РІШЕННЯ

"05" березня 2014 р.Справа №
921/76/14-г/14Господарський суд
Тернопільської області

у складі судді Руденка О.В. розглянув
справу

за позовом Тернопільського
міжрайонного прокурора з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері в інтересах
держави бул. Т.Шевченка, 7, м. Тернопіль
,46001 в особі Державної екологічної
інспекції у Тернопільській області
вул. Шашкевича, 3, м.Тернопіль, 46008

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
АДРЕСА_1

про стягнення збитків в сумі 14 009,76 грн.
заподіяних державі в результаті
самовільного водокористування.

за участю представників сторін:

позивача: Мазур Т.В., довіреність № 1-1/474
від 04.02.14 р.

відповідача: не з'явився;

прокурора : Гусак Л.О., посвідчення №
015417 від 26.02.13 р.

Учасникам судового процесу роз'яснено
їх процесуальні права та обов'язки
згідно ст.ст. 20,22, 81-1 Господарського
процесуального кодексу України.

Технічна фіксація (звукозапис) не
здійснювалась за відсутності
відповідних клопотань представників
прокуратури та позивача.

Суть справи: Тернопільський
міжрайонний прокурор з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері в інтересах
держави в особі Державної екологічної
інспекції у Тернопільській області
звернувся в господарський суд
Тернопільської області з позовом до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
стягнення збитків в сумі 14 009,76 грн.
заподіяних в результаті самовільного
водокористування.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, що
підтримані прокурором, позивач
посилається на порушення
господарюючим суб'єктом вимог
природоохоронного законодавства,
внаслідок чого державі завдано збитки,
стягнення яких і є предметом судового
розгляду.

З підстав викладених в ухвалі суду від
19.02.2014р., у відповідності до ст. 77 ГПК
України, розгляд справи відкладено на
05.03.2014р.

Відповідач явку уповноваженого
представника у судове засідання не
забезпечив, відзиву на позов не надав,
хоча про час, дату та місце справи був
повідомлений належним чином, в порядку
ст. 64 ГПК України та п. 3.9.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011 р. (повідомленнями
про вручення поштових відправлень у
справі).

За таких обставин, зважаючи що явка
представника відповідача не
визнавалась судом обов'язковою,
справа розглядається за правилами ст.75
ГПК України, за наявними у ній
матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши думку прокурора, пояснення
представника позивача, оцінивши
представлені докази в їх сукупності,
судом встановлено наступне.

Вимогами ст. 121 Конституції України,
Закону України "Про прокуратуру" на
органи прокуратури покладається
представництво інтересів держави в
судах у випадках, визначених Законом.

В силу ст. ст. 20, 36-1 Закону України "Про
прокуратуру" при здійсненні
прокурорського нагляду за додержанням
і застосуванням законів прокурор має
право звертатись до суду з заявою про
захист прав і законних інтересів
держави при наявності порушень
економічних державних інтересів,
внаслідок протиправних дій
(бездіяльності) фізичних або юридичних
осіб, що вчиняються у відносинах між
ними або з державою.

Відповідно до ст. 13 Конституції
України, природні ресурси, що
знаходяться у межах території України,
є об'єктами права власності
Українського народу й повинні
використовуватися відповідно до
закону.

Статтею 66 Конституції України
встановлено, що кожен зобов'язаний не
заподіювати шкоду природі, культурній
спадщині, відшкодовувати завдані ним
збитки.

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про
охорону навколишнього природного
середовища" (далі - Закон) визначено, що
державній охороні і регулюванню
використання на території України
підлягають: навколишнє природне
середовище як сукупність природних і
природно-соціальних умов та процесів,
природні ресурси, як залучені в
господарський обіг, так і
невикористовувані в економіці в даний
період (земля, надра, води, атмосферне
повітря, ліс та інша рослинність,
тваринний світ), ландшафти та інші
природні комплекси.

Державний контроль за використанням і
охороною земель, надр, поверхневих і
підземних вод відноситься до
компетенції спеціально уповноважених
органів державного управління в галузі
охорони навколишнього природного
середовища та використання природних
ресурсів (ст. 20 Закону).

Центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику із
здійснення державного нагляду
(контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення і охорони природних
ресурсів є Державна екологічна
інспекція України, діяльність якої
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра екології та природних
ресурсів України (п. 1 Положення про
Державну екологічну інспекцію України,
затвердженого Указом Президента
України від 13.04.2011 р. №454/2011).

