м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/25196/13 12.03.14

За позовом Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Київській області

До Управління Державної
пенітенціарної службі України в місті
Києві та

Київській області

Про стягнення 74 163,08 грн.

Суддя Гавриловська І.О.

У судових засіданнях брали участь
представники учасників судового
процесу:

від позивача: Дорошенко М.М. -
дов. № 6 від 05.01.2014 р.

від відповідача: Волощенко Н.В. -
дов. № 1 від 17.01.2014 р.

ОБСТАВИНИ
СПРАВИ:

Головне управління Міністерства
внутрішніх справ України звернулось до
Господарського суду м. Києва з позовом
до Управління Державної
пенітенціарної служби України в місті
Києві та Київській області про
стягнення суми заборгованості за
спожиті комунальні послуги за період з
01.1.2010 р. до 01.11.2013 р. в розмірі 74 163,08 грн.,
у зв'язку з неналежним виконанням
зобов'язань за договором оренди
державного майна від 28.06.2001 р. та
додатковими угодами до нього.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 26.12.2013 р. за даним позовом
порушено провадження у справі №
910/25196/13; розгляд справи призначено на
20.01.2014 р.; зобов'язано сторін надати
певні документи.

Представник позивача в судовому
засіданні 20.01.2014 р. вимоги ухвали суду
від 26.12.2013 р. не виконав.

Представник відповідача в судовому
засіданні 20.01.2014 р. надав суду відзив на
позовну заяву, який залучено до
матеріалів справи; заявив клопотання
про відкладення розгляду справи для
надання йому можливості ознайомитися з
матеріалами справи.

У судовому засіданні 20.01.2014 р.,
керуючись ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено перерву до 10.02.2014 р. для
повторного витребування у сторін
документів на виконання вимог ухвали
суду від 26.12.2013 р.

Представник позивача в судовому
засіданні 10.02.2014 р. надав суду документи
на виконання вимог ухвали суду від
26.12.2013 р., які залучено до матеріалів
справи.

Представник відповідача в судовому
засіданні 10.02.2014 р. надав суду
доповнення до відзиву на позовну заяву
та документи на виконання вимог ухвали
суду від 26.12.2013 р., які залучено до
матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, суд
оголосив перерву в судовому засіданні
10.02.2014 р. до 12.02.2014 р. о 15:30 год. для
повторного витребування у позивача
розгорнутого, деталізованого
помісячного розрахунку позовних вимог
та актів виконаних робіт, які не
оплачено.

Представник позивача в судовому
засіданні 12.02.2014 р. заявив клопотання
про відкладення розгляду справи для
надання йому можливості представити
суду додаткові докази у справі, у
зв'язку з чим представники сторін
заявили клопотання про продовження
строку розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та
розглянувши дані клопотання, суд їх
задовольнив та оголосив перерву в
судовому засіданні 12.02.2014 р. до 05.03.2014 р.
о 09:40 год. для повторного витребування у
позивача розгорнутого, деталізованого
розрахунку позовних вимог та актів
виконаних робіт, які не оплачено.

Представник позивача в судовому
засіданні 05.03.2014 р. надав суду документи
на виконання вимог ухвали суду від
26.12.2013 р., які залучені до матеріалів
справи; позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні 05.03.2014 р. проти позову
заперечив в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд
оголосив перерву в судовому засіданні
05.03.2014 р. до 12.03.2014 р. для витребування у
сторін копій всіх додаткових угод з
додатками.

Представник позивача в судовому
засіданні 12.03.2014 р. повторно підтримав
позовні вимоги та просив їх
задовольнити; надав суду документи на
виконання вимог ухвали суду, які
залучені до матеріалів справи.

Представник відповідача в судовому
засіданні 12.03.2014 р. проти позову
повторно заперечив; на виконання вимог
ухвали суду надав документи, які
залучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 12.03.2014 р. суд
оголосив вступну та резолютивну
частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між Головним управлінням Міністерства
внутрішніх справ України в Київській
області (орендодавець) та Управлінням
Державного департаменту України з
питань виконання покарань в м. Києві та
Київській області, правонаступником
якого є Управління Державної
пенітенціарної служби України в м.
Києві та Київській області, (орендар)
28.06.2001 р. був укладений договір оренди
державного майна (надалі - договір
оренди), відповідно до умов якого
орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне володіння та
користування частину
адміністративного будинку в м. Києві по
вулиці Воздвиженська, 2, площею 1 065,0
кв.м., що знаходиться на балансі У МВС
України в Київській області. Вартість
будинку станом на 01.07.2001 р. становить 238
730,00 грн.

