ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.03.2014
Справа № 905/7738/13

Господарський суд Донецької області у
складі головуючого судді Левшиної Я.О.,
суддів Мирошниченка Я.С., Сич Ю.В., при
секретарі судового засідання
Чистюхіній Ю.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
матеріали справи

за позовною заявою: Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОСНОВА
ПАПІР» в особі Жидачівської філії, м.
Жидачів Львівської області

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Макіївка
Донецької області

про: стягнення суми основного боргу у
розмірі 18384,29грн., пені - 2394,03грн., 3%
річних - 1486,83грн.

За участю уповноважених представників
:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ОСНОВА ПАПІР» в
особі Жидачівської філії, м. Жидачів
Львівської області звернулось до
Господарського суду Донецької області
із позовом до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Макіївка
Донецької області про стягнення суми
основного боргу у розмірі 18384,29грн.,
пені - 5308,83грн., 3 % річних - 1080,42грн.

Розпорядженням заступника голови
господарського суду Донецької області
призначено колегіальний розгляд
справи у складі: головуючий суддя
Левшина Я.О., суддя Я.С. Мирошниченко,
суддя Ю.В. Сич.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
грошових зобов'язань за договором
поставки № 315ЖГФ від 15.03.2011р. з оплати
поставленого товару, внаслідок чого
утворилась стягувана заборгованість
та виникли підстави нарахування 3%
річних та пені.

На підтвердження вказаних обставин
позивач надав: договір поставки № 315ЖГФ
від 15.03.2011р.; специфікації до договору №
1, № 2, № 3, № 4, № 5; видаткові накладні №
ЦБ004245 від 27.07.2011р., № S0403156 від 24.07.2011р., №
S0402779 від 03.07.2011р., № S0402436 від 08.06.2011р., №
S0402289 від 04.06.2011р., № S0401070 від 18.03.2011р., №
S0402069 від 25.05.2011р., № S0401814 від 07.05.2011р., №
S0404087 від 14.09.2011р.; рахунки-фактури № 03602
від 27.07.2011р., № 03550 від 24.07.2011р., № 03167 від
03.07.2011р., № 02706 від 08.06.2011р., № 02650 від
04.06.2011р., № 01248 від 18.03.2011р., № 02421 від
25.05.2011р., № 04549 від 14.09.2011р.;
товарно-транспортні накладні ААК № 266981
від 27.07.2011р., № 170286 від 24.07.2011р., № 261186 від
07.06.2011р., № 160882 від 18.03.2011р., № 160429 від
24.05.2011р., № 156293 від 07.05.2011р., № 273384 від
14.09.2011р.; накази на відпуск продукції зі
складу № 80233177 від 26.07.2011р., № 80233074 від
22.07.2011р., № 80232195 від 01.07.2011р., № 80231275 від
07.06.2011р., № 80231049 від 01.06.2011р., № 80228315 від
18.03.2011р., № 80230738 від 24.05.2011р., № 80230089 від
06.05.2011р., № 80235217 від 14.09.2011р.; довіреність
від 01.07.2011р., № 843149 від 18.03.2011р., № 2005/01
від 20.05.2011р., № 1005/01 від 07.05.2011р., № 1409/01
від 14.09.2011р.; виписку по рахунку;
правоустановчі документи; акт звірки.

Під час розгляду справи позивачем були
надані додаткові документи для
долучення до матеріалів справи, а саме:
клопотання № 191 від 22.11.2013р., у якому
зазначено, що заборгованість станом на
22.11.2013р. не погашена; рахунок-фактуру №
02084 від 07.05.2011р.; довідку б/н від 22.11.2013р.
про наявність грошових зобов'язань;
довідку б/н від 22.11.2013р. про відсутність
між сторонами інших правовідносин;
заяву № 890 від 22.11.2013р. про відсутність
на розгляді у іншого судді даних
позовних вимог; витяг серії АБ № 535984;
акт звірки з 01.01.2011р. по 22.11.2013р.;
клопотання № 201 від 09.12.2013р.; заяву про
відкладення розгляду справи,
продовження строку її розгляду б/н від
20.12.2013р.;

Відповідач надав відзив на позов б/н
від 27.11.2013р., в якому проти позовних
вимог заперечив, посилаючись на те, що:
партія товару за видатковою накладною
№ S0401814 від 15.03.2011р. виявилась такою що
не відповідає державним стандартам;
просив застосувати позовну давність до
нарахованої пені та 3 % річних. Також
надав: клопотання про призначення
експертизи б/н від 27.11.2013р.; акт звірки з
15.10.2011р. по 25.10.2013р. за підписом обох
сторін; лист № 2910/-1 від 29.10.2012р. -
відповідь на претензію № 3347 від 01.10.2012р.

