ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2014 року
Справа № 11/091-12

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г.
(доповідач)

суддів: Подобєда І.М., Дарміна М.О.

секретар судового засідання:
Погорєлова Ю.А.

представники сторін:

від відповідача: Маслянікова І.О.,
довіреність №б/н від 20.12.12,
представник;

Представник позивача у судове
засідання не з'явився. про час та місце
судового розгляду справи повідомлений
належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Комплекс Агромарс",
с. Гаврилівка Вишгородського району
Київської області на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 27.11.2013 року у справі № 11/091-12

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Комплекс Агромарс",
с. Гаврилівка

до Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Виробничо-комерційна фірма "Гермес",

м. Дніпропетровськ

про визнання договору поставки
недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

До господарського Київської області
звернулося з позовною заявою
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Комплекс Агромарс"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Виробничо-комерційна фірма "Гермес"
про визнання договору поставки №
11-1484/БФ-Ю від 12.08.2011р. недійсним.

Позовні вимоги мотивовані
посиланням позивача на недійсність
договору поставки № 11-1484/БФ-Ю від 12
серпня 2011 року у зв'язку з підписанням
договору генеральним директором
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Комплекс Агромарс"
за допомогою факсиміле; на фіктивність
договору, який не спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним; а також на не
досягнення на момент підписання
договору згоди між позивачем та
відповідачем щодо істотних умов
договору, а саме відсутність
визначення асортименту, кількості,
якості товару та ціни (т. 1 а.с. 3-6).

Ухвалою господарського суду
Київської області від 24.10.2012 року
справа передана по територіальності до
господарського суду Дніпропетровської
області. (а.с. 68 том 1).

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 27.11.2013
року (головуючий суддя -
Крижний О.М., судді Колісник І.І.,
Мартинюк С.В.) в задоволенні позову
відмовлено у повному обсязі.
Вмотивовуючи рішення, суд послався на
те, що спірний договір поставки №
11-1484/БФ-Ю від 12.08.2011 року не є фіктивним,
так як спрямований на досягнення
конкретної мети - поставки товару і є
таким, що має реальні правові наслідки,
сторонами досягнуто всіх істотних умов
договору, його зміст не суперечить
вимогам чинного законодавства,
позивачем спірний договір було
частково виконано, що свідчить про
схвалення умов даного договору, а отже,
підстав для визнання його недійсним,
відповідно до ст.ст.203, 215 ЦК України, не
має.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду, Товариство з
обмеженою відповідальністю "Комплекс
Агромарс" звернулося до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою в якій просить рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 27.11.2013 року скасувати, та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована
наступними доводами:

- між сторонами не досягнуто письмової
згоди про використання факсимільного
відтворення підпису;

- не досягнуто на момент підписання
договору згоди між позивачем та
відповідачем щодо істотних умов
договору, а саме відсутнє визначення
асортименту, кількості, якості та ціни
товару;

- надані відповідачем рахунок-фактура,
видаткова накладна та інші первинні
документи не відносяться до даного
договору, та не були отримані
позивачем;

- позивач не надавав відповідачу
жодної заявки на поставку продукції;

- позивач не отримував від відповідача
товар за даним договором, що свідчить
про його фіктивність, оскільки договір
не був спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним
(т. 3 а.с. 55-59).

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу вважає рішення господарського
суду Дніпропетровської області
законним та обґрунтованим, просить
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення залишити без
змін. Відповідач зазначає, що на
виконання спірного договору поставки
№ 11-1484/БФ-Ю від 12 серпня 2011 року ним
здійснено поставку товару (олії
соняшникової) на загальну суму 248 200,00
грн., що підтверджується
рахунком-фактурою № 78 від 12.08.2011 року,
видатковою накладною № 78 від 12.08.2011
року та товарно-транспортною накладною
01АБ від 05.10.2011 року, тому посилання
позивача на те, що спірний договір не
направлений на реальне настання
наслідків є безпідставним. З огляду на
приписи статті 241 Цивільного кодексу
України відповідач вважає також
безпідставним і посилання позивача на
відсутність підпису особи з його боку у
спірному договорі.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
08.01.2014 року прийнято апеляційну скаргу
до розгляду.