Додатковими угодами № 5 від 10.02.2010 р., №
255 від 17.05.2010 р., № 18 від 24.03.2011 р., № 00100
від 01.07.2011 р., № Г-13 від 29.05.2012 р., № Г-38 від
06.12.2012 р., № Г-103 від 15.05.13 р. та додатками
до них сторони узгодили зміни щодо
терміну дії договору оренди, порядку
розрахунків та суми договору.

Умови зазначеного договору свідчать
про те, що за своєю правовою природою
він є договором оренди.

Згідно з частиною 1 статті 283
Господарського кодексу України, за
договором оренди одна сторона
(орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у
користування майно для здійснення
господарської діяльності.

У відповідності до частини 6 статті 283
Господарського кодексу України, до
відносин оренди застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом.

Відповідно до пункту 2.1. договору
оренди, вступ орендаря у володіння та
користування майном настає одночасно з
підписанням сторонами договору та акта
прийому-передачі вказаного майна.

Пунктом 2.2 договору оренди встановлено,
що передача майна в оренду не спричиняє
передачу орендарю права власності на
це майно. Власником орендованого майна
залишається орендодавець. А орендар
володіє і користується ним протягом
строку оренди.

Згідно з пунктом 2.3 договору оренди,
передача майна в оренду здійснюється
за вартістю, визначеною в акті оцінки
цього майна, складеного згідно з
відповідною методикою. Затвердженою
КМУ.

Відповідно до пункту 2.4 договору
оренди, вартість майна, що повертається
орендарем орендодавцю, визначається на
підставі передаточного балансу та акта
оцінки складеного за даними
інвентаризації майна на момент
припинення договору оренди, звіреного
з актом прийому-передачі державного
майна в оренду. Майно вважається
поверненим орендодавцеві з моменту
підписання сторонами акта
прийому-передачі.

Пунктом 2.51 договору оренди сторони
погодили, що у разі припинення цього
договору майно повертається орендарем
орендодавцю. Майно вважається
поверненим орендодавцю з моменту
підписання сторонами акту
приймання-передачі.

У відповідності до п. п. 3.1. та 3.2.
договору оренди, орендна плата
визначається на підставі Методики
розрахунку орендної плати.
Затвердженої КМУ; розмір орендної
плати переглядається на вимогу однієї
із сторін в разі зміни методики її
розрахунку, змін централізованих цін і
тарифів, та в інших випадках,
передбачених чинним законодавством.

Згідно з пунктами 4.2. та 4.5. договору
оренди, орендар зобов'язується
своєчасно і в повному обсязі вносити
орендну плату; щомісячно сплачувати на
рахунок орендодавця плату за
використану електроенергію, воду,
теплоенергію та каналізаційні послуги
згідно розрахунків (додатки 1, 2,3).

Пунктом 8.1. договору оренди визначено,
що за невиконання або неналежне
виконання зобов'язань за договором
оренди сторони несуть
відповідальність, передбачену чинним
законодавством України.

Відповідно до пунктів 9.1. та 9.5. договору
оренди, цей договір діє з 01.07.2001 р. до
01.07.2002 р. строком на один рік; у випадку
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення або зміну договору після
закінчення строку протягом одного
місяця, він вважається продовженим на
той самий строк і на тих самих умовах,
які були передбачені договором.

Позивач пояснив суду, що з 01.01.2010 р. до
01.11.2013 р. відповідач неналежним чином
виконував зобов'язання щодо сплати за
комунальні послуги в орендованому
приміщенні, у зв'язку з чим у нього
виникла заборгованість станом на 01.07.2013
р. у розмірі 74 163,08 грн., що
підтверджується довідкою розрахунків
між ГУ МВС України в Київській області
та Управлінням Державної
пенітенціарної служби України в м.
Києві та Київській області, виданою
Управлінням фінансового забезпечення
та фінансового обліку ГУ МВС України в
Київській області.

За таких обставин Головне управління
Міністерства внутрішніх справ України
звернулось до Господарського суду м.
Києва з позовом до Управління
Державної пенітенціарної служби
України в місті Києві та Київській
області про стягнення суми
заборгованості за спожиті комунальні
послуги за період з 01.1.2010 р. до 01.11.2013 р. в
розмірі 74 163,08 грн., у зв'язку з
неналежним виконанням зобов'язань за
договором оренди державного майна від
28.06.2001 р. та додатковими угодами до
нього.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки; підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України
визначено, що договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
та доповненнях до нього просив суд
відмовити позивачу в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі,
оскільки ним виконані зобов'язання за
спірним договором та додатковими
угодами до нього в повному обсязі.

Судом встановлено, що згідно з п. 4.5.
договору оренди державного майна від
28.06.2001 р. сторони домовились, що орендар
зобов'язується щомісячно сплачувати на
рахунок орендодавця плату за
використану електроенергію, воду,
теплоенергію та каналізаційні послуги
згідно розрахунків (додатки 1,2 ,3).

