ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2014 р.
Справа № 909/1120/13

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

Головуючого - судді
Юрченка Я.О.

суддів
Гриців В.М.

Матущака О.І.

Розглянувши апеляційну скаргу
Івано-Франківського академічного

обласного українського
музично-драматичного театру імені
Івана Франка, за № 269-01 від 23.12.2013 року

на рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 11.12.2013
року

у справі № 909/1120/13

за позовом: Державного підприємства
"Українське агентство з авторських та
суміжних

прав", м. Київ

до відповідача: Івано-Франківського
академічного обласного українського
музично-

драматичного театру імені Івана
Франка, м. Івано-Франківськ

про стягнення з Івано-Франківського
академічного обласного українського
музично-

драматичного театру імені Івана Франка
авторської винагороди та зобов'язання
надати документи

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явилися;

від відповідача: не з'явилися;

Рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 11.12.2013
року у справі № 909/1120/13 (суддя Ткаченко
І.В.) позов задоволено. Стягнуто з
Івано-Франківського академічного
обласного українського
музично-драматичного театру імені
Івана Франка на користь державного
підприємства "Українське агентство з
авторських та суміжних прав" 230 964 грн. 77
коп. авторської винагороди, 3 986 грн. 81
коп. інфляційних втрат, 15 грн. 63 коп. три
проценти річних. Зобов'язано
Івано-Франківський академічний
обласний український
музично-драматичний театр імені Івана
Франка сформувати та надати державному
підприємству "Українське агентство з
авторських та суміжних прав"
розрахункові листи за липень-серпень
2009 р., липень-серпень 2010 р.,
липень-серпень 2011 р., січень-лютий,
липень і грудень 2012 р., січень-листопад
2013 р.

Відповідач - Івано-Франківський
академічний обласний український
музично-драматичний театр імені Івана
Франка не погоджуючись із прийнятим
рішенням подав апеляційну скаргу, в
якій просить його скасувати та
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити,
оскільки, вважає оскаржуване рішення
таким, що винесене за неповного
з'ясування обставин, які мають значення
для вирішення даної справи та з
неправильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права.

Позивач - Державне підприємство
"Українське агентство з авторських та
суміжних прав" заперечуючи апеляційні
вимоги, подало відзив на апеляційну
скаргу, в якому зазначає, зокрема, про
відсутність правових підстав для
задоволення такої.

Львівський апеляційний
господарський суд в складі колегії
суддів Кордюк Г.Т. (головуючий), Гриців
В.М., Давид Л.Л. ухвалою від 20.01.2014 року,
визнав подані матеріали достатніми для
прийняття апеляційної скарги до
провадження та призначив до розгляду в
судовому засіданні на 13.02.2014 року.

На підставі розпорядження в. о.
керівника апарату суду №18 від 12.02.2014
року, призначено повторний
автоматичний розподіл справи №909/1120/13
за результатами якого, дану справу
розподілено до розгляду
судді-доповідачу Юрченку Я.О.

Розпорядженням голови суду від 13.02.2014
року в склад колегії для розгляду даної
справи, введено суддів Гриців В.М. та
Матущака О.І.

З підстав, визначених в ухвалі суду від
13.02.2014 року, розгляд даної справи
відкладено на 06.03.2014 року.

Сторони, явку уповноважених
представників в судове засідання не
забезпечили, хоча належним чином
повідомлялись про час і місце розгляду
даної справи. Враховуючи те, що участь
представників сторін в судовому
засіданні обов'язковою не визнавалась,
колегія суддів дійшла висновку про
можливість розгляду апеляційної
скарги за їх відсутності, оскільки,
наявних матеріалів справи достатньо
для прийняття законного і
обґрунтованого рішення.

Розглянувши апеляційну скаргу та
відзив на неї, вивчивши матеріали
справи, наявні в ній докази, колегія
суддів Львівського апеляційного
господарського суду дійшла висновку
про неправильне застосування місцевим
господарським судом при прийнятті
оскаржуваного рішення норм
матеріального права.

Аналізом матеріалів справи
колегією суддів встановлено наступне.

ДП "Українське агентство з авторських
та суміжних прав" звернулось до
господарського суду
Івано-Франківської області з позовом
до Івано-Франківського академічного
обласного українського
музично-драматичного театру імені
Івана Франка про стягнення 254 910 грн. 94
коп., з яких 236 426 грн. 85 коп. -
заборгованість по сплаті авторської
винагороди, 4 288 грн. 41 коп. - інфляційні
втрати, 14 195 грн. 68 коп. - три проценти
річних, а також про зобов'язання
відповідача надати позивачу
розрахункові листи за серпень-вересень
2009 р., липень-вересень 2010 р.,
серпень-вересень 2011 р., лютий-березень,
серпень 2012 р., січень-серпень 2013 р.

