РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2014 р.
Справа № 903/1035/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Демидюк О.О.

судді
Огороднік К.М. ,

судді
Савченко Г.І.

при секретарі Головченко Д.М.

За участю представників:

позивача - Сіндряков О.В. (довіреність №
14-151 від 22.08.2013 року)

відповідача - Гаврилюк Д.Ю. (довіреність
№ 1690/06-06 від 01.10.2013 року)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішення господарського суду
Волинської області від 27.11.13 року у
справі №903/1035/13

Позивач: Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" м. Київ

Відповідач: Публічне акціонерне
товариство по газопостачанню та
газифікації "Волиньгаз"

про стягнення 73 530, 22 грн.

Судом роз'яснено представникам сторін
права та обов'язки, передбачені ст.ст.20,
22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не поступало, заяв про
відвід суддів не надходило

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Волинської області від 27.11.13 року у
справі №903/1035/13 (суддя Гарбар І.О.) позов
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз Україна" до Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Волиньгаз" про стягнення 73530,22 грн.
задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ "Волиньгаз" на користь
ПАТ Національної компанії "Нафтогаз
України" 40 066 грн. боргу з них: 6 602,66 грн.
штрафу, 16 506,65 грн. пені та 16 957,12 грн.
штрафу та витрати по сплаті судового
збору в розмірі 1720,50 грн.

У стягненні 16 506,65 грн. пені та 16 957,12 грн.
штрафу - відмовлено.

Рішення господарського суду в частині
зменшення розміру штрафних санкцій
мотивоване тим, що відповідач погасив
основну заборгованість у повному
розмірі, а прострочення, яке є
незначним, виникли в результаті
скрутного матеріального становища,
зумовленого низькою платоспроможністю
споживачів.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду Волинської
області позивач оскаржив його в
апеляційному порядку. У своїй
апеляційній скарзі позивач просить суд
скасувати рішення місцевого
господарського суду в частині
зменшення розміру пені на 16506,65 грн., та
7% штрафу на 16957,12 грн. та прийняти в цій
частині нове рішення, яким стягнути з
відповідача на користь позивача 7%
штрафу у розмірі 16957,12 грн., та 16506,65 грн.
пені, в іншій частині рішення
господарського суду Волинської
області від 27.11.13 року у справі №903/1035/13
залишити без змін.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду №903/1035/13 від 27.12.2013
року прийнято до провадження
апеляційну скаргу позивача Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішення господарського суду
Волинської області від 27.11.13 року у
справі №903/1035/13.

Відповідач подав до суду клопотання
про відкладення розгляду апеляційної
скарги на іншу дату (вх. №2314/14 від 05.02.2014
року).

Розпорядженням голови Рівненського
апеляційного господарського суду
№903/1035/13 від 05.02.2014 року, у зв'язку із
тимчасовою втратою працездатності
судді Бригинець Л.М., внесено зміни до
складу колегії суддів, окрім заміни
головуючого судді, колегію суддів
визначено у cкладі головуючий суддя
Демидюк О.О., суддя Огороднік К.М., суддя
Савченко Г.І..

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду №903/1035/13 від 05.02.2014
року розгляд апеляційної скарги
відкладено на 12.03.2014 року у зв'язку з
клопотанням відповідача.

Відповідачем подано відзив на
апеляційну скаргу (вх. №5053/14 від 12.03.2014
року), в якому просить апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а
рішення господарського суду
Волинської області від 27.11.13 року у
справі №903/1035/13 - скасувати та прийняти
нове рішення, яким в задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" - відмовити.

Колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду,
неодноразово заслухала представників
сторін, вивчила та дослідила матеріали
справи та наявні в ній докази,
розглянула матеріали апеляційної
скарги та додані до неї документи,
відзив на апеляційну скаргу,
перевірила правильність застосування
судом норм матеріального та
процесуального права, та прийшла до
висновку, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а рішення
господарського суду Житомирської
області без змін, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
30.03.2012 р. між сторонами було укладено
договір № 2/В-12-ПР на купівлю-продаж
природного газу (а.с. 7-14).

31.05.2012 р. та 06.07.2012 р. були укладені
додаткові угоди до договору (а.с. 15-20).

Відповідно до п. 1.1. договору продавець
(позивач) зобов'язується передати у
власність покупцю (відповідачу) у 2012
році природний газ, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
газ на умовах цього договору.

Згідно п. 3.6. договору приймання -
передача газу, переданого продавцем
покупцеві у відповідному місяці
продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу.

Позивач на виконання взятих на себе
зобов'язань згідно договору, передав
відповідачу газ в обсязі 12 130,484 тис. куб.
м., на загальну суму 42 565 868,35 грн., що
підтверджується актами
приймання-передачі природного газу від
31.03.2012 р., 30.04.2012 р., 31.05.2012 р., 30.06.2012 р. (а.с.
21-24).

Пунктами 6.1., 6.2. договору сторони
узгодили, що оплата за газ проводиться
покупцем виключно грошовими коштами в
такому порядку:

- оплата в розмірі 30% від вартості
запланованих місячних обсягів
проводиться не пізніше ніж за 5
банківських днів до початку місяця
поставки газу;

- оплата в розмірі 70% від вартості
запланованих місячних обсягів
проводиться в порядку визначеному у п.
6.2. договору.

Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 20 числа
місяця наступного за місяцем поставки
газу.

Згідно договору № 2/В-12-ПР від 30.03.2012 р.
вбачається, що газ, який отримує
відповідач, використовується ним
виключно для подальшої реалізації
промисловим споживачам та іншим
суб'єктам господарювання, які є
кінцевими споживачами газу.

Кошти на рахунок відповідача надходять
після повного розрахунку споживачів.
Такий розрахунок відповідачем не
проводиться вчасно та не в повному
обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідач перебуває в скрутному
фінансовому становищі, що
підтверджується звітом про фінансові
результати (а.с. 55-56).

Разом з тим, варто зазначити, що періоди
прострочення відповідачем по сплаті
боргу не є значними (найбільший період
становить 34 дні і має разовий характер
(з 26.07.2012 р. по 28.08.2012 р.)). Здебільшого
відповідач прострочував 1-5 днів.

Як встановлено господарським судом
першої інстанції та підтверджується
матеріалами справи, що вищенаведені
умови договору щодо своєчасного
здійснення розрахунків, були порушені
відповідачем, хоча на час звернення з
даним позовом до суду заборгованість
за переданий природний газ за
договором була погашена.

Таким чином, згідно встановлених
обставин справи підтверджується
порушення відповідачем своїх
зобов'язань за договором №2/В-12 - ПР від
30.03.2012 року.

Пунктом 7.2. договору сторони
передбачили, що у разі невиконання
покупцем умов пункту 6.1. цього договору,
він зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожний день
простроченого платежу.

За порушення відповідачем своїх
зобов'язань за договором, у
відповідності до ст.625 ЦК України,
ст.ст.611,549 ЦК України та пункту 7.2.
договору, позивачем нараховано до
стягнення з відповідача 33013,31 грн. пені
39 478,86 грн., 7% від суми простроченого
платежу у розмірі 33 914,25 грн.,
(розрахунок, а.с.28-30).

Керуючись умовами договору, позивач
нарахував відповідачу 33 013,31 грн. пені
та 33 914,25 грн. 7% штрафу за прострочення
понад 30 днів (у червні 2012 року
відповідач прострочив 34 дні (а.с.28)).

Відповідачем було подано клопотання
про зменшення розміру пені та штрафу.

Місцевий господарський суд дійшов
висновку, про часткове задоволення
клопотання відповідача та зменшення
пені і штрафу до 50%, а тому до стягнення
підлягає 16 506,65 грн. пені та 16 957,12 грн.
штрафу, разом - 33
463,77грн.

Колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
погоджується з такими висновками
місцевого господарського суду з огляду
на наступне.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є договори та
інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до частин 1 статті 530 ЦК
України якщо у зобов'язані
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно із статтею 526 ЦК України та
статтею 193 ГК України - зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК
України - боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом, при цьому статтею 525 ЦК
України встановлено, що одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

У відповідності до статті 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 230 ГК України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.
Суб'єктами права застосування штрафних
санкцій є учасники відносин у сфері
господарювання, зазначені у статті 2
цього Кодексу.

Частиною 6 статті 232 ГК України
визначено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочення платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачає, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не
звільняється за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно п.1.9 постанови Пленуму Вищого
господарського суду "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013
року, день фактичної сплати суми
заборгованості не включається в період
часу, за який здійснюється стягнення
інфляційних нарахувань та пені.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до пп.3.17.4 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", вирішуючи, в тому
числі й з власної ініціативи, питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання (п.3
ст.83 ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, пеня
нарахована відповідачу на
заборгованість, яка виникла в наслідок
несвоєчасної оплати за поставлений
природний газ згідно договору.

При цьому, враховуючи, що відповідач
погасив основну заборгованість у
повному розмірі, а періоди
прострочення по сплаті боргу не є
значними (найбільший період становить
34 дні і має разовий характер
(здебільшого відповідач прострочував
1-5 днів), колегія суддів вважає таке
прострочення незначним яке виникло в
результаті скрутного матеріального
становища, зумовленого низькою
платоспроможністю споживачів, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами (а.с. 55 - 56).

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що вирішуючи спір по
суті заявлених вимог, суд першої
інстанції повно та всебічно дослідив
обставини справи, дав їм належну
правову оцінку, дійшов правильних
висновків щодо прав та обов'язків
сторін, які ґрунтуються на належних та
допустимих доказах, й ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому у суду
апеляційної інстанції відсутні
підстави для його скасування чи зміни
та задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати за розгляд апеляційної
скарги у зв'язку з відмовою в її
задоволенні на підставі ст.49 ГПК
України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, Рівненський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Волинської області від 27.11.13 року у
справі №903/1035/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу позивача Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішення господарського суду
Волинської області від 27.11.13 року у
справі №903/1035/13 - залишити без
задоволення.

2. Справу №903/1035/13 повернути до
господарського суду Волинської
області.

3. Постанова набирає законної
сили з дня її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному порядку згідно
з Розділом XII-1 Господарського
процесуального кодексу України.

Головуючий суддя
Демидюк О.О.

Суддя
Огороднік К.М.

Суддя
Савченко Г.І.