20.12.2013р. від відповідача надійшло
клопотання про призначення експертизи.

Ухвалою від 23.12.2013р. судом було
відмовлено у призначенні
товарознавчої експертизи картонних
ящиків, поставлених позивачем у зв'язку
з недоведеністю необхідності
призначення відповідної експертизи.

10.01.2014р. відповідач надав: свідоцтво про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця серії В02 № 498746, копію
паспорту.

13.01.2014р. від позивача до канцелярії суду
надійшла заява про зменшення розміру
позовних вимог, у якій останній просив
стягнути з відповідача суму основного
боргу у розмірі 18384,29грн., пеню - 1398,17грн.,
3% річних - 1080,42грн. Також надав:
видаткову накладну № S0404087 від 14.09.2011р.;
податкові накладні №256/005 від 14.09.2011р., №
439/005 від 27.07.2011р., № 440/0005 від 24.07.2011р., №
414/005 від 23.07.2011р., № 71/005 від 03.07.2011р., №
199/005 від 08.06.2011р., № 54/005 від 02.06.2011р., №
325/005 від 25.05.2011р., № 77/005 від 07.05.2011р., №
288/005 від 18.03.2011р.; платіжні доручення №
786 від 17.03.2011р., № 2451 від 05.05.2011р., № 917 від
23.05.2011р., № 943 від 02.06.2011р., № 952 від
07.06.2011р., № 1041 від 11.06.2011., № 2635 від
01.07.2011р., № 1010 від 22.07.2011р.,№ 2915 від
13.09.2011р., № 1077 від 14.09.2011р., № 2979 від
03.10.2011р., № 2953 від 05.10.2011р., № 3005 від
10.10.2011р., № 3117 від 31.10.2011р.; положення про
філію.

31.01.2014р. позивач до канцелярії суду із
клопотанням №14 від 29.01.2014р. надав
виписки по рахунку з 01.09.2011р. по 30.09.2011р.

04.02.2014р. від позивача із супровідним
листом б/н від 27.01.2014р. надійшли
письмові пояснення з урахуванням
відзиву відповідача. Також надав
довідку банку № Э.21.01.2014 від 22.01.2014р.;
розрахунок 3% річних та пені.

14.02.2014р. від позивача до канцелярії суду
надійшли пояснення б/н від 11.02.2014р.,, у
яких останній визначив накладні, за
якими виникла заборгованість за
поставлений товар.

28.02.2014р. від позивача із супровідним
листом надійшла заява б/н від 26.02.2014р., у
якій останній просив збільшити розмір
позовних вимог, а саме стягнути з
відповідача суму основного боргу у
розмірі 18384,29грн., пеню - 2394,03грн., 3%
річних - 1486,83грн. Також надав:
розрахунок 3% річних та пені;
специфікації № 2, № 3, № 4, № 5; рахунки №
Ж/гф-02724 від 16.03.2011р., № Ж/гф-02806 від
26.04.2011р., № Ж/гф-02927 від 30.06.2011р.;
видаткову накладну № S0403129 від 23.07.2011р.

03.03.2014р. від відповідача через
канцелярію суду надійшли пояснення б/н
від 28.02.2014р., у яких останній проти
задоволення позовних вимог
заперечував, посилаючись на те, що
заборгованість за поставлений товар
виникла саме за поставкою 07.05.2011р.
бракованого товару, та зазначає що не
має обов'язку сплачувати кошти за
товар, який не відповідає вимогам
договору. Також надав: рахунки №
Ж/гф-02854 від 18.05.2011р., № Ж/гф-02724 від
16.03.2011р.