Заявлені позовні вимоги у даній справі,
обґрунтовані зокрема, нормами статтей
47-49 Закону України "Про авторське право
і суміжні права" згідно з якими позивач
є організацією колективного
управління, яка управляє на
колективній основі майновими правами
суб'єктів авторського права, й
відповідно до визначених своїх
повноважень на території України
управляє виключними майновими
авторськими правами, у зв'язку з чим
укладає з юридичними і фізичними
особами угоди (надає дозволи) на
використання творів авторів (у тому
числі шляхом публічного виконання),
проводить збір, розподіл та виплату
авторської винагороди, вчиняє дії,
пов'язані із захистом порушених
авторських прав.

Підставою позову у даній справі є
Генеральний ліцензійний договір (з
додатками) № Т-14/05 від 01 липня 2005 р. про
порядок використання оприлюднених
творів, виплату авторської винагороди
(роялті) та надання документації

Розмір заборгованості із сплати
авторської винагороди, заявлений до
стягнення з відповідача у даній справі
складає 230 964, 77 грн. (згідно із заявою
про зменшення позовних вимог) та
обчислений позивачем у відповідності
до розрахункових листів, складених та
наданих останньому відповідачем.

При цьому, з'ясуванням документальних
доказів у справі встановлено, що
відповідач визнав позов лише в частині
зобов'язання його надати розрахункові
листи за відповідні періоди.

Місцевий господарський суд за
результатами розгляду даної справи,
дійшов висновку про обґрунтованість
позовних вимог та наявність достатніх
правових підстав для їх задоволення.
Однак, колегія суддів вважає, що такий
висновок є помилковим.

Відповідно до ст.46 Закону України «Про
авторське право і суміжні права»
суб'єкт авторського права і (або)
суміжних прав може доручити управління
своїми майновими правами повіреному на
підставі укладеного з ним
договору-доручення. Здійснюючи
управління майновими правами, ця особа
діє у межах повноважень, переданих їй
суб'єктом авторського права і (або)
суміжних прав.

Згідно із ч.1 ст.47 Закону України
«Про авторське право і суміжні права»
суб'єкти авторського права і (або)
суміжних прав можуть доручати
управління своїми майновими правами
організаціям колективного управління.
Відповідно до абз.2 ч.1 ст.48 Закону
України «Про авторське право і суміжні
права» організації колективного
управління діють на основі статутів, що
затверджуються в установленому
порядку і в межах повноважень,
одержаних від суб'єктів авторського
права і (або) суміжних прав.

З'ясуванням документальних
доказів у справі встановлено, що
відповідно до п.2.1. статуту Державного
підприємства «Українське агентство з
авторських та суміжних прав» метою
діяльності останнього є зокрема,
управління майновими права суб'єктів
авторського права і (або) суміжних прав.
ДП "Українське агентство з авторських
та суміжних прав" є організацією
колективного управління, яка здійснює
свою діяльність на підставі Статуту,
Свідоцтва Державного департаменту
інтелектуальної власності
Міністерства освіти і науки України
про облік організації колективного
управління № 3/2003 від 22 серпня 2003 р.

Нормами ч.3, ч.5 ст.48 Закону України «Про
авторське право і суміжні права»
передбачено, що повноваження на
колективне управління майновими
правами передаються організаціям
колективного управління авторами та
іншими суб'єктами авторського права і
(або) суміжних прав на основі договорів,
укладених у письмовій формі. На основі
одержаних повноважень організації
колективного управління надають
будь-яким особам шляхом укладання з
ними договорів невиключні права на
використання об'єктів авторського
права і (або) суміжних прав.

Статтею 49 Закону України «Про
авторське право та суміжні права»
передбачено, що організації
колективного управління повинні
виконувати від імені суб'єктів
авторського права і (або) суміжних прав
і на основі одержаних від них
повноважень такі функції: погоджувати
з особами, які використовують об'єкти
авторського права і (або) суміжних прав,
розмір винагороди під час укладання
договору; укладати договори про
використання прав, переданих в
управління. Умови цих договорів
повинні відповідати положенням статей
31 - 33 цього Закону; збирати, розподіляти
і виплачувати зібрану винагороду за
використання об'єктів авторського
права і (або) суміжних прав суб'єктам
авторського права і (або) суміжних прав,
правами яких вони управляють, а також
іншим суб'єктам прав відповідно до
цього Закону; вчиняти інші дії,
передбачені чинним законодавством,
необхідні для захисту прав, управління
якими здійснює організація, в тому
числі звертатися до суду за захистом
прав суб'єктів авторського права і (або)
суміжних прав відповідно до статутних
повноважень та доручення цих суб'єктів.

З матеріалів справи вбачається, що
ухвалою господарського суду
Івано-Франківської області від 13.11.2013
року у даній справі, позивача
зобов'язано подати суду, зокрема,
ліцензійні договори з суб'єктами
авторського права, які мають авторське
право на публічне виконання творів
(частин творів), що складають спектакль
та які використовувались відповідачем
в період дії генерального ліцензійного
договору № Т-14/05.

