м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
№ 910/793/14 12.03.14
За позовом Закритого акціонерного
товариства "Видобувна компанія
"Укрнафтобуріння"до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Екогазконткракт"простягнення 162 432,20
Суддя Літвінова М.Є.
Представники сторін:
від позивача: Насупа О.В., Метенко Т.І.
- представник за дов.;
від відповідача: Крочак О.В. -
Рішення прийняте 12.03.2014 у зв'язку з
оголошенням перерви 03.03.2014 на 12.03.2014.

У судовому засіданні 12.03.2014, на підставі
ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського
суду міста Києва з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Екогазконстракт" про
стягнення 3 % річних у розмірі 30 663,96 грн.,
пені - 131 768,24 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач порушив умови договору
№ПГ/13-025 від 26.02.2013, відповідач здійснив
оплату переданого газу, але з
порушенням строків оплати,
передбачених Договором.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 25.01.2014 порушено провадження
по справі № 910/793/14, розгляд справи
призначено на 12.02.2014.

Ухвалою від 12.02.2014 розгляд справи
відкладено на 03.03.2014.

У клопотанні від 03.03.2014 відповідач
просить суд зменшити розмір пені до 1 %
від нарахованої позивачем суми, а саме
до 1 317,68 грн.

В судовому засіданні 03.03.2014 оголошено
перерву на 12.03.2014, на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України.

12.03.2014 через відділ діловодства суду
від позивача надійшли заперечення на
клопотання відповідача про зменшення
суми пені.

В судовому засіданні 12.03.2014, на підставі
ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача та
відповідача, господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.02.2013 між ЗАТ "Видобувна компанія
"Укрнафтобуріння" (продавець за
договором) та ТОВ "Екогазконтракт"
(покупець за договором) був укладений
договір №ПГ/13-025 купівлі-продажу
природного газу (далі -Договір)

Відповідно до п. 1.1 Договору, продавець
зобов'язується передати у власність
покупця, а покупець - прийняти і
сплатити на умовах цього Договору
природний газ.

Обсяги поставок газу по цьому Договору
зазначаються в додаткових угодах до
даного Договору на кожен місяць окремо
(п. 1.4).

Загальна вартість газу, який продавець
передає покупцю по даному Договору,
визначається загальною вартістю
об'ємів фактично переданого газу на
підставі актів приймання-передачі,
вказаних у п. 3.3 даного Договору.

Ціна газу та порядок розрахунків
визначено сторонами у 2 розділі
Договору.

Відповідно до п. 2.1 ціна та загальна
вартість газу визначається сторонами в
додаткових угодах, які є невід'ємною
частиною даного Договору.

Оплата вартості планових обсягів газу
проводиться на поточний рахунок
продавця у три етапи: 50% вартості газу -
проводиться у вигляді попередньої
оплати у термін до 27.02.2013; 25 % вартості
газу - до 25.03.2013; 25% вартості газу - до
08.04.2013.

Остаточні розрахунки здійснюються на
підставі актів приймання-передачі,
вказаних у п. 2.4, в яких буде вказано
фактично передані обсяги газу та їх
вартість, протягом 3-х банківських днів
з моменту їх підписання (п. 2.4).

Відповідно до п. 8.1 Договору, він
вступає в юридичну силу з моменту його
підписання сторонами і діє до 31.12.2013, а в
частині взаєморозрахунків - до повного
виконання сторонами взятих на себе
зобов'язань.

Відповідно до додаткової угоди № 01 від
26.02.2013 до Договору, (п.1.1), продавець
зобов'язується передати, а покупець
оплачує та зобов'язується прийняти
природний газ, власного видобутку
березня 2013 року в кількості 1 200,000 тис.
куб.м.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди,
ціна 1000 м. куб. газу, що передається в
період березня 2013 року складає 3 444,00
грн., крім того ПДВ 20 % 688,80 грн., разом з
ПДВ 4 132,80 грн.

Загальна вартість природного газу
власного видобутку, який продавець
зобов'язується передати покупцю
складає суму 4 132 800,00 грн., крім того ПДВ
826 560,00 грн., разом з ПДВ 4 959 360,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що
26.02.2013 сторонами підписано акт
приймання-передачі обсягів газу про
запланований, який буде прийнято у
березні 2013 року.

В подальшому 31.03.2013 сторонами підписано
акт прийому-передачі газу за Договором
в повному обсязі, який у тому числі
включає 1 200,000 тис. куб. м. за Договором.

Претензій щодо обсягів фактично
переданого у березні 2013 року газу по
Договору у сторін немає.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги,
позивач зазначає про те, що відповідач
провів оплату за газ несвоєчасно з
порушення строків визначених
Договором.

Відповідач просить суд зменшити розмір
пені до 1% від нарахованої суми, тобто до
1 317,68 грн., враховуючи, що розмір
нарахованої позивачем неустойки
значно перевищує розмір понесених
збитків.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 11, 626 Цивільного
кодексу України договір є підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків.