04.03.2014р. від позивача до канцелярії суду
надійшла заява б/н від 03.03.2014р., у якій
останній просив долучити до матеріалів
справи рахунки № Ж/гф-02965 від 22.07.2011р., №
Ж/гф-02971 від 25.07.2011р., № Ж/гф-003075 від
13.09.2011р., № Ж/гф-02724 від 16.03.2011р., № Ж/гф-02806
від 26.04.2011р., № Ж/гф-02854 від 18.05.2011р., №
Ж/гф-02875 від 57.05.2011р., № Ж/гф-02894 від
06.06.2011р., № Ж/гф-02927 від 30.06.2011р., № Ж/гф-02953
від 18.07.2011р.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

15.03.2011р. між позивачем (постачальник) та
відповідачем (покупець) був укладений
договір поставки № 315ЖГФ (а.с.а.с 8-9)
(далі - договір), згідно п. 1.1. якого
постачальник зобов'язався відповідно
до умов договору поставити та передати
у власність покупця, а покупець
зобов'язався прийняти та оплатити
товар, визначений специфікаціями та
накладними, що є невід'ємними частинами
цього договору. Найменування,
кількість та ціна товару, що включає
вартість упаковки та маркування,
вказується в накладних до цього
договору (п.1.2. договору). Цей договір
набирає чинності з дати його
підписання та діє до 31.12.2011р. (п. 8.1.
договору).

Пунктом 2.1. договору встановлено, що
якість товару повинна відповідати
ДСТУ, ТУ та гігієнічним нормам на такий
товар.

Відповідно до п. 3.1., 3.3. договору оплата
товару здійснюється покупцем за кожну
поставлену партію на умовах 100%
передоплати, відповідно до
специфікації до цього договору, шляхом
перерахування коштів на поточний
рахунок постачальника. У випадках
несплати покупцем вартості
поставленого товару відповідно до умов
цього договору та/або специфікації до
цього договору, постачальник має право
припинити подальшу поставку товару до
повного розрахунку з покупцем. При
цьому покупець зобов'язується сплатити
вартість поставленого товару, або на
вимогу постачальника повернути
неоплачений товар. Витрати на
транспортування товару
відшкодовуються в порядку, визначеному
сторонами, шляхом підписання
додаткової угоди.

Розділом 4 договору встановлено
порядок поставки товару:

- «поставка товару за цим договором
здійснюється на умовах FCA, відповідно
до офіційних правил тлумачення
торгівельних термінів Міжнародної
торгової палати (ІНКОТЕРМС) у редакції
2000р., якщо інше не передбачено
Специфікацією до цього договору (п. 4.1.
договору)»;

- «місце поставки - склад продавця, якщо
інше не передбачено Специфікацією до
цього договору (п. 4.2. договору)»;

- «покупець щомісячно до 25 числа
календарного місяця подає
постачальнику письмове замовлення із
зазначенням обсягу поставки товару на
наступний місяць. Замовлення може
містити умови щодо організації чи
здійснення перевезення товару
постачальником, зокрема, пункти
завантаження та розвантаження товару,
вид транспорту, інші умови перевезення
(п. 4.3. договору)»;

- «передача товару покупцеві
оформляється шляхом підписання акту
приймання-передачі товару або
видаткової накладної або
товарно-транспортної чи залізничної
накладної. Моментом передачі (поставки)
товару вважається момент підписання
сторонами відповідних документів в
місці поставки товару (п. 4.9. договору)»;

- «право власності на товар, а також всі
ризики пошкодження та/або втрати
товару переходять від постачальника до
покупця згідно умов поставки,
відповідно до офіційних правил
тлумачення торгівельних термінів
Міжнародної торгової палати
(ІНКОТЕРМС) у редакції 2000р. (п. 4.10.
договору)».

Згідно п. 5.1. договору у випадку
невиконання або неналежного виконання
сторонами зобов'язань, передбачених
цим договором, винна сторона
відшкодовує іншій стороні заподіяні у
зв'язку з цим збитки. Наслідки поставки
постачальником товару неналежної
кількості, якості, комплектності чи
асортименту визначаються цим
договором та законодавством України (п.
5.2. договору).