З метою виконання вказаних вимог суду,
позивачем долучено до матеріалів
справи наступні угоди:

1. Угода від 15.03.2002 року, укладена
між ДП "Українське агентство з
авторських та суміжних прав"
(агентство) та ОСОБА_6 (автор; художник),
згідно п.1 якої, автор передає агентству
виключне право на управління своїми
майновими права на твори (як на ті, що
існують на момент укладення цієї угоди
та і на ті, що будуть створені під час
дії даної угоди) при їх використанні
шляхом: публічного виконання творів;
публічного показу; публічного
сповіщення. В цьому ж пункті вказано
про наявність переліку творів. Термін
договору визначений у п.13 угоди, згідно
з яким вказана угода є чинною.

2. Угода від 30.05.2002 року, укладена між ДП
"Українське агентство з авторських та
суміжних прав" (агентство) та ОСОБА_7
(автор; сценограф, художник по
костюмах), згідно п.1 якої, автор передає
агентству виключне право на управління
своїми майновими права на твори (як на
ті, що існують на момент укладення цієї
угоди та і на ті, що будуть створені під
час дії даної угоди) при їх
використанні шляхом: публічного
виконання творів; публічного показу;
публічного сповіщення; відтворення та
запису; відтворення і розповсюдження
творів образотворчого і
декоративно-прикладеного мистецтва. В
цьому ж пункті вказано про наявність
переліку творів. Термін договору
визначений у п.13 угоди, згідно з яким
вказана угода є чинною.

3. Угода від 05.08.2002 року, укладена
між ДП "Українське агентство з
авторських та суміжних прав"
(агентство) та ОСОБА_8 (автор; режисер
театру), згідно п.1 якої, автор передає
агентству виключне право на управління
своїми майновими права на твори (як на
ті, що існують на момент укладення цієї
угоди та і на ті, що будуть створені під
час дії даної угоди) при їх
використанні шляхом: публічного
виконання творів; публічного показу;
публічного сповіщення; відтворення та
запису; відтворення і розповсюдження
творів образотворчого і
декоративно-прикладеного мистецтва. В
цьому ж пункті вказано про наявність
переліку творів. Термін договору
визначений у п.13 угоди, згідно з яким
вказана угода є чинною.

4. Угода від 22.03.2003 року, укладена
між ДП "Українське агентство з
авторських та суміжних прав"
(агентство) та ОСОБА_9 (автор; режисер,
сценограф, драматург), згідно п.1 якої,
автор передає агентству виключне право
на управління своїми майновими права
на твори (як на ті, що існують на момент
укладення цієї угоди та і на ті, що
будуть створені під час дії даної
угоди) при їх використанні шляхом:
публічного виконання творів;
публічного показу; публічного
сповіщення; відтворення та запису;
відтворення і розповсюдження творів
образотворчого і
декоративно-прикладного мистецтва. В
цьому ж пункті вказано про наявність
переліку творів. Термін договору
визначений у п.13 угоди, згідно з яким
вказана угода є чинною.

5. Угода від 22.03.2003 року, укладена
між ДП "Українське агентство з
авторських та суміжних прав"
(агентство) та ОСОБА_10 (автор;
драматург), згідно п.1 якої, автор
передає агентству виключне право на
управління своїми майновими права на
твори (як на ті, що існують на момент
укладення цієї угоди та і на ті, що
будуть створені під час дії даної
угоди) при їх використанні шляхом:
публічного виконання творів;
публічного показу; публічного
сповіщення; відтворення та запису;
відтворення і розповсюдження творів
образотворчого і
декоративно-прикладного мистецтва. В
цьому ж пункті вказано про наявність
переліку творів. Термін договору
визначений у п.13 угоди, згідно з яким
вказана угода є чинною.

6. Угода від 13.04.2005 року, укладена між ДП
"Українське агентство з авторських та
суміжних прав" (агентство) та ОСОБА_11
(автор; художник), згідно п.1 якої, автор
передає агентству виключне право на
управління своїми майновими права на
твори (як на ті, що існують на момент
укладення цієї угоди та і на ті, що
будуть створені під час дії даної
угоди) при їх використанні шляхом:
публічного виконання творів;
публічного показу; публічного
сповіщення; відтворення та запису;
відтворення і розповсюдження творів
образотворчого і
декоративно-прикладеного мистецтва. В
цьому ж пункті вказано про наявність
переліку творів. Термін договору
визначений у п.13 угоди, згідно з яким
вказана угода є чинною.