В свою чергу, державна екологічна
інспекція у Тернопільській області є
територіальним органом Державної
екологічної інспекції України, який
діє у складі Держекоінспекції України
і їй підпорядковується.

З наведеного в сукупності суд
констатує, що прокурор звернувся до
суду в порядку та спосіб, які визначені
законодавством, що регламентує спірні
правовідносини.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про
охорону навколишнього природного
середовища" використання природних
ресурсів громадянами та
підприємствами здійснюється з
додержанням обов'язкових екологічних
вимог.

За вказівками даного
нормативно-правового акту та Водного
кодексу України усі води підлягають
охороні від забруднення, засмічення,
вичерпання, тощо.

Згідно до п. 9 ст. 44 Водного кодексу
України користувачі зобов'язані
здійснювати спеціальне
водокористування лише за наявності
дозволу, який видається органами
охорони навколишнього природного
середовища (ч. 1 ст. 49 Водного кодексу
України).

Пунктом "з" ч. 2 ст. 68 Закону України "Про
охорону навколишнього природного
середовища" передбачено, що особи,
винні у самовільному спеціальному
використанні природних ресурсів,
несуть відповідальність за порушення
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища.

15 жовтня 2013р. старшим державним
інспектором з охорони навколишнього
природного середовища Тернопільської
області Добеньком О.С. згідно
направлення на проведення планової
перевірки №1407 від 14.10.2013р. було
здійснено перевірку дотримання
природоохоронного законодавства
приватним підприємцем ОСОБА_2 за
результатами якої складено акт, у якому
зафіксовано, що забір поверхневих вод
суб'єктом господарювання здійснюється
без дозволу на спецводокористування,

Відповідно до Порядку організації та
проведення перевірок суб'єктів
господарювання щодо дотримання вимог
природоохоронного законодавства,
затвердженого наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України № 464 від 10.09.2008р. акт
перевірки - це документ, який є, зокрема,
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог
законодавства та його дотримання.

З наведеного, та зважаючи що акт
перевірки на час розгляду спору є
чинним, викладені у ньому факти судом
приймаються як належні докази, які
засвідчують вчинення відповідачем
правопорушення природоохоронного
законодавства.

Як вбачається із матеріалів
справи, відповідач здійснював
спеціальне водокористування без
відповідного дозволу з 19.05.2012р. до
25.03.2013року.

Відтак, протягом зазначеного періоду
приватним підприємцем самовільно
використовувалась вода для поповнення
ставка, внаслідок втрат на
випаровування та фільтрацію. Забір
поверхневої води у рік відповідно до
дозволу на спеціальне
водокористування № УКР-2020 "А"/ТЕР
складає 135,3 м.куб/ добу.

Таким чином, господарюючим суб'єктом
упродовж 2012-2013 років самовільно
використано із поверхневих вод 41 807,7 м3
води.

Стаття 68 Закону України "Про
охорону навколишнього природного
середовища" та ч. 1 ст. 111 Водного кодексу
України передбачають, що підприємства,
установи, організації та громадяни
зобов'язані відшкодовувати шкоду,
заподіяну ними внаслідок порушення
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища, в
порядку та розмірах, встановлених
законодавством України.

За обрахунками контролюючого
органу, сума заподіяних відповідачем
збитків внаслідок самовільного
водокористування становить 14009,76 грн. (
копія розрахунку у справі).

З метою досудового врегулювання спору,
Державною екологічною інспекцією у
Тернопільській області направлено
відповідачу претензію №1-1/6355 від
13.12.2013р. для добровільного
відшкодування ним 14 009,76 грн. збитків,
яка залишена останнім без відповіді та
задоволення.

Разом з тим, із долученого до позовної
заяви пояснення Юркова С.Л.
уповноваженого на підставі
довіреності Серія ВРІ № 504128 від 22.03.2011р.
бути представником та вчиняти юридичні
дії від імені відповідача по справі,
вбачається, що з 19.05.2012р. по 25.03.2013р.
орендовані підприємцем ставки не
експлуатувались. Даний факт
зафіксований і матеріалами перевірки.