Відповідно до умов п. 5.3. договору у
випадку прострочення покупцем строків
оплати товару покупець зобов'язується
сплатити постачальнику пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
простроченої суми за кожен день
прострочення платежу.

На виконання умов договору поставки №
315ЖГФ від 15.03.2011р. позивачем були
виставлені відповідачу рахунки №
Ж/гф-02965 від 22.07.2011р., № Ж/гф-02971 від
25.07.2011р., № Ж/гф-003075 від 13.09.2011р., №
Ж/гф-02724 від 16.03.2011р., № Ж/гф-02806 від
26.04.2011р., № Ж/гф-02854 від 18.05.2011р., № Ж/гф-02875
від 57.05.2011р., № Ж/гф-02894 від 06.06.2011р., №
Ж/гф-02927 від 30.06.2011р., № Ж/гф-02953 від
18.07.2011р.

Позивач поставив відповідачу товар на
загальну суму 543355,53грн., що
підтверджується видатковими
накладними № ЦБ004245 від 27.07.2011р. на суму
41736,50грн., № S0403156 від 24.07.2011р. на суму
48010,75грн., № S0402779 від 03.07.2011р. на суму
58488,87грн., № S0402436 від 08.06.2011р. на суму
53483,90грн., № S0402289 від 04.06.2011р. на суму
58488,87грн., № S0401070 від 18.03.2011р. на суму
58488,87грн., № S0402069 від 25.05.2011р. на суму
58488,87грн., № S0401814 від 07.05.2011р. на суму
56779,65грн., № S0404087 від 14.09.2011р. на суму
50900,38грн., № S0403129 від 23.07.2011р. на суму
58488,87грн. (а.с. 15, 19, 23, 27, 31, 34, 39, 47, 183) та
товарно-транспортними накладними ААК
№ 266981 від 27.07.2011р., № 170286 від 24.07.2011р., №
261186 від 07.06.2011р., № 160882 від 18.03.2011р., № 160429
від 24.05.2011р., № 156293 від 07.05.2011р., № 273384 від
14.09.2011р. (а.с. 17, 21, 29, 37, 42, 45).

Відповідачем було здійснено часткову
оплату поставленої продукції, що
підтверджується платіжними
дорученнями № 786 від 17.03.2011р., № 2451 від
05.05.2011р., № 917 від 23.05.2011р., № 943 від
02.06.2011р., № 952 від 07.06.2011р., № 1041 від
11.06.2011., № 2635 від 01.07.2011р., № 1010 від
22.07.2011р.,№ 2915 від 13.09.2011р., № 1077 від
14.09.2011р., № 2979 від 03.10.2011р., № 2953 від
05.10.2011р., № 3005 від 10.10.2011р., № 3117 від
31.10.2011р. на загальну суму 534971,24грн. (а.с.
118-131).

У своїх поясненнях б/н від 11.02.2014р. (а.с.
156-159) позивач зазначив, що борг за
поставлену продукцію виник за
видатковими накладними № S0402779 від
03.07.2011р. у сумі 18483,90грн. (станом на
03.07.2011р.), № S0403129 від 23.07.2011р. у сумі
29526,84грн. (станом на 23.07.2011р.), № S0403156 від
24.07.2011р. у сумі 18483,91грн. (станом на
24.07.2011р.), № ЦБ004245 від 27.07.2011р. у сумі
13483,91грн. (станом на 13.09.2011р.), № S0404087 від
14.09.2011р. у сумі 18384,29грн. (станом на
14.09.2011р.).

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем свох зобовязань з оплати
товару, позивач звернувся до суду з
розглядуваним позовом, вимагаючи
стягнути з відповідача суму основного
боргу у розмірі 18384,29грн., пеню - 5308,83грн.,
3 % річних - 1080,42грн.

13.01.2014р. від позивача до канцелярії суду
надійшла заява про зменшення розміру
позовних вимог, у якій останній просив
стягнути з відповідача суму основного
боргу у розмірі 18384,29грн., пеню - 1398,17грн.,
3% річних - 1080,42грн.