7. Угода від 27.04.2006 року, укладена між ДП
"Українське агентство з авторських та
суміжних прав" (агентство) та ОСОБА_12
(автор; сценограф, художник
постановник, художник по костюмах),
згідно п.1 якої, автор передає агентству
виключне право на управління своїми
майновими права на твори (як на ті, що
існують на момент укладення цієї угоди
та і на ті, що будуть створені під час
дії даної угоди) при їх використанні
шляхом: публічного виконання творів;
публічного показу; публічного
сповіщення; відтворення і
розповсюдження творів образотворчого
і декоративно-прикладеного мистецтва.
В цьому ж пункті вказано про наявність
переліку творів. Термін договору
визначений у п.13 угоди, згідно з яким
вказана угода є чинною.

8. Угода від 16.05.2006 року, укладена між ДП
"Українське агентство з авторських та
суміжних прав" (агентство) та ОСОБА_13
(автор; драматург), згідно п.1 якої, автор
передає агентству виключне право на
управління своїми майновими права на
твори (як на ті, що існують на момент
укладення цієї угоди та і на ті, що
будуть створені під час дії даної
угоди) при їх використанні шляхом:
публічного виконання творів;
публічного показу; публічного
сповіщення; відтворення та запису. В
цьому ж пункті вказано про наявність
переліку творів. Термін договору
визначений у п.13 угоди, згідно з яким
вказана угода є чинною.

9. Угода від 23.02.2006 року, укладена між ДП
"Українське агентство з авторських та
суміжних прав" (агентство) та ОСОБА_14
(автор; драматург), згідно п.1 якої, автор
передає агентству виключне право на
управління своїми майновими права на
твори (як на ті, що існують на момент
укладення цієї угоди та і на ті, що
будуть створені під час дії даної
угоди) при їх використанні шляхом:
публічного виконання творів;
публічного сповіщення; відтворення та
запису. В цьому ж пункті вказано про
наявність переліку творів. Термін
договору визначений у п.13 угоди, згідно
з яким вказана угода є чинною.

10. Угода від 10.04.2008 року, укладена
між ДП "Українське агентство з
авторських та суміжних прав"
(агентство) та ОСОБА_15 (автор;
балетмейстер), згідно п.1 якої, автор
передає агентству виключне право на
управління своїми майновими права на
твори (як на ті, що існують на момент
укладення цієї угоди та і на ті, що
будуть створені під час дії даної
угоди) при їх використанні шляхом:
публічного виконання творів;
публічного показу; публічного
сповіщення; відтворення та запису;
відтворення і розповсюдження творів
образотворчого і
декоративно-прикладеного мистецтва. В
цьому ж пункті вказано про наявність
переліку творів. Термін договору
визначений у п.13 угоди, згідно з яким
вказана угода є чинною.

Відповідно до умов укладених угод із
ОСОБА_6 (автор; художник), ОСОБА_7 (автор;
сценограф, художник по костюмах),
ОСОБА_8 (автор; режисер театру), ОСОБА_9
(автор; режисер, сценограф, драматург),
ОСОБА_10 (автор; драматург), ОСОБА_11
(автор; художник), ОСОБА_12 (автор;
сценограф, художник постановник,
художник по костюмах), ОСОБА_13 (автор;
драматург), ОСОБА_14 (автор; драматург),
ОСОБА_15 (автор; балетмейстер), ДП
"Українське агентство з авторських та
суміжних прав" наділене виключним
правом на управління майновими правами
на твори (як на ті, що існують на момент
укладення цієї угоди та і на ті, що
будуть створені під час дії даної
угоди) зазначених осіб при їх
використанні способом, визначеним у
відповідному договорі.

Проте, в матеріалах справи відсутні, а
позивачем до суду не подано, переліки
творів, про які вказано у пунктах 1 угод
на управління майновими правами
вищевказаних авторів.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що позивач у запереченнях
на відзив відповідача за вих.№06-02/6208
від 11.11.2013 року, зазначив, зокрема, що
позбавлений можливості подати суду усі
договори на управління майновими
правами суб'єктів авторського права з
метою підтвердження наявності
повноважень на отримання авторської
винагороди від театру, укладених із
відповідними авторами, твори яких
використовувались театром, у зв'язку із
великою кількістю таких договорів та
значною відстанню між м.Києвом та
м.Івано-Франківськом.

При цьому, колегією суддів враховано
положення п. 2.1. постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» (далі - постанова
пленуму Вищого господарського суду від
26 грудня 2011 року N 18), в якому зазначено
зокрема, що згідно з частиною другою
статті 4 3 ГПК та статтею 33 ГПК кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Якщо подані
сторонами та іншими учасниками
судового процесу докази є
недостатніми, господарський суд може
за їх клопотанням чи за власною
ініціативою витребувати в порядку
підготовки справи до розгляду
необхідні для цього письмові і речові
докази, інші матеріали (пункти 3, 4, 6, 8 і 11
статті 65 ГПК), притому не лише від
учасників судового процесу, а й від
інших підприємств, установ,
організацій, державних органів. У разі
неможливості самостійно подати
необхідні для розгляду справи докази
сторона, прокурор, третя особа вправі
звернутися до господарського суду, в
тому числі й апеляційної інстанції, з
клопотанням про витребування доказів;
при цьому обґрунтування такої
неможливості покладається на особу, що
заявляє відповідне клопотання.

