відповідною постановою
НКРЕ, та зараховується як оплата за газ,
поставлений продавцем покупцю в тому
самому місяці, у якому надійшли кошти.
За наявності заборгованості за
попередні періоди покупець
перераховує кошти з поточного рахунка
на поточний рахунок із спеціальним
режимом використання продавця.

7.2. У разі невиконання покупцем умов
пункту 6.1 договору покупець
зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу. Неустойка
нараховується продавцем протягом
шести місяців, що передують дню
звернення з вимогою, претензією,
позовом.

9.1. Спори (розбіжності) за договором
вирішуються за домовленістю сторін.

9.2. У разі невладнання спорів
(розбіжностей) за договором за
домовленістю сторін спір передається
на вирішення до суду і розглядається в
установленому порядку згідно з чинним
законодавством України.

10.2 Усі зміни і доповнення до договору
оформлюються письмово та підписуються
уповноваженими представниками сторін.

10.4. Сторони договору є платниками
податку на додану вартість відповідно
до чинного законодавства України. У
разі будь-яких змін у статусі платника
податків сторони зобов'язані
повідомити про це одна одну протягом
трьох робочих днів з моменту їх
виникнення.

Пункт 10.5 договору виключено.

Матеріалами справи підтверджується
той факт, що відповідач 03.06.2013 отримав
лист від 29.05.2013 №2289/16, однак відповідь
на пропозицію не надав. В свою чергу, в
судовому засіданні представник
відповідача зазначив, що не
погоджується з запропонованими
умовами договору та вважає договір,
укладений між сторонами таким, що
відповідає вимогам законодавства та не
потребує змін або доповнень.

Як в позовній заяві, так і в апеляційній
скарзі позивач зазначав, що
непідписання зазначеної додаткової
угоди до договору суперечить нормам
діючого законодавства, проте чітко не
зазначив, яким чином умови діючого
договору порушують його права та
інтереси.

Суд першої інстанції в оскаржуваному
рішенні дійшов висновку про
відсутність порушень прав та законних
інтересів позивача умовами діючого
договору, а також про те, що сторони при
укладенні договору були вільними у
волевиявленні та закріпили умовами
договору власні інтереси.

В цій частині суд апеляційної
інстанції погоджується з висновками
місцевого суду враховуючи наступне.

Положеннями абзацу 3 частини 1 статті 174
Господарського кодексу України
визначено, що господарські
зобов'язання можуть виникати з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Згідно з частиною 2 статті 67
Господарського кодексу України
підприємства вільні у виборі предмета
договору, визначенні зобов'язань, інших
умов господарських взаємовідносин, що
не суперечать законодавству України.

Відповідно до статті 627 Цивільного
кодексу України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (частина 1
статті 628 Цивільного кодексу України).

Загальні умови укладання договорів, що
породжують господарські зобов'язання,
визначено статтею 179 Господарського
кодексу України, згідно пункту 3 якої
укладення договору є обов'язковим для
сторін, якщо існує пряма вказівка
закону щодо обов'язковості укладення
договору для певних категорій
суб'єктів господарювання.

Зокрема, частиною 1 статті 187
Господарського кодексу України
передбачено, що спори, які виникають
при укладанні господарських договорів
за державним замовленням, або
договорів, укладення яких є
обов'язковим на підставі закону та в
інших випадках, встановлених законом,
розглядаються судом. Інші
переддоговірні спори можуть бути
предметом розгляду суду у разі, якщо це
передбачено угодою сторін або якщо
сторони зобов'язані укласти певний
господарський договір на підставі
укладеного між ними попереднього
договору.

ПАТ "НАК "Нафтогаз України" здійснює
реалізацію природного газу для
задоволення потреб суб'єктів
господарювання, які виробляють теплову
енергію (відповідно до вимог підпункту
2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів
України №1729 від 27 грудня 2001 року "Про
забезпечення споживачів природним
газом").

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України №705 від 25 липня 2012
року позивач визначений гарантованим
постачальником природного газу для
підприємств, що здійснюють виробництво
теплової енергії.

Судом встановлено, що договір № 13-320-Б
на купівлю-продаж природного газу від
04.01.2013 року укладений у відповідності
до Закону України "Про засади
функціонування ринку природного газу"
(далі - Закон).

Так, у відповідності до статті 4 Закону
державне регулювання діяльності
суб'єктів ринку природного газу, в тому
числі суб'єктів природних монополій та
суб'єктів господарювання, які діють на
суміжних ринках, здійснюється
Кабінетом Міністрів України, НКРЕ, та
центральними органами виконавчої
влади в межах їх повноважень.

НКРЕ діє за принципом незалежності від
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
осіб та суб'єктів господарювання, а
також політичних партій та інших
об'єднань громадян чи їх органів.

До повноважень НКРЕ, належить, зокрема,
затвердження типових договорів на
розподіл природного газу (стаття 4
Закону).

Місцевим судом правомірно встановлено,
що постановою № 849 від 05.07.2012 року "Про
затвердження типового договору на
купівлю-продаж природного газу (між
власниками та постачальниками
природного газу) (далі - Постанова № 849)
НКРЕ затвердила типовий договір на
купівлю-продаж природного газу.

Відповідно до пункту 2 Постанови № 849
власникам природного газу та суб'єктам
господарювання, що провадять
діяльність на підставі ліцензії на
постачання природного газу за
регульованим тарифом, привести свої
договірні відносини у відповідність до
вимог Типового договору на
купівлю-продаж природного газу (між
власниками та постачальниками
природного газу) у місячний строк з
дати набрання чинності цією
постановою.