В судове засідання, призначене на 27.01.2014
року, представник позивача не з'явився,
про день, час, місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення - судової повістки
(ухвали), яке отримане позивачем 13.01.2014
року (т. 3 а.с. 70).

В судові засідання, призначені на 10.02.2014
року та 03.03.2014 представник позивача
повторно не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, про що свідчать повідомлення про
вручення поштового відправлення (т. 3
а.с. 78, 85).

Беручи до уваги строки розгляду
апеляційної скарги, передбачені ст. 102
ГПК України, а також враховуючи, що
наявні у справі докази дозволяють
визначитися відносно законності
оскаржуваного рішення, судова колегія
дійшла висновку про можливість
розгляду справи у відсутність
представника позивача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи 12.08.2011 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
виробничо-комерційною фірмою "Гермес"
(постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Комплекс
Агромарс" (покупець) був укладений
договір поставки № 11-1484/БФ-Ю,
відповідно до п. 1.1 якого на умовах і в
порядку, передбаченими цим договором,
постачальник зобов'язується поставити
та передати у власність покупця товар,
а покупець зобов'язується прийняти цей
товар і своєчасно здійснити його
оплату.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що
предметом договору є олія соняшникова,
що надалі іменується - товар і
зазначається у рахунках-фактурах на
кожну окрему партію поставки.

Відповідно до п. 2.1 договору
кількість, одиниця виміру, ціна за
одиницю товару зазначаються у
рахунках-фактурах та накладних
документах на кожну окрему партію
товару. Товар, що поставляється за цим
договором, повинен відповідати
державним стандартам України та
технічним умовам і підтверджуватися
сертифікатом якості або іншими
документами, які є необхідними для
товару даного виду згідно з вимогами
чинного законодавства України (п. 2.2
договору).

Згідно п. 2.3. договору товар має
відповідати наступним вимогам ГОСТ
27149-95 ТУ:

Кислотне число, мг КОН/гр. - Не більше
1,50%.

Перекисне число, ммоль/кг - Не менше
4,00%.

Температура спалаху
-----------------------

Запах і смак - Притаманні олії
соняшниковій без стороннього запаху та
присмаку.

Прозорість - Прозора, допустимо легке
помутніння, без осаду.

Сторонні домішки (каміння, скло,
земля та інше) - Не допускається.

Пунктом 3.1 договору передбачено,
що поставка товару на об'єкт замовника
здійснюється постачальником на умовах
DDР Бориспіль (Delivered duty paid - Boryspil)
відповідно до офіційних правил
тлумачення торговельних термінів
Міжнародної торгової палати
ІНКОТЕРМС-2000 (видання МТП № 560, введені
в дію з 01.01.2000 р.), що застосовуються з
урахуванням особливостей положень
даного договору.

Термін "DDР - Boryspil " означає, що
постачальник здійснює поставку
покупцю товару в названому місці
призначення та несе всі витрати і
ризики, пов'язані з доставкою товару до
складу покупця, що знаходяться за
адресою: Україна, 08300, Київська обл.,
м. Бориспіль, вул. Привокзальна, 46.
(п. 3.2 договору).

У пункті 9.1 даного договору
зазначено, що цей договір набирає
чинності з моменту підписання його
сторонами і діє до 31 грудня 2011 року, але
в будь-якому випадку до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
за цим договором.

Згідно пункту п. 4.5 договору розрахунки
за кожну поставлену партію товару
здійснюється у безготівковому порядку
на умовах відстрочення платежу шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок постачальника
протягом 21 (двадцяти одного)
календарного дня з дати поставки
товару та підписання сторонами
видаткових накладних. Датою оплати
вважається дата списання банком
грошових коштів з розрахункового
рахунку покупця (п. 4.6 договору).