Відтак, доводи, наведені позивачем щодо
неможливості останнього надати
витребувані судом докази, колегія
суддів не розцінює як такі, що мають
значення для даної справи, оскільки,
обґрунтування обставин, покладених в
основу заявлених позовних вимог - це
обов'язок особи.

Відповідно до ч.3 п.49 1 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
17 жовтня 2012 року N 12 «Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних
із захистом прав інтелектуальної
власності» (далі - постанова пленуму
Вищого господарського суду від 17
жовтня 2012 року N 12) організації
колективного управління, які
здійснюють управління майновими
правами на твори, повинні довести
наявність у них прав на управління
авторськими майновими правами певного
кола осіб. Отже, у разі звернення
організації колективного управління
до суду з позовом про захист прав
суб'єктів авторського права суд
повинен з'ясовувати обсяг повноважень
цієї організації згідно з договорами,
укладеними цією організацією та
суб'єктом авторського права. Якщо у
організації колективного управління
відсутні повноваження на управління
майновими правами суб'єкта авторського
права, зокрема, щодо конкретного твору,
судам слід відмовляти у задоволенні
позову цієї організації.

Отже, позивачем, в супереч вимог ст.33
Господарського процесуального кодексу
України, не доведено належними і
допустимими доказами наявність
повноважень на управління майновими
правами суб'єктів авторського права,
ОСОБА_6 (автор; художник), ОСОБА_7 (автор;
сценограф, художник по костюмах),
ОСОБА_8 (автор; режисер театру), ОСОБА_9
(автор; режисер, сценограф, драматург),
ОСОБА_10 (автор; драматург), ОСОБА_11
(автор; художник), ОСОБА_12 (автор;
сценограф, художник постановник,
художник по костюмах), ОСОБА_13 (автор;
драматург), ОСОБА_14 (автор; драматург),
ОСОБА_15 (автор; балетмейстер) щодо
творів, зазначених у розрахункових
листах, які складені уповноваженими
представниками відповідача.

При цьому, колегією суддів встановлено,
що Івано-Франківський академічний
обласний український
музично-драматичний театр імені Івана
Франка є закладом культури діяльність
якого згідно із положеннями Закону
України "Про театри і театральну
справу", спрямована на створення,
публічне виконання та публічний показ
творів театрального мистецтва.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про
театри і театральну справу» метою
основної діяльності театру є розвиток
театрального мистецтва і театральної
справи, формування та задоволення
потреб населення в театральному
мистецтві. Основна діяльність театру
не має на меті одержання прибутку.

У відповідності до п.3.1. статуту
відповідача головним завданням
діяльності театру є створення та показ
художньо-довершених вистав з метою
забезпечення суспільних потреб
територіальних громад області в творах
театрального мистецтва, які сприяють
відродженню, збереженню та розвитку
національної театральної спадщини,
духовного збагачення народу на кращих
зразках класичної і сучасної
української та світової драматургії,
сприятимуть художньо-естетичному
вихованню підростаючого покоління
задоволенню культурних потреб та
організації відпочинку населення.

Отже, основна діяльність театру
відноситься до некомерційної
господарської діяльності в силу вимог
чинного законодавства.

Згідно із ч.4 ст.47 Закону України «Про
авторське право і суміжні права» особи,
які використовують твори, виконання,
програми мовлення, примірники фонограм
(відеограм), зобов'язані надавати
організаціям колективного управління
точний перелік використаних творів,
виконань, примірників фонограм
(відеограм), програм мовлення разом з
документально підтвердженими даними
про одержані прибутки від їх
використання та повинні виплачувати
організаціям колективного управління
винагороду в передбачений термін і в
обумовленому розмірі.

Частиною 6 статті 48 Закону України
«Про авторське право і суміжні права»
встановлено, що організація
колективного управління має право
вимагати від осіб, які використовують
об'єкти авторського права і суміжних
прав, надання їм документів, що містять
точні відомості про використання
зазначених об'єктів, необхідні для
збирання і розподілу винагороди.

Згідно з вимогами ст. 12 Закону України
"Про театри і театральну справу",
театри, що здійснюють публічне
виконання та публічний показ
театральних постановок, зобов'язані,
зокрема, укладати договори щодо
розпорядження майновими правами на
об'єкти права інтелектуальної
власності із суб'єктами авторського і
(або) суміжних прав безпосередньо або
через організацію колективного
управління, що їх представляє.

Враховуючи викладене, 01 липня 2005 р., ДП
"Українське агентство з авторських та
суміжних прав" (ДП УААСП) та
Івано-Франківський академічний
обласний український
музично-драматичний театр імені Івана
Франка (користувач) уклали між собою
Генеральний ліцензійний договір №
Т-14/05 про порядок використання
оприлюднених творів, виплату
авторської винагороди (роялті) та
надання документів (далі - генеральний
ліцензійний договір).