28.02.2014р. від позивача надійшла заява б/н
від 26.02.2014р., у якій останній просив
збільшити розмір позовних вимог, а саме
стягнути з відповідача суму основного
боргу у розмірі 18384,29грн., пеню - 2394,03грн.,
3% річних - 1486,83грн.

За змістом ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог.

Суд розглядає справу в контексті
заявлених вимог з урахуванням заяви б/н
від 26.02.2014р., про стягнення суми
основного боргу у розмірі 18384,29грн.,
пені - 2394,03грн., 3% річних - 1486,83грн.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України,
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обгрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим ( ст.43 Господарського
процесуального кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи,
сутність розглядуваного спору полягає
у стягненні з відповідача
заборгованості за поставлений товар
відповідно до договору поставки №
315ЖГФ від 15.03.2011р.

Враховуючи статус сторін, характер
правовідносин між учасниками договору,
останні (правовідносини) регулюються
насамперед відповідними положеннями
Господарського і Цивільного кодексів
України та умовами укладеного договору
поставки № 315ЖГФ від 15.03.2011р.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу
України зобов'язання виникають зокрема
з договорів. Аналогічні положення
встановлені і в ст.ст. 173-175
Господарського кодексу України.

Беручи до уваги правову природу
укладеного договору, кореспондуючі
права та обов'язки його сторін, оцінка
правомірності заявлених вимог має
здійснюватися судом з урахуванням
приписів законодавства, які
регламентують правовідносини з
поставки.

Як встановлено ч. 1 ст. 265 Господарського
кодексу України та ч. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України за поставлену
продукцію покупець зобов'язаний
сплатити постачальнику певну грошову
суму. В силу приписів ч. 6 ст. 265
Господарського кодексу України та ч. 2
ст.712 Цивільного кодексу України до
правовідносин постачання
застосовуються норми Цивільного
кодексу України про купівлю-продаж, які
(ст.655, ч.1 ст.691) також передбачають
обов'язок покупця сплатити за
придбаний товар певну суму грошових
коштів.

Отже, в контексті зазначених норм
укладений між позивачем та
відповідачем договір поставки № 315ЖГФ
від 15.03.2011р. є належною підставою для
виникнення у останнього грошових
зобов'язань, визначених його умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутністю таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 692 цього Кодексу
визначено покупець зобов'язаний
сплатити продавцеві повну ціну
переданого товару після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
законодавством не встановлений інший
строк оплати товару.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем була здійснена поставка
відповідачу товару, що підтверджується
видатковими накладними № ЦБ004245 від
27.07.2011р., № S0403156 від 24.07.2011р., № S0402779 від
03.07.2011р., № S0402436 від 08.06.2011р., № S0402289 від
04.06.2011р., № S0401070 від 18.03.2011р., № S0402069 від
25.05.2011р., № S0401814 від 07.05.2011р., № S0404087 від
14.09.2011р., № S0403129 від 23.07.2011р.

Наведені вище норми законодавства та
встановлені судом обставини дають
підстави для висновку, що із отриманням
відповідачем за видатковими
накладними № S0402779 від 03.07.2011р., S0403156 від
24.07.2011р., S0404087 від 14.09.2011р. товару, у
нього виникло зобов'язання з його
оплати.

Приписи ч.7 ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України встановлюють загальне
правило щодо заборони односторонньої
відмови від зобов'язання або
односторонньої зміни його умов, що
кореспондується із вимогами ст. 629
Цивільного кодексу України щодо
обов'язковості договору для виконання
сторонами.

Відповідач не мав жодних підстав для
ухилення від виконання обов'язку із
здійснення платежу за поставлену
продукцію відповідно до умов договору
поставки № 315ЖГФ від 15.03.2011р. на
загальну суму 18384,29грн.

Заперечення відповідача б/н від
27.11.2013р., у яких останній наполягав на
відмові у задоволенні позовних вимог,
посилаючись на те, що борг у розмірі
18384,29грн. виник саме за видатковою
накладною S0401814 від 07.05.2011р., у зв'язку з
тим, що дана партія товару виявилась
такою, що не відповідає державним
стандартам та мав місце прихований
недолік, суд не приймає до уваги, та
зазначає наступне.

