ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

17 березня 2014 року Справа № 906/249/13-г
Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Полякова Б.М., - головуючого (доповідач
у справі), Коваленка В.М., Короткевича
О.Є.,розглянувши касаційну скаргу
кооперативно-державного поліського
науково-виробничого селекційного
центру по м'ясному скотарству "Росія",
с. Велика Рача Житомирської області на
рішення від 25.06.2013 господарського суду
Житомирської області на постановувід
21.10.2013 Рівненського апеляційного
господарського судуу справі№ 906/249/13-г
господарського суду Житомирської
області за
позовомкооперативно-державного
поліського науково-виробничого
селекційного центру по м'ясному
скотарству "Росія", с. Велика Рача
Житомирської областідотовариства з
обмеженою відповідальністю
"Рачанське", с. Велика Рача Житомирської
областітретя особа, яка не заявляє
самостійні вимоги на предмет спору, на
стороні відповідача товариство з
обмеженою відповідальністю
"Селекційний центр "Україна", с. Велика
Рача Житомирської
областіпроповернення майна із чужого
незаконного користування

ВСТАНОВИВ:

Подана вдруге 24.01.2014
кооперативно-державним подільським
науково-виробничим селекційним
центром по м'ясному скотарству "Росія"
(далі - позивач) касаційна скарга на
рішення господарського суду
Житомирської області від 25.06.2013 та
постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 21.10.2013 у справі
№ 906/249/13-г не може бути розглянута Вищим
господарським судом України, оскільки
не відповідає вимогам розділу ХІІ1
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) з наступних
підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113
Господарського процесуального кодексу
України касаційна скарга не
приймається до розгляду і повертається
судом, якщо до скарги не додано
документів, що підтверджують сплату
судового збору у встановлених порядку
і розмірі.

Як вбачається, предметом судового
розгляду у даній справі є позовна
вимога про зобов'язання відповідача
повернути позивачу рухоме та нерухоме
майно - комплекс по переробці
сільськогосподарської продукції та 77
одиниць сільськогосподарської
техніки. Отже, даний спір за своєю суттю
є спором про витребування конкретного
майна з чужого незаконного володіння.

Слід зазначити, що судовий збір з
позовної заяви про витребування або
повернення майна визначається з
урахуванням вартості спірного майна,
тобто як зі спору майнового характеру.
При цьому за змістом пункту 3 частини
другої статті 54 і статті 55 ГПК України
обов'язок щодо визначення вартості
майна, яке є предметом спору,
покладається на позивача.

Так, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону
України "Про судовий збір" ставка
судового збору за подання до
господарського суду позовної заяви
майнового характеру становить 2
відсотки ціни позову, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат

Пунктом 5 частини 2 статті 4 вказаного
Закону встановлено ставку судового
збору за подання до господарського
суду касаційної скарги у розмірі 70
відсотків ставки, що підлягає сплаті за
подання позовної заяви, а у разі
подання позовної заяви майнового
характеру - 50 відсотків ставки,
обчисленої виходячи з оспорюваної
суми.

Звертаючись з касаційною скаргою,
позивач за квитанціями від 11.11.2013 № 232/268
та від 24.01.2014 №275/346 сплатив судовий збір
в загальній сумі 913, 50 грн., тобто за
мінімальною ставкою, встановленою для
позову майнового характеру.

При цьому в тексті касаційної скарги
позивач вказав, що вартість майна, що є
предметом позовних вимог, а саме
комплексу по переробці
сільськогосподарської продукції,
станом на 01.01.2008 становила 964,69 грн., що,
на думку позивача, підтверджується
довідкою про розрахунок коефіцієнту
трудової участі співвласників майна
позивача. Однак зазначений документ не
є первинним бухгалтерським документом,
який може підтверджувати вартість
майна юридичної особи. Більше того, із
вказаної довідки взагалі неможливо
ідентифікувати обсяг та склад майна, що
є предметом спору. Стосовно 77 одиниць
сільськогосподарської техніки, то їх
вартість станом на 01.02.2006 визначена
позивачем у 1 049 245,43 грн. Доводи позивача
про те, що на момент подання позову
вказані транспортні засоби мали
нульову залишкову вартість не
підтверджені жодними доказами, а
ґрунтуються лише на суб'єктивних
припущеннях позивача, тому є
безпідставними.

Отже, позивачем не надано доказів у
підтвердження вартості майна, що є
предметом позовних вимог, що виключає
можливість визначення ставки судового
збору за подання касаційної скарги.

За таких обставин касаційна скарга не
може бути прийнята до розгляду і
підлягає поверненню на підставі п. 4 ч. 1
ст. 1113 ГПК України.

Колегія суддів зазначає, що клопотання
позивача про відновлення пропущеного
процесуального строку подання
касаційної скарги буде розглянуто у
випадку усунення виявлених недоліків
та повторного звернення з касаційною
скаргою в загальному порядку.

Керуючись ст.ст. 86, 111, п. 4 ч. 1 ст. 1113
Господарського процесуального кодексу
України, суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу
кооперативно-державного поліського
науково-виробничого селекційного
центру по м'ясному скотарству "Росія"
на рішення господарського суду
Житомирської області від 25.06.2013 та
постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 21.10.2013 у справі
№ 906/249/13-г повернути її заявнику.

2. Повернути кооперативно-державному
поліському науково-виробничому
селекційному центру по м'ясному
скотарству "Росія" з Державного
бюджету України судовий збір у сумі 110
(сто десять) грн. 60 коп., сплачений
квитанцією від 24.01.2014 № 275/346.

Головуючий
Б.М. Поляков

Судді
В.М. Коваленко

О.Є. Короткевич