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено судом першої
інстанції Товариством з обмеженою
відповідальністю виробничо-комерційна
фірма "Гермес" на виконання договору
поставки № 11-1484/БФ-Ю від 12.08.2011 року було
здійснено поставку Товариству з
обмеженою відповідальністю "Комплекс
Агромарс" товару (олії соняшникової)
відповідно до видаткової накладної № 78
від 12 жовтня 2011 року на суму 248200,00 грн.,
на якій стоїть штамп філії позивача та
підпис уповноваженої особи про
отримання товару (т. 2 а.с. 186).

Поставка товару також
підтверджується товарно-транспортною
накладною № 01АБ від 05.10.2011 року, на якій
стоїть штамп філії позивача та підпис
уповноваженої особи про отримання
товару, а також штамп лабораторії
позивача про дозвіл на в'їзд для
відібрання проб олії соняшникової (т. 2
а.с. 108).

На оплату поставленого товару
позивачем було виставлено
рахунок-фактури № 78 від 12 жовтня 2011
року на суму 248200,00 грн. (т. 2 а.с. 103).

ТОВ виробничо-комерційна фірма
"Гермес" на поставку товару було
виписано ТОВ "Комплекс Агромарс"
податкову накладну з відомостями щодо
податкових зобов'язань на підставі
договору поставки від 12.08.2011 року № 11-1484
(т. 2 а.с. 104).

Також, господарським судом
встановлено, що позивач для отримання
товару (олії соняшникової) за
рахунком-фактурою № 78 від 12.10.2011 року
видав довіреність № БК-444 від 12.10.2011
року на ім'я Лазаревої Ольги Іванівни,
яка підписана від імені керівника
підприємства та головного бухгалтера
(т. 2 а.с. 106).

Виконуючи вимоги постанови Вищого
господарського суду України від 23.04.2013
року, господарським судом досліджено
питання про розбіжності у датах
поставки товару та виписування
податкової накладної, видаткової
накладної та рахунку-фактури, і
встановлено, що відповідачем 05.10.2011
року було відвантажено товар і
оформлено товарно-транспортну
накладну, яка є підтвердженням того, що
товар було відвантажено зі складу
відповідача. 12.10.2011 року відбулась
поставка товару на склад позивача,
фактом підтвердження отримання товару
позивачем є виписана Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Виробничо-комерційна фірма "Гермес"
податкова накладна, складена на повну
поставку товару, а також видаткова
накладна, що містить підпис довіреної
особи, яка отримала поставлений товар.
Тому суд вважає встановленим факт
поставки товару згідно спірного
договору.

Зазначене підтверджується письмовими
поясненнями приватного підприємця
Моторіна А.Є. (т. 2 а.с. 165) та відповідає
Пункту 3.1 договору поставки, відповідно
до якого поставка товару на об'єкт
замовника здійснюється постачальником
на умовах DDР Бориспіль.

Крім того, на виконання вимоги
постанови Вищого господарського суду
України від 23.04.2013 року, з метою:

- дослідження питання чи було здійснено
поставку товару за спірним договором;

- встановлення особи, яка отримала
товар за спірним договором, оскільки
відповідно до наявної у справі копії
видаткової накладної № 78 від 12.10.2011
року неможливо встановити особу
(прізвище), яка отримала товар за
спірним договором від імені ТОВ
"Комплекс Агромарс" Бориспільська
філія;

- встановлення особи, яка видала
довіреність № БК-444 від 12.10.2011 року на
ім'я Лазаревої Ольги Іванівни на
отримання від ТОВ
«Виробничо-комерційна фірма «Гермес»
цінностей за РФ № 78 від 12.10.2011 року,
оскільки на довіреності наявні підписи
від імені керівника підприємства,
головного бухгалтера та печатка
позивача, але відсутні прізвища осіб,

господарським судом зобов'язано
позивача надати: довідку за підписом
керівника позивача з зазначенням
посадової особи, яка поставила на
спірний договір відтиск факсиміле
підпису генерального директора Сігал
М.А. та печатку позивача; реєстри
виданих та отриманих податкових
накладних; журнал реєстрації
довіреностей ТОВ «Комплекс Агромарс»;
податкові декларації з податку на
додану вартість та розшифровки
податкових зобов'язань та податкового
кредити в розрізі контрагентів.