Відповідно до умов п. 2.1 генерального
ліцензійного договору, користувач,
яким здійснюється публічне виконання
творів у приміщенні (стаціонарному
сценічному майданчику) на 927 посадочних
місць, розташованого за адресою: вул.
Незалежності, 42, м. Івано-Франківськ,
визнає умови даного Договору
обов'язковими для виконання та
зобов'язується виплачувати авторську
винагороду (роялті) за публічне
виконання творів у всіх випадках як при
платному, так і безплатному вході.

Крім того, для здійснення своєї
діяльності відповідно до вимог чинного
законодавства України в галузі
авторського права, згідно з пп. 2.1.1
генерального ліцензійного договору,
користувач зобов'язався отримувати
окремі ліцензії від ДП УААСП (додаток 6
до Договору).

Пунктом 2.9. генерального ліцензійного
договору встановлено, що даний договір
не поширюється, зокрема, на інші
способи та форми використання творів,
не згадані в ньому.

У відповідності до п.п.3.1.,3.9.
генерального ліцензійного договору
виплата авторської винагороди за
публічне виконання творів, що
складають спектакль, встановлюється в
окремих ліцензіях ДП УААСП. Не пізніше
20 (двадцятого) числа наступного місяця
користувач зобов'язується
перерахувати на рахунок ДП УААСП сусу
авторської винагороди зазначену в
розрахункових листах.

За змістом п. 3.3 та пп. 3.3.5 генерального
ліцензійного договору, користувач
зобов'язався до 10 числа кожного місяця
надати інспектору ДП УААСП належним
чином заповнені та підписані
розрахункові листи за минулий місяць
(додаток 3 до Договору), що мають містити
відомості про суми валового збору,
одержаного від продажу квитків (при
платному вході) або загальної суми
витрат на проведення спектаклю, під час
здійснення якого відбувається
використання творів (при безплатному
вході).

Згідно з п. 4.3 генерального
ліцензійного договору, користувач
гарантує, що всі розрахунки із
суб'єктами авторського права за
публічне виконання творів, які
складають спектакль, за даним
Договором здійснюватимуться через ДП
УААСП.

За змістом положень пунктів 10.1 та 10.2
генерального ліцензійного договору,
він набуває чинності з 01 липня 2005 р. та
діє до 31 грудня 2007 р. й строк його дії
автоматично продовжується за
мовчазною згодою сторін із року в рік
до того часу, доки одна із сторін у
письмовій формі не повідомить іншу
сторону про намір розірвання даного
Договору, але не пізніше, ніж за
тридцять днів до дати його розірвання.

Доводи позивача про правову природу
генерального ліцензійного договору
№Т-14/05 про порядок використання
оприлюднених творів, виплату
авторської винагороди (роялті) та
надання документів від 01 липня 2005 р.,
викладені у запереченнях на відзив
відповідача за вих.№06-02/6208 від 11.11.2013
року, зокрема про те, що вказаний
договір не є договором щодо
розпорядження майновими правами
(ліцензійним договором) в розумінні ст.
ст. 1107, 1109 Цивільного кодексу України, а
є договором про виплату авторської
винагороди за використання творів і
спрямований на захист права суб'єктів
авторського права на отримання
авторської винагороди, а також про те,
що такий договір є попереднім
договором, адже умовами цього договору
передбачено обов'язок відповідача
отримувати окремі ліцензії від
позивача, колегія суддів вважає такими,
що спростовуються нормами чинного
законодавства.

Згідно ст. 1109 ЦК України за ліцензійним
договором одна сторона (ліцензіар)
надає другій стороні (ліцензіату)
дозвіл на використання об'єкта права
інтелектуальної власності (ліцензію)
на умовах, визначених за взаємною
згодою сторін з урахуванням вимог
цього Кодексу та іншого закону. У
ліцензійному договорі визначаються
вид ліцензії, сфера використання
об'єкта права інтелектуальної
власності (конкретні права, що
надаються за договором, способи
використання зазначеного об'єкта,
територія та строк, на які надаються
права, тощо), розмір, порядок і строки
виплати плати за використання об'єкта
права інтелектуальної власності, а
також інші умови, які сторони вважають
за доцільне включити у договір.
Вважається, що за ліцензійним
договором надається невиключна
ліцензія, якщо інше не встановлено
ліцензійним договором. Предметом
ліцензійного договору не можуть бути
права на використання об'єкта права
інтелектуальної власності, які на
момент укладення договору не були
чинними. Права на використання об'єкта
права інтелектуальної власності та
способи його використання, які не
визначені у ліцензійному договорі,
вважаються такими, що не надані
ліцензіату. Умови ліцензійного
договору, які суперечать положенням
цього Кодексу, є нікчемними