Як передбачено ст. 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується із
положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, якими передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Поясненнями позивача, актами
прийому-передачі природного газу від 26
лютого 2013, 31 березня 2013 р., платіжними
дорученнями №№ 153 від 5 квітня 2013, 167 від
23 квітня 2013, 184 від 13 травня 2013, довідкою
Публічного акціонерного товариства
"Комерційний банк "Актив-банк" № 27/03-4БТ
від 16 січня 2014 стверджується факт
передачі позивачем відповідачу у
березні 2013 року 1200000 м3 природного газу
вартістю 4959360 грн., а також оплати
останнім одержаного товару у повному
обсязі з порушенням строків,
встановлених договором.

Отже, з матеріалів справи вбачається,
що відповідач здійснив оплату за
наданий газ в повному обсязі, однак з
порушенням строків, визначених в п. 2.3,
2.4 Договору.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Позивач заявив до стягнення пеню у
розмірі 131 768,24 грн. та 3 % річних - 30 663,96
грн.

Відповідно до п. 5.2 Договору, при
порушенні покупцем строків
розрахунків, обумовлених в п. 2.3, 2.4
Договору, продавець має право
нарахувати покупцю пеню за кожний день
прострочення у розмірі 0,1 % від суми
заборгованості, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

У відповідності до частини 1 статті 549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного
кодексу України, якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства. Пенею
відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відтак, частиною шостою статті 232 ГК
України визначено строк та порядок
нарахування штрафних санкцій, а строк,
протягом якого особа може звернутись
до суду за захистом свого порушеного
права, встановлюється ЦК України.

Суд перевірив розрахунок позивача та
визнав його вірним. З розрахунку
вбачається, що пеня розрахована
виходячи з подвійної облікової ставки
НБУ.

Відповідач звернувся до суду з
клопотанням про зменшення розміру пені
до 1%.

На вказане клопотання відповідача
позивач подав письмові заперечення.

Пунктом 3.17.4 Постанови Вищого
Господарського суду України №18 від
26.12.2011 "Про деякі питання застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
передбачено, що вирішуючи, в тому числі
й з власної ініціативи, питання про
зменшення розміру неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причин неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

У випадку нарахування неустойки, яка є
явно завищеною, не відповідає
передбаченим у пункті 6 статті 3,
частині третій статті 509 та частинах
першій, другій статті 627 Кодексу
засадам справедливості,
добросовісності, розумності як
складовим елементам загального
конституційного принципу верховенства
права, суд має право її зменшувати.
Наявність у кредитора можливості
стягувати із споживача надмірні
грошові суми, як неустойку, спотворює
її дійсне правове призначення,
оскільки із засобу розумного
стимулювання боржника виконувати
основне грошове зобов'язання неустойка
перетворюється на несправедливо
непомірний тягар для покупця та
джерело отримання невиправданих
додаткових прибутків продавцем.

Пунктом 1 ст.233 ГК України закріплено, що
суд має право зменшити розмір санкцій,
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому повинно бути взято
до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені та
штрафу, які підлягають стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання, суд
повинен з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром збитків, а також об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що
при вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема, із розміром
збитків кредитора, враховує інтереси
обох сторін.

Взявши до уваги все вищенаведене,
майновий стан сторін та оцінивши
співвідношення розміру заявленої пені,
суд дійшов висновку про її зменшення до
1 % від заявленої суми, тобто до 1 317,68 грн.

При цьому, судовий збір у разі
зменшення судом розміру неустойки
покладається на відповідача повністю,
без урахування зменшення неустойки. (п.
3.17.4 постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" № 18
від 26.12.2011).

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Приймаючи до уваги вищенаведені
приписи Цивільного кодексу України
щодо наявності у позивача права за
порушення грошового зобов'язання
відповідачем вимагати сплати
останнім 3% річних, перевіривши
здійснений позивачем розрахунок
поданий до суду, дійшов висновку про
його обґрунтованість.

Таким чином, з урахуванням
вищевикладеного, позовні вимоги
підлягають задоволенню в в частині
стягнення пені у розмірі 1 317,68 грн. та 3 %
річних - 30 663,96 грн.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України Згідно зі статтею 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, які мають
значення для правильного вирішення
господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати з судового збору покладаються
на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Екогазконтракт" (01033,
м. Київ, вул. Короленківська, 4 К, офіс 4,
код 36823619) на користь Закритого
акціонерного товариства "Видобувна
компанія "Укрнафтобуріння" (01011, м. Київ,
вул. Панаса Мирного, 28, к. 34, код 33152471)
пеню у розмірі 1 320,52 грн. (одна тисяча
триста двадцять гривень 52 коп.), 3 %
річних - 30 811,05 грн. (тридцять тисяч
вісімсот одинадцять гривень 05 коп.) та 3
248, 64 (три тисячі двісті сорок вісім
гривень 64 коп.) судового збору.

3.В іншій частині позову відмовити.

4.Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

5.Після набрання рішенням законної сили
видати наказ.

Дата підписання

повного тексту рішення: 14.03.2014

Суддя

М.Є. Літвінова