Однак, вищезазначені вимоги
господарського суду позивачем
залишено без виконання з мотивів
неналежності вищезазначених
документів до спірних правовідносин (т.
2 а.с. 177).

З метою дослідження питання, чи було
здійснено поставку товару за спірним
договором, а саме дослідження, чи
відображено позивачем у податковому
обліку поставка товару за результатом
здійснених господарських операцій за
спірним договором, судом отримано
відповідь Вишгородської ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Київській області на запит суду,
відповідно до якої ТОВ "Комплекс
"Агромарс" до податкової звітності з
податку на додану вартість за жовтень
2011 року відображено податковий кредит
за податковою накладною № 78 від 12.10.2011
року, виданою ТОВ "Виробничо-комерційна
фірма "Гермес" у загальній сумі 248200,00
грн. (т. 3 а.с. 30, 38).

Отже, поставка товару відображена
позивачем у податковому обліку за
результатом здійснених у серпні-жовтні
2011 року господарських операцій за
спірним договором, що додатково
підтверджує факт отримання позивачем
соняшникової олії за договором
поставки від 12.08.2011 року № 11-1484/БФ-Ю.

Колегією суддів не приймаються до
уваги доводи апеляційної скарги щодо
недійсності спірного договору з огляду
на те, що рахунок-фактура відповідача
не містить посилання на спірний
договір, оскільки зазначена обставина
не впливає на недійсність договору з
підстав, передбачених статтями 203, 215
Цивільного кодексу України. Між тим,
посилання на поставку товару за
вказаним договором зафіксовано
відповідачем у видаткові накладній та
податковій накладній, виданій позивачу
та наданій суду.

Стосовно номеру договору поставки в
податковій накладній, відповідачем
надано пояснення, що у зв'язку з
обмеженою кількістю клітинок у формі
податкової накладної, що затверджена
наказом Державної податкової
адміністрації України від 21.12.2010 року №
9696, не було вміщено три символи - "БФЮ".

Таким чином, колегія суддів не
погоджується з доводами апеляційної
скарги про те, що позивач не отримував
від відповідача товар за даним
договором, що свідчить про його
фіктивність, оскільки на виконання
умов договору поставки № 11-1484/БФ-Ю від
12.08.2011 року відповідач здійснив
поставку товару позивачу, що
підтверджується видатковими та
податковими накладними, копії яких
знаходяться в матеріалах справи, та
свідчить про належне часткове
виконання зобов'язань за договором. При
чому, виконання відбулося не лише
відповідачем (поставка товару), алей
позивачем (прийняття товару).

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент його вчинення
стороною (сторонами) вимог, які
встановлені частиною першою-третьою,
п'ятою та шостою статті 203 цього
Кодексу, а саме: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Таким чином, вирішуючи по суті
переданий на розгляд господарського
суду спір про визнання недійсним
договору, суд повинен з'ясувати,
зокрема, підстави для визнання
недійсним договору, оскільки
недійсність правочину може наступати
лише з певним порушенням закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України, яка кореспондується
зі ст. 265 Господарського кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки, згідно ч. 2 ст. 712
Цивільного кодексу України,
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 656 Цивільного кодексу
України закріплено, що предметом
договору купівлі-продажу може бути
товар, який є у продавця на момент
укладення договору або буде створений
(придбаний, набутий) продавцем у
майбутньому.

Згідно ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Частиною 1 ст. 180 Господарського кодексу
України закріплено, що зміст
господарського договору становлять
умови договору, визначені угодою його
сторін, спрямованою на встановлення,
зміну або припинення господарських
зобов'язань, як погоджені сторонами,
так і ті, що приймаються ними як
обов'язкові умови договору відповідно
до законодавства.