Відповідно до ч.5 ст.15 Закону України
«Про авторське право і суміжні права»
за винятком випадків, передбачених
статтями 21 - 25 цього Закону, автор (чи
інша особа, яка має авторське право) має
право вимагати виплати винагороди за
будь-яке використання твору.
Винагорода може здійснюватися у формі
одноразового (паушального) платежу, або
відрахувань за кожний проданий
примірник чи кожне використання твору
(роялті), або комбінованих платежів.
Розмір і порядок виплати авторської
винагороди за створення і використання
твору встановлюються в авторському
договорі або у договорах, що
укладаються за дорученням суб'єктів
авторського права організаціями
колективного управління з особами, які
використовують твори. Кабінетом
Міністрів України можуть
установлюватися мінімальні ставки
авторської винагороди та порядок їх
застосування.

Відповідно до ч.2 ст.33 Закону України
«Про авторське право і суміжні права»
договір про передачу прав на
використання творів вважається
укладеним, якщо між сторонами
досягнуто згоди щодо всіх істотних
умов (строку дії договору, способу
використання твору, території, на яку
поширюється передаване право, розміру
і порядку виплати авторської
винагороди, а також інших умов, щодо
яких за вимогою однієї із сторін
повинно бути досягнено згоди).
Авторська винагорода визначається у
договорі у вигляді відсотків від
доходу, отриманого від використання
твору, або у вигляді фіксованої суми чи
іншим чином. При цьому ставки
авторської винагороди не можуть бути
нижчими за мінімальні ставки,
встановлені Кабінетом Міністрів
України.

З системного аналізу приписів чинного
законодавства у сфері авторського
права і суміжних прав (зокрема, ст. 1109 ЦК
України, ст. ст. 15, 33, 48 - 49 Закону України
"Про авторське право і суміжні права")
вбачається, що в контексті вимог ч. 4 ст.
180 ГК України, обов'язковим атрибутом
умови про предмет ліцензійного
договору є визначення об'єкту (ів)
авторського права і (або) суміжних прав,
щодо використання якого (их)
укладається такий договір. Крім того,
істотною умовою такого договору є
визначення розміру плати за
використання об'єкта права
інтелектуальної власності.

При цьому, ч.3 п.30.1 постанови пленуму
Вищого господарського суду від 17
жовтня 2012 року N 12 передбачено, що у
вирішенні спорів, пов'язаних з
передачею авторського права та/або
суміжних прав чи наданням дозволу на
використання творів та/або об'єктів
суміжних прав, господарські суди
повинні всебічно і повно досліджувати
обставини щодо обсягу прав, які
передано чи надано у використання за
договором, строку дії авторського
договору тощо. У разі коли з матеріалів
справи вбачається, що мало місце
неодноразове передання майнових прав
на твір або об'єкт суміжних прав,
господарському суду у розгляді справи
необхідно з'ясовувати усі обставини,
пов'язані із встановленням суб'єктів
майнового права на твір або об'єкт
суміжного права і передачею
(відчуженням) повністю чи частково прав
таких суб'єктів. Зокрема, підлягають
з'ясуванню питання про те, який саме
обсяг майнових прав передано і чи
дотримано при цьому вимоги Закону щодо
авторського договору; яким у зв'язку з
цим є обсяг майнового права
відповідної особи тощо.

В ч.2 п. 30.2 постанови пленуму Вищого
господарського суду від 17 жовтня 2012
року N 12 зазначено, що відсутність у
договорі вказівки на конкретний твір,
право на який передається за цим
договором, означає, що сторонами в
такому разі не визначено предмет
договору і, отже, він є неукладеним.
Такі ж наслідки тягне за собою й
відсутність у відповідному договорі
хоча б однієї з умов, визначених
згаданою нормою як істотна.

Отже, відсутність визначення об'єкту
(ів) авторського права і (або) суміжних
прав, розміру плати за використання
об'єкта права інтелектуальної
власності вказує на недотримання
сторонами при його укладення, згідно із
приписами ч. 8 ст. 181 ГК України, є
ознакою неукладеності такого договору.

Таким чином, генеральний ліцензійний
договір №Т-14/05 про порядок
використання оприлюднених творів,
виплату авторської винагороди (роялті)
та надання документів від 01 липня 2005 р.,
укладений між ДП "Українське агентство
з авторських та суміжних прав" (ДП
УААСП) та Івано-Франківський
академічний обласний український
музично-драматичний театр імені Івана
Франка (користувач) слід вважати
неукладеним.

Виходячи із змісту норм ст. ст.15, 33
Закону України «Про авторське право і
суміжні права», ст.445 Цивільного
кодексу України автор має право
вимагати виплати винагороди за
будь-яке використання твору, яка може
здійснюватись у формі паушального
платежу, або роялті, або комбінованих
платежів. Відповідна форма авторської
винагороди, її розмір та порядок
виплати має встановлюватись у
відповідних договорах.