Водночас, суд враховує, що спірні суми
приватному підприємцю нараховані за
самовільне використання води, яка
збиралась із поверхневих природних
водотоків для поновлення ставків
втратами на випаровування та
фільтрацію , а відтак від спуску ставка
не залежали.

Слід також зазначити, що поповнення
втрат на фільтрацію та випаровування є
однією із складових при розрахунку
водоспоживання для видачі дозволу на
спеціальне водокористування, якого
протягом періоду з 19.05.2012р. по 25.03.2013р. у
ФОП ОСОБА_2 не було.

З огляду на наведене, суд констатує, що
нездійснення підприємцем
господарської діяльності з
вирощування риби не є підставою для
звільнення від відповідальності за
порушення вимог ст.ст. 44, 49 Водного
кодексу України.

При цьому, суд враховує, що в силу ст. 33
ГПК України, обов'язок у доведенні
обставин, на які сторона посилається як
на підставу своїх заперечень,
покладається на відповідача.

В свою чергу, невиконання учасником
судового процесу покладених на нього
процесуальним законодавством
обов'язків, як і не бажання останнього
реалізувати в повному обсязі свої
процесуальні права не можуть слугувати
перешкодою для вирішення спору по суті.

Враховуючи наведене вище, з огляду на
порушення відповідачем норм
природоохоронного законодавства та
відсутність в матеріалах справи
доказів відшкодування заподіяних
збитків, господарський суд дійшов
висновку, що заявлені вимоги
підлягають до задоволення у повному
обсязі, оскільки підтвердженні
матеріалами справи, ґрунтуються на
вимогах чинного законодавства.

Статтею 49 ГПК України передбачено, якщо
спір виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.
Судовий збір, від сплати якого позивач
у встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету.

Згідно з п.12 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про
судовий збір" від 08.07.2011р. № 3674-VI до осіб,
звільнених від сплати судового збору
відносяться органи прокуратури - при
здійсненні своїх повноважень.

Відповідно до ст. 4 вищевказаного
закону, судовий збір справляється у
відповідному розмірі від мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі,
встановленої законом на 1 січня
календарного року, в якому відповідна
заява або скарга подається до суду, у
відсотковому співвідношенні до ціни
позову та у фіксованому розмірі.
Пунктом 2.1 вказаної статті передбачено,
що за подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру
судовий збір сплачується за ставкою - 2
відсотки ціни позову, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати (1
827 грн.) та не більше 60 розмірів
мінімальних заробітних плат (73080 грн.).

Приймаючи до уваги, що прокурор
звернувся до господарського суду
28.01.2014р., судовий збір у розмірі 1 827 грн.
покладається на відповідача та
стягується у дохід Державного бюджету
України.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 1, 2, 20, 22, 33, 35, 43, 44, 49, 75, 82, 83, 84, 85, 115-117
ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 АДРЕСА_1
(ідентифікаційний код НОМЕР_1) 14 009
(чотирнадцять тисяч дев'ять) грн. 76 коп.
збитків, заподіяних державі
самовільним водокористуванням в
наступних частинах:

- 30%, що становить 4 202 (чотири тисячі
двісті дві) грн. 93 коп. в доход
спеціального фонду Державного бюджету
України;

- 50%, що становить 7 004 (сім тисяч чотири)
грн. 88 коп. в доход спеціального фонду
місцевого бюджету Борщівської
сільської ради;

- 20%, що становить 2 801( дві тисячі
вісімсот одну) грн. 95 коп. в доход
спеціального фонду місцевого бюджету
Тернопільської обласної ради на р/р
0608, код бюджету 24062100, МФО 838012,
ідентифікаційний код одержувача 36488038 в
ГУДКСУ у Тернопільській області.

3. Стягнути з Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 АДРЕСА_1
(ідентифікаційний код НОМЕР_1) в дохід
Державного бюджету України на рахунок
3002 у ГУ ДКСУ у Тернопільській
області, одержувач УДКСУ м. Тернопіль,
код класифікації доходів бюджету 22030001,
, МФО 838012, призначення
платежу: "Судовий збір", код 03500022, Пункт
2.1; - 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять
сім) грн. судового збору.

4. Накази видати після набрання
рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не
набрало законної сили, сторони мають
право подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня підписання
рішення через місцевий господарський
суд.

Суддя
О.В. Руденко

Повний текст

рішення складено 14.03.2014р.