Положенням ч. 2 ст. 180 Господарського
кодексу України передбачено, що
господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

Частиною 3 ст. 180 Господарського кодексу
України закріплено правило про те, що
при укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

За умовами ч. ч. 4, 5, 7 ст. 180
Господарського кодексу України умови
про предмет у господарському договорі
повинні визначати найменування
(номенклатуру, асортимент) та кількість
продукції (робіт, послуг), а також
вимоги до їх якості. Ціна у
господарському договорі визначається
в порядку, встановленому цим Кодексом,
іншими законами, актами Кабінету
Міністрів України. Строком дії
господарського договору є час,
впродовж якого існують господарські
зобов'язання сторін, що виникли на
основі цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що
предметом Договору є олія соняшникова,
що надалі іменується - товар і
зазначається у рахунках-фактурах (п. 1.2
договору), а п. п. 2.1., 2.3., 4.1. Договору
погоджено, що кількість та одиниця
виміру товару вказуються у
рахунках-фактурах та передбачається у
накладних документах на кожну окрему
партію товару, ціна одиниці та загальна
вартість партії товару визначається
рахунками-фактурами, товар має
відповідати вимогам ГОСТ 27149-95 ТУ.

Господарським судом попередньої
інстанцій досліджено, що п. п. 1.2., 2.3.
договору поставки № 11-1484/БФ-Ю сторони
погодили асортимент та якість товару, а
кількість та ціни товару, сторони
погодили вказаними видатковими
накладними та рахунками-фактури, які
оплачені позивачем.

Таким чином, колегія суддів не
погоджується з доводами апеляційної
скарги про те, що не досягнуто на момент
підписання договору згоди між
позивачем та відповідачем щодо
істотних умов договору, оскільки
обґрунтованим є висновок
господарського суду попередньої
інстанції, що умовами договору,
видатковими накладними та
рахунками-фактури погоджено такі
істотні умову, як асортимент,
кількість, якість та ціна товару.

Також, колегія суддів не погоджується з
доводами апеляційної скарги про
фіктивність договору з підстав того, що
він не був спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним, виходячи з наступного.

За умовами ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу
України правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 234 Цивільного кодексу
встановлено, що фіктивним є правочин,
який вчинено без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
цим правочином. Фіктивний правочин
визнається судом недійсним.

Колегія суддів апеляційної інстанції
зазначає, що для визначення правочину
фіктивним ознака вчинення його лише
для вигляду має бути властива діям обох
сторін правочину. Якщо одна сторона
діяла лише для вигляду, а інша -
намагалася досягти правового
результату, такий правочин не можна
визнати фіктивним.

Господарським судом першої інстанції
встановлено та підтверджено
матеріалами справи факт здійснення
відповідачем поставки позивачу товару
(олії соняшникової) згідно з договором
№ 11-1484/БФ-Ю від 12.08.2011 року, а
відповідачем, в свою чергу, прийняття
товару, що підтверджується видатковою
накладною, довіреністю на ім'я
Лазаревої Ольги Іванівни, яку позивач
видав для отримання товару за
відповідним рахунком-фактурою.

Необґрунтованими є доводи скаржника
стосовно фіктивності оскаржуваного
правочину з посиланням на ст. 234
Цивільного кодексу України з огляду на
наступне.

Згідно з п. 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" від
06.11.2009 року № 9 для визнання правочину
фіктивним необхідно встановити
наявність умислу всіх сторін
правочину. У разі, якщо на виконання
правочину було передано майно, такий
правочин не може бути кваліфікований
як фіктивний.

Господарським судом попередньої
інстанцій встановлено, що договір
поставки № 11-1484/БФ-Ю від 12.08.2011
року підписаний обома сторонами з
проставлянням печаток сторін, при
вчиненні якого використано
факсимільне відтворення підпису
генерального директора позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 207 Цивільного
кодексу України використання при
вчиненні правочинів факсимільного
відтворення підпису за допомогою
засобів механічного або іншого
копіювання, електронного підпису або
іншого аналога власноручного підпису
допускається у випадках, встановлених
законом, іншими актами цивільного
законодавства, або за письмовою згодою
сторін, у якій мають міститися зразки
відповідного аналога їхніх
власноручних підписів.