Відповідно до статті 188 Господарського
кодексу України зміна та розірвання
господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором. Сторона
договору, яка вважає за необхідне
змінити або розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала
пропозицію про зміну чи розірвання
договору, у двадцятиденний строк після
одержання пропозиції повідомляє другу
сторону про результати її розгляду. У
разі якщо сторони не досягли згоди щодо
зміни (розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.

Як було встановлено вище, 29.05.2013 року
позивач звернувся до відповідача з
проектом додаткової угоди до договору
для приведення пунктів 2.1.1, 3.1, 3.4, 4.1, 6.1,
6.2., 7.2, 9.1, 9.2, 10.2, 10.4 договору у
відповідність до Типового договору та
виключення з договору пункту 10.5., однак
при цьому зазначив невірні реквізити
(дату, номер) основного договору, через
що неможна дійти безпосереднього
висновку з пропозицією про зміну якого
саме договору він звернувся
(відповідні пояснення щодо внесення
відповідних змін саме до договору, який
є предметом розгляду по даній справі
були надані позивачем вже під час
розгляду справи в суді першої
інстанції).

Відповідач відповіді на пропозицію
позивача не надіслав, що
підтверджується матеріалами справи та
не заперечується сторонами.

Згідно умов частини 2 статті 179
Господарського кодексу України
Кабінет Міністрів України,
уповноважені Президентом України
міністерства, інші центральні органи
виконавчої влади можуть рекомендувати
суб'єктам господарювання орієнтовні
умови господарських договорів
(примірні договори), а у визначених
законом випадках - затверджувати
типові договори.

Відповідно до вимог частини 4 статті 179
Господарського кодексу України при
укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору на основі типового договору,
затвердженого Кабінетом Міністрів
України, чи у випадках, передбачених
законом, іншим органом державної влади,
коли сторони не можуть відступати від
змісту типового договору, але мають
право конкретизувати його умови.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що зміст запропонованих
до зміни умов договору відповідає
вимогам типового договору на розподіл
природного газу, а викладаючи умови
договору в цій частині у власній
редакції, сторони у справі лише
конкретизували умови типового
договору, що відповідає вимогам статті
179 Господарського кодексу України
(аналогічна позиція викладена в
постанові Вищого господарського суду
України від 26.12.2013р по справі № 910/9277/13).

За змістом вимог частин 2, 4 статті 652
Цивільного кодексу України якщо
сторони не досягли згоди щодо
приведення договору у відповідність з
обставинами, які істотно змінились, або
щодо його розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав, встановлених
частиною четвертою цієї статті, -
змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони
виходили з того, що така зміна обставин
не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися;

3) виконання договору порушило б
співвідношення майнових інтересів
сторін і позбавило б заінтересовану
сторону того, на що вона розраховувала
при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв'язку з істотною
зміною обставин допускається за
рішенням суду у виняткових випадках,
коли розірвання договору суперечить
суспільним інтересам або потягне для
сторін шкоду, яка значно перевищує
затрати, необхідні для виконання
договору на умовах, змінених судом.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
спірний договір № 13-320-Б на
купівлю-продаж природного газу від
04.01.2013 було укладено після набрання
чинності Постанови № 849 від 05.07.2012,
таким чином сторони були обізнані зі
змістом вказаної постанови та умовами
типового договору, на який посилається
позивач як на підставу позову.

Приймаючи до уваги те, що обставини,
якими сторони керувалися при укладенні
спірного договору не змінилися за умов,
зазначених у частині 2 статті 652
Цивільного кодексу України, суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку про відмову в позові ПАТ
"Херсонгаз" про внесення змін до
договору № 13-320-Б на купівлю-продаж
природного газу від 04.01.2013.

Крім того, суд апеляційної інстанції
приймає доводи відповідача стосовно
того, що позивач не позбавлений права
оскаржити розпорядження НКРЕ від
23.05.2013р. № 39-р, яким апелянта
попереджено про необхідність
приведення спірного договору у
відповідність до типового договору, у
встановленому законом порядку.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції вважає за необхідне
зазначити, що фактично позивачем було
запропоновано відповідачу не внести
зміни до існуючого договору в
розумінні ст. 188 ГК України та ст. 651 ЦК
України, а укласти новий договір (з
новими істотними умовами). Тоді як
посилання позивача на порушення його
прав та інтересів умовами діючого
договору через невідповідність його
нормам діючого законодавства є
підставою для звернення до суду з
окремим позовом про визнання даного
договору недійсним, проте такі доводи
не можуть бути прийняті та оцінені
судом в даній справі, предметом позову
якої є внесення змін до діючого
договору.

Інші доводи апеляційної скарги не
знайшли свого підтвердження під час
перегляду рішення в суді апеляційної
інстанції, апелянт не подав жодних
належних доказів на спростування
висновків суду першої інстанції, які
могли б бути прийняті та дослідженні
судом апеляційної інстанції в
розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, Київський
апеляційний господарський суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
зміни чи скасування рішення суду
першої інстанції по даній справі в
розумінні ст. 104 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної
скарги покладаються на апелянта в
порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Херсонгаз" на
рішення Господарського суду міста
Києва від 09.12.2013 у справі №910/13575/13
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 09.12.2013 у справі №910/13575/13
залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/13575/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий суддя
О.М. Коротун

Судді
О.М. Гаврилюк

І.А. Іоннікова