За приписами статті 688 ЦК України на
покупця покладено обов'язок повідомити
продавця про порушення умов договору
щодо кількості, асортименту, якості,
комплектності товару в розумний строк
після того, як порушення могло бути
виявлене відповідно до характеру і
призначення товару.

Згідно до п. 9 Інструкції про порядок
приймання продукції
виробничо-технічного призначення і
товарів народного споживання за
якістю, затвердженої постановою
Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР
від 25.04.1966р. П-7, акт про приховані
недоліки продукції має бути складений
впродовж 5 днів після виявлення
недоліків, проте не пізніше за чотири
місяці з дня вступу продукції на склад
одержувача, що виявив приховані
недоліки, якщо інші терміни не
встановлені обов'язковими для сторін
правилами.

Акт про приховані недоліки, виявлені в
продукції з гарантійними термінами
служби або зберігання, має бути
складений впродовж 5 днів після
виявлення недоліків, але в межах
встановленого гарантійного терміну.

В порушення даних вимог відповідачем
не надано доказів того, що товар,
поставлений за видатковою накладною
S0401814 від 07.05.2011р., мав приховані
недоліки.

Крім того, відповідач підтверджував
факт наявності заборгованості у
розмірі 18384,29грн., та підписав
двосторонній акт звірки (а.с. 76).

З огляду на дані норми права та
встановлені судом обставини справи,
суд дійшов висновку про наявність
підстав для стягнення з відповідача
основного боргу у розмірі 18384,29грн.

Відповідно до ст.ст. 216- 218
Господарського кодексу України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за порушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських
санкцій. Господарськими санкціями
визнаються заходи впливу на
правопорушника у сфері господарювання,
в результаті застосування яких для
нього настають несприятливі
економічні та/або правові наслідки.
Господарські санкції застосовуються в
установленому законом порядку за
ініціативою учасників господарських
відносин. Підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Позивачем заявлені вимоги про
стягнення пені за періоди з 04.07.2011р. по
22.07.2011р. нараховано на суму 18483,90грн. у
розмірі 131,98грн., з 25.07.2011р. по 10.08.2011р.
нараховано на суму 18483,91грн. у розмірі
131,98грн., з 11.08.2011р. по 11.08.2011р. нараховано
на суму 60220,41грн. у розмірі 25,29грн., з
12.08.2011р. по 13.09.2011р. нараховано на суму
18483,91грн. у розмірі 256,19грн., з 14.09.2011р. по
28.09.2011р. нараховано на суму 13483,91грн. у
розмірі 84,95грн., з 29.09.2011р. по 02.10.2011р.
нараховано на суму 59384,29грн. у розмірі
99,77грн., з 03.10.2011р. по 04.10.2011р. нараховано
на суму 39384,29грн. у розмірі 33,08грн., з
05.10.2011р. по 09.10.2011р. нараховано на суму
29384,29грн. у розмірі 61,70грн., з 10.10.2011р. по
30.10.2011р. нараховано на суму 19384,29грн. у
розмірі 170,97грн., з 31.10.2011р. по 22.03.2012р.
нараховано на суму 19384,29грн. у розмірі
1104,16грн., з 23.04.2012р. по 30.04.2012р. нараховано
на суму 18384,29грн. у розмірі 293,96грн.,
виходячи з подвійної облікової ставки
Національного банку України, оцінюючи
правомірність нарахування якої суд
зазначає наступне.

Приписами ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України встановлено, що
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно п.1, п.3 ст.549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.3. договору сторони
встановили, що у випадку прострочення
покупцем строків оплати товару
покупець зобов'язується сплатити
постачальнику пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від простроченої
суми за кожен день прострочення
платежу.

У відзиві б/н від 27.11.2013р. відповідач
просив застосувати позовну давність до
позовних вимог про стягнення пені та 3%
річних.

Позовна давність, згідно статті 256
Цивільного кодексу України, це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

До вимог про стягнення неустойки
(штрафу, пені) застосовується
спеціальна позовна давність
тривалістю в один рік (пункт 1 частини 2
статті 258 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 260 Цивільного
кодексу України позовна давність
обчислюється за загальними правилами
визначення строків, встановленими
статтями 253 - 255 цього Кодексу.