Відповідно до ст. 241 ЦК України
правочин, вчинений представником з
перевищенням повноважень, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки особи, яку він представляє,
лише у разі наступного схвалення
правочину цією особою. Правочин
вважається схваленим зокрема у разі,
якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання.

Схвалення дій представника юридичної
особи здійснюється шляхом, зокрема, так
званих конклюдентних дій, що свідчать
про прийняття правочину. Доказами
такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення до
другої сторони угоди чи до її
представника або вчинення дій, які
свідчать про схвалення угоди
(прийняття її виконання, здійснення
платежу другій стороні і т. ін.) Таким
чином, наступне схвалення юридичною
особою угоди, укладеної від її імені
представником, який не мав належних
повноважень, робить її дійсною з
моменту укладення.

Доказами такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення до
другої сторони угоди чи до її
представника (лист, телеграма,
телетайпограма тощо) або вчинення дій,
які свідчать про схвалення угоди
(прийняття її виконання, здійснення
платежу другій стороні). У такому
випадку, вимога про визнання угоди
недійсною з мотивів відсутності
належних повноважень представника на
укладення угоди задоволенню не
підлягає. Наступне схвалення юридичною
особою угоди, укладеної від її імені
представником, який не мав належних
повноважень, робить її дійсною з
моменту укладення.

Матеріалами справи встановлено факт
отримання позивачем товару від
відповідача, що згідно вимог ст.241 ЦК
України підтверджує схвалення
позивачем оскаржуваного правочину
своїми конклюдентними діями та
прийняття його до виконання.

Правочин має вчинятись у формі,
встановленій законом, однак
недодержання цієї вимоги, визначеної п.
4 ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України
не віднесено до підстав недійсності
правочину відповідно до вимог ч. 1 ст. 215
Цивільного кодексу України.

Також, безпідставними є доводи
скаржника стосовно не підписання
договору з боку ТОВ "Комплекс Агромарс",
як на умову недійсності договору з
огляду на те, що відсутність письмової
угоди на використання факсимільного
відтворення підпису не може бути
умовою для недійсності частково
виконаного договору, оскільки позивач
вчинив дії направлені на виконання
умов договору поставки.

Таким чином, дослідивши спірний
договір, колегією суддів встановлено,
що сторони домовилися про предмет
договору, щодо зобов'язань за ним (прав
і обов'язків), а також щодо
відповідальності, ціни, строку дії та
інших умов. З урахуванням викладеного,
а також наявних у матеріалах справи
доказів відносно прийняття сторонами
його до фактичного виконання, колегія
суддів вважає зазначений договір
укладеним.

Оцінюючи умови договору з точки зору
наявності обставин, з якими закон
пов'язує визнання угод недійсними,
колегія суддів дійшла висновку, що
оспорюваний позивачем договір
№11-1484/БФ-Ю від 12.08.2011 року відповідає
вимогам чинного законодавства,
наведеним вище.

Всі інші доводи скаржника не
спростовують висновків суду
попередньої інстанцій та зводяться до
переоцінки доказів, яким вже було
надано оцінку місцевим господарським
судом.

З огляду на обґрунтованість рішення
господарського суду, відповідність
висновків, викладених в рішенні,
обставинам справи та чинному
законодавству, вимоги скаржника про
скасування рішення є необґрунтованими
і не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України,
суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю "Комплекс
Агромарс", с. Гаврилівка
Вишгородського району Київської
області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 27.11.2013
року у справі № 11/091-12 залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови складено -
04.03.2014р.

Головуючий суддя
О.Г.
Іванов

Суддя
І.М.
Подобєд

Суддя
М.О.
Дармін