Проте, в матеріалах справи відсутні
документальні докази щодо визначення
та погодження між сторонами форми
авторської винагороди, її розміру та
порядку виплати за використання творів
інтелектуальної власності.

Із змісту розрахункових листів,
вбачається, що такі складені на
виконання генерального ліцензійного
договору №Т-14/05 про порядок
використання оприлюднених творів,
виплату авторської винагороди (роялті)
та надання документів від 01 липня 2005 р.,
а розмір авторської винагороди,
зазначений у цих розрахункових листах
є необґрунтованим, оскільки, позивачем
не доведено правильності визначення
розміру авторської винагороди,
погодження сторонами форми авторської
винагороди у формі роялті.

Докази, що спростовують викладене в
матеріалах справи відсутні.

Отже, позивачем не доведено належними і
допустимим доказами правильності
нарахування авторської винагороди в
розмірі, заявленому до стягнення із
відповідача.

Колегією суддів проаналізовано
платіжні доручення №2063 від 12.01.2011 року
на суму 3000,00 грн., у графі «призначення
платежу» якого зазначено «за
авторський гонорар за грудень м-ць 2010 р.
Без ПДВ», №2087 від 31.01.2011 року на суму
2000,00 грн. у графі «призначення платежу»
якого зазначено «за авторський гонорар
за січень м-ць 2011 р. Без ПДВ», №2170 від
03.03.2011 року на суму 1000,00 грн., у графі
«призначення платежу» якого зазначено
«за авторський гонорар за січень м-ць
2011 р. Без ПДВ», №2231 від 01.04.2011 року на
суму 3000,00 грн., у графі «призначення
платежу» якого зазначено «за
авторський гонорар за січень м-ць 2011 р.
Без ПДВ», №2378 від 17.06.2011 року на суму
2000,00 грн., у графі «призначення платежу»
якого зазначено «за авторський
гонорар за лютий м-ць 2011 р. Без ПДВ, №2536
від 01.11.2011 року на суму 2000,00 грн., у графі
«призначення платежу» якого зазначено
«за авторський гонорар за жовтень м-ць
2011 р. Без ПДВ», №2682 від 21.12.2011 року на
суму 5000,00 грн., у графі «призначення
платежу» якого зазначено «за
авторський гонорар за листопад м-ць 2011
р. Без ПДВ», №2722 від 13.01.2012 року на суму
7000,00 грн., у графі «призначення платежу»
якого зазначено «за авторський
гонорар за грудень м-ць 2011 р. Без ПДВ»,
№3027 від 16.05.2012 року на суму 2000,00 грн., у
графі «призначення платежу» якого
зазначено «за авторський гонорар за
січень м-ць 2012 р. Без ПДВ», №3703 від 09.04.2013
року на суму 7000,00 грн., у графі
«призначення платежу» якого зазначено
«за авторський гонорар за 2012 р. Без
ПДВ», №3820 від 28.05.2013 року на суму 500,00
грн., у графі «призначення платежу»
якого зазначено «за авторський
гонорар за 2013 р. Без ПДВ», №946 від 12.07.2012
року на суму 5000,00 грн., у графі
«призначення платежу» якого зазначено
«за авторський гонорар за лютий м-ць 2012
р. Без ПДВ», №3403 від 27.11.2012 року на суму
5000,00 грн., у графі «призначення платежу»
якого зазначено «за авторський
гонорар за 2012 р. Без ПДВ», №3415 від 30.11.2012
року на суму 5000,00 грн., у графі
«призначення платежу» якого зазначено
«за авторський гонорар за 2012 р. Без
ПДВ», №1340 від 04.02.2010 року на суму 2000,00
грн., у графі «призначення платежу»
якого зазначено «за авторський
гонорар згідно рах. № б/н від 01.02.2010 р.
Без ПДВ», №1349 від 09.02.2010 року на суму
2000,00 грн., у графі «призначення платежу»
якого зазначено «за авторський
гонорар за червень м-ць 2009 р. Без ПДВ»,
№1375 від 17.02.2010 року на суму 2000,00 грн., у
графі «призначення платежу» якого
зазначено «за авторський гонорар за
липень м-ць 2009 р. Без ПДВ», №1395 від 02.03.2010
року на суму 2000,00 грн., у графі
«призначення платежу» якого зазначено
«за авторський гонорар за серпень м-ць
2009 р. Без ПДВ», №1415 від 09.03.2010 року на
суму 5000,00 грн., у графі «призначення
платежу» якого зазначено «за
авторський гонорар за серпень м-ць 2009 р.
Без ПДВ», №1710 від 18.08.2010 року на суму
5000,00 грн., у графі «призначення платежу»
якого зазначено «за авторський
гонорар за травень м-ць 2010 р. Без ПДВ»