В ході виконання договору між
сторонами підписувались додаткові
угоди № 5 від 10.02.2010 р., № 255 від 17.05.2010 р.,
№ 18 від 24.03.2011 р., № 00100 від 01.07.2011 р., № Г-13
від 29.05.2012 р., № Г-38 від 06.12.2012 р., № Г-103
від 15.05.13 р. та додатками 1, 2, 3 до них.

У відповідності до вищевказаних
додаткових угод, відшкодування
комунальних послуг орендарем
здійснюється на підставі виставлених
рахунків та актів наданих послуг
орендодавцем.

З пояснень представників сторін та з
наданих документів випливає, що
відповідач повністю сплатив позивачу
вартість комунальних послуг,
встановлених у додаткових угодах,
зокрема, за додатковою угодою № Г-103 від
15.05.2013 р. були в повному обсязі виконані
договірні зобов'язання, сплачено за
КЕКВ 2271 - 131 000,00 грн., за КЕКВ 2272 - 1 400,00
грн.. за КЕКВ 2273 - 40 000,00 грн., що
підтверджується актом звіряння
розрахунків на відшкодування за
комунальні послуги від 17.06.2013 р. на суму
73 854,26 грн., платіжними дорученнями № 1006
від 18.06.2013 р. на суму 49 500,00 грн., № 1324
від 19.08.2013 р. на суму 10 645,50 грн., № 1007 від
18.06.2013 р. на суму 438,68 грн., № 1008 від 18.06.2013
р. на суму 13 270,08 грн.; актом про
відшкодування за надані комунальні
послуги від 11.07.2013 р. на суму 3 427,19 грн. та
платіжними дорученнями № 1138 від 12.07.2013
р. на суму 109,67 грн., № 1137 від 12.07.2013 р. на
суму 3 317,52 грн.,; актом про відшкодування
за надані комунальні послуги від 01.08.2013
р. на суму 3 427,19 грн. та платіжними
дорученнями № 1284 від 01.08.2013 р. на суму
109,67 грн., № 1285 від 01.08.2013 р. на суму 3 317,52
грн.; актом про відшкодування за надані
комунальні послуги від 28.08.2013 р. на суму
3 427,19 грн. та платіжним дорученнями № 1434
від 29.08.2013 р. на суму 109,67 грн., № 1435 від
29.08.2013 р. на суму 3 317,52 грн.; актом про
відшкодування за надані комунальні
послуги від 25.09.2013 р. на суму 3 427,19 грн.
та платіжними дорученнями № 1580 від
27.09.2013 р. на суму 109,67 грн., № 1581 від 27.09.2013
р. на суму 3 317,52 грн.; актом про
відшкодування за надані комунальні
послуги від 29.10.2013 р. на суму 20 048,50 грн.
та платіжним дорученням № 1745 від 31.10.2013
р. на суму 20 048,50 грн.; актом про
відшкодування за надані комунальні
послуги від 29.10.2013 р. на суму 3 427,19
грн. та платіжними дорученнями № 1743 від
31.10.2013 р. на суму 109,67 грн., № 1744 від 31.10.2013
р. на суму 3 317,52 грн.; актом про
відшкодування за надані комунальні
послуги від 25.11.2013 р. на суму 3 427,19 грн. та
платіжними дорученнями № 1872 від 26.11.2013
р. на суму 109,67 грн., № 1873 від 26.11.2013 р. на
суму 3 317,52 грн.; актом про відшкодування
за надані комунальні послуги від 25.11.2013
р. на суму 20 048,50 грн. та платіжним
дорученням № 1871 від 26.11.2013 р. на суму 20
048,50 грн.; актом про відшкодування за
надані комунальні послуги від 20.12.2013 р.
на суму 3 427,19 грн. та платіжними
дорученнями № 2182 від 23.12.2013 р. на суму
109,67 грн., № 2184 від 23.12.2013 р. на суму 3 317,52
грн.; актом про відшкодування за надані
комунальні послуги від 20.12.2013 р. на суму
20 048,48 грн. та платіжним дорученням № 2181
від 23.12.2013 р. на суму 20 048,48 грн.; актом про
відшкодування за надані комунальні
послуги від 23.12.2013 р. на суму 10 982,83 грн.
та платіжними дорученнями № 2190 від
24.12.2013 р. на суму 84,05 грн., № 2189 від 24.12.2013
р. на суму 189,76 грн., № 2191 від 24.12.2013 р. на
суму 10 709,02 грн.; актом про відшкодування
за надані комунальні послуги від 23.12.2013
р. на суму 3 427,10 грн. та платіжними
дорученнями № 2188 від 24.12.2013 р. на суму
109,58 грн., № 2187 від 24.12.2013 р. на суму 3 317,52
грн.