За приписами статті 261 Цивільного
кодексу України перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила. За
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до пункту 4.3. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України, від 29.05.2013р. № 10 «Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів» якщо відповідно
до чинного законодавства або договору
неустойка (пеня) підлягає стягненню за
кожний день прострочення виконання
зобов'язання, позовну давність
необхідно обчислювати щодо кожного дня
окремо за попередній рік до дня подання
позову, якщо інший період не
встановлено законом або угодою сторін.

Вказана правова позиція узгоджується з
висновками, викладеними в постанові
Верховного Суду України від 06.11.2013р. №
6-116цс13, яка є обов'язковою для всіх
судів України відповідно до статті 111-28
Господарського процесуального кодексу
України.

У відповідності до статті 267 Цивільного
кодексу України заява про захист
цивільного права або інтересу має бути
прийнята судом до розгляду незалежно
від спливу позовної давності; позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення; сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Позивач у своїх поясненнях б/н від
27.01.2014р. (а.с. 148-151) наполягає на тому, що
позовна давність переривалась в
порядку ст. 264 Цивільного кодексу
України, однак доказів переривання
позовної давності суду не надав.

Як свідчить відбиток поштового
штемпеля на конверті, доданому до
позовної заяви, звернення позивача до
суду відбулось 25.10.2013р., тобто, після
спливу встановленого ст. 258 Цивільного
кодексу України строку позовної
давності для вимог про стягнення пені
за періоди з 04.07.2011р. по 22.07.2011р.
нараховано на суму 18483,90грн. у розмірі
131,98грн., з 25.07.2011р. по 10.08.2011р. нараховано
на суму 18483,91грн. у розмірі 131,98грн., з
11.08.2011р. по 11.08.2011р. нараховано на суму
60220,41грн. у розмірі 25,29грн., з 12.08.2011р. по
13.09.2011р. нараховано на суму 18483,91грн. у
розмірі 256,19грн., з 14.09.2011р. по 28.09.2011р.
нараховано на суму 13483,91грн. у розмірі
84,95грн., з 29.09.2011р. по 02.10.2011р. нараховано
на суму 59384,29грн. у розмірі 99,77грн., з
03.10.2011р. по 04.10.2011р. нараховано на суму
39384,29грн. у розмірі 33,08грн., з 05.10.2011р. по
09.10.2011р. нараховано на суму 29384,29грн. у
розмірі 61,70грн., з 10.10.2011р. по 30.10.2011р.
нараховано на суму 19384,29грн. у розмірі
170,97грн., з 31.10.2011р. по 22.03.2012р. нараховано
на суму 19384,29грн. у розмірі 1104,16грн., з
23.04.2012р. по 30.04.2012р. нараховано на суму
18384,29грн. у розмірі 293,96грн. Таким чином,
з огляду на наявність заяви
відповідача про застосування позовної
давності щодо вимог про стягнення пені,
позовні вимоги в цій частині є такими,
що не підлягають задоволенню.

Суд також зазначає, що відносно
нарахування 3% річних в порядку ст. 257
Цивільного кодексу України
застосовується загальна позовна
давність тривалістю у три роки.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд враховує, що умовами договору
сторони встановили що оплата товару
здійснюється покупцем за кожну
поставлену партію на умовах 100%
передоплати, відповідно до
специфікації до цього договору, шляхом
перерахування коштів на поточний
рахунок постачальника (п.3.1 договору).

Перевіривши арифметичний розрахунок 3%
річних, наданий позивачем, встановлено,
що позивачем був невірно визначений
період прострочення зобов'язання, а
саме: за період з 04.07.2011р. по 22.07.2011р.
нараховано на суму 18483,90грн. у розмірі
25,83грн.; за період з 25.07.2011р. по 10.08.2011р.
нараховано на суму 18483,91грн. у розмірі
25,83грн.; за період з 11.08.2011р. по 11.08.2011р.
нараховано на суму 60220,41грн. у розмірі
4,95грн.; за період з 12.08.2011р. по 12.09.2011р.
нараховано на суму 18483,91грн. у розмірі
48,62грн.; за період з 14.09.2011р. по 14.09.2011р.
нараховано на суму 13483,91грн. у розмірі
1,11грн.; за період з 29.09.2011р. по 02.10.2011р.
нараховано на суму 59384,29грн. у розмірі
19,52грн.; за період з 03.10.2011р. по 04.10.2011р.
нараховано на суму 39384,29грн. у розмірі
6,47грн.; за період з 05.10.2011р. по 09.10.2011р.
нараховано на суму 29384,29грн. у розмірі
12,08грн.; за період з 10.10.2011р. по 30.10.2011р.
нараховано на суму 19384,29грн. у розмірі
33,46грн.; за період з 31.10.2011р. по 03.03.2014р.
нараховано на суму 18384,29грн. у розмірі
1291,94грн.

З огляду на вищезазначене, суд вважає
за можливе задовольнити вимоги про
стягнення 3% річних частково - у розмірі
1469,81грн.

Судові витрати у відповідності до
вимог ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на відповідача
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Крім того слід зазначити, що за подачу
позовної заяви до суду позивач сплатив
судовий збір у розмірі 2171,00грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ S1000184 від 09.04.2013р. В той час, як
відповідно до Закону України «Про
судовий збір» сума судового збору за
подачу до господарського суду позовної
заяви майнового характеру у 2013р. має
складати 1720,50 грн., оскільки позовні
вимоги про стягнення суми основного
боргу у розмірі 18384,29грн., пені - 2394,03грн.,
3 % річних - 1486,83грн. носять майновий
характер, а отже позивачем зайво
сплачено судовий збір у розмірі 450,50
грн.

Згідно ст. 7 Закону України «Про судовий
збір» сплачена сума судового збору
повертається за ухвалою суду в разі
внесення судового збору в більшому
розмірі, ніж встановлено законом.

У відповідності до п. 5.2. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 7 від 21.02.2013р. «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України», питання про
повернення сплаченої суми судового
збору вирішується господарським судом
за результатами розгляду відповідних
матеріалів, у тому числі й за
відсутності заяви (клопотання) сторони
чи іншого учасника судового процесу
про повернення суми судового збору. Про
таке повернення зазначається у тому
числі в резолютивній частині судового
рішення, яким закінчується розгляд
справи по суті.

Враховуючи наведене, зайво сплачено
судовий збір у розмірі 450,50грн. підлягає
поверненню Товариству з обмеженою
відповідальністю «ОСНОВА ПАПІР» в
особі Жидачівської філії, м. Жидачів
Львівської області.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 11, 256, 257, 258, 260, 261, 267, 509, 525, 526, 549, 625,
629, 692, 712 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 173-175, 193, 216-218, 230, 265 Господарського
кодексу України, ст.ст. 22, 33, 34, 41, 43, 44, 49,
ст. 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОСНОВА
ПАПІР» в особі Жидачівської філії, м.
Жидачів Львівської області () до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Макіївка Донецької області
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) про
стягнення суми основного боргу у
розмірі 18384,29грн., пені - 2394,03грн., 3 %
річних - 1486,83грн. задовольнити
частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОСНОВА
ПАПІР» в особі Жидачівської філії (81700,
Львівська обл., м. Жидачів, вул.
Фабрична, 4, ) суму основного
боргу у розмірі 18384,29грн., 3 % річних -
1469,81грн., а також відшкодування
сплаченого судового збору в розмірі
1534,19грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Повернути з державного бюджету на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОСНОВА ПАПІР» в
особі Жидачівської філії (81700,
Львівська обл., м. Жидачів, вул.
Фабрична, 4, ) сплачений у
більшому розмірі судовий збір у сумі
450,50 грн., за платіжним дорученням №
S1000184 від 09.04.2013р.

5. Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано, а у разі подання апеляційної
скарги - після розгляду справи
апеляційним господарським судом, якщо
рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 13.03.2014р.
проголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Повний текст рішення складено та
підписано 17.03.2014р.

Головуючий суддя
Я.О. Левшина

Суддя
Я.С. Мирошниченко

Суддя
Ю.В. Сич

Вх: 33387/13

305-69-11

надруковано 3 прим.:

1 - ГСДО,

1 - позивачу

1 - відповідачу