Позивач в судовому засіданні 05.03.2014 р.
визнав, що відповідачем повністю
сплачені суми, передбачені додатковими
угодами та актами про надані
комунальні послуги. Однак стверджує, що
ці суми не покривають фактичних витрат
позивача на комунальні послуги. При
цьому, належних доказів понесених
витрат, які потрібно відшкодувати, суду
не надав і пояснив, що таких доказів
немає

Посилання представника позивача на те,
що додаткові угоди укладалися лише на
суму бюджетних надходжень, не
підтверджуються належними доказами і
не можуть слугувати обґрунтуванням
того, що фактичні витрати орендодавця
були більшими.

Також у відзиві на позовну заяву
відповідач зазначив, що позивач до
розрахунку заборгованості включив 2010
рік. При цьому, за 2010 рік здійснено
повністю розрахунок між сторонами, а
також сплинув строк позовної давності
для нарахування вимог за цей період.

Крім того, відповідач вказав, що ГУ МВС
України в Київській області не
дотримано порядок досудового
врегулювання спору, зокрема, не
надсилались претензії та не було
направлено копії позовної заяви з
доданими до неї документи, як це
передбачено ст. 56 ГПК України.

Господарський суд не приймає дані
доводи до уваги, оскільки в матеріалах
справи містяться належні докази
направлення копії позовної заяви та
доданих до неї документів на адресу
відповідача, зокрема, фіскальний чек
УДППЗ «Укрпошта» № 2186 від 20.12.3013 р. та
опис вкладень в цінний лист К-1 714 з
відтиском штампу відділення поштового
зв'язку.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства та організації мають
право звертатися до господарського
суду згідно з встановленою
підвідомчістю господарських справ за
захистом своїх порушених прав та
охоронюваних законом інтересів.

При цьому варто відзначити, що
обмеження заявників у праві на судовий
захист шляхом відмови у задоволенні
позову за відсутності доказів
попереднього їх звернення до сторони з
вимогами, оформленими в інший спосіб,
ніж позов (відмінними від нього),
фактично призводить до порушення
принципів верховенства права,
доступності судового захисту,
суперечить положенням частини другої
статті 124 Конституції України та
позиції Конституційного Суду України в
рішенні від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 у
справі за конституційним зверненням
щодо офіційного тлумачення положень
частини другої статті 124 Конституції
України (справа про досудове
врегулювання спорів), згідно з якою
вирішення правових спорів у межах
досудових процедур є правом, а не
обов'язком особи, яка потребує такого
захисту (аналогічна правова позиція
викладена у постанові Верховного Суду
України від 28.11.2011 року у справі №
43/308-10).

Стосовно заяви відповідача у відзиві
на позовну заяву про сплив строку
позовних вимог щодо стягнення
заборгованості за 2010 р. у розмірі 7 136,16
грн., то господарський суд зазначає
наступне.

У відповідності до п. 2.2. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013 р. № 10 «Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів» із змінами і
доповненнями, внесеними постановою
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013 р. № 13, за змістом
частини першої статті 261 ЦК України
позовна давність застосовується лише
за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

Оскільки не порушено право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого звернувся він до
суду, у зв'язку з чим господарський суд
відмовляє в задоволенні позовних
вимог, то і застосування строку
позовної давності є безпідставним.

Таким чином, оскільки наявні у справі
матеріали свідчать про
необґрунтованість вимоги позивача
щодо стягнення суми боргу за
комунальні послуги у розмірі 74 163,08
грн., позивач не довів суду належними і
допустимими доказами неналежного
виконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором оренди
державного майна від 28.06.2001 р., то
позовна вимога Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
до Управління Державної
пенітенціарної служби України в місті
Києві та Київській області про
стягнення суми заборгованості за
спожиті комунальні послуги за період з
01.1.2010 р. до 01.11.2013 р. в розмірі 74 163,08 грн.,
у зв'язку з неналежним виконанням
зобов'язань за договором оренди
державного майна від 28.06.2001 р. та
додатковими угодами до нього,
визнається судом такою, що не підлягає
задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 525, 526, 530, 534, 546, 549, 551, 651, 653, 625, 629, 762,
785 Цивільного кодексу України, ст. ст. 192,
193, 283, 291 Господарського кодексу України
ст. ст. 32, 33, 44, 47, 49, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. У позові відмовити повністю.

2. Дане рішення набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня складення його повного тексту і
може бути оскаржене в порядку,
передбаченому чинним законодавством
України

Повне рішення складено 17.03.2014 р.

Суддя
І.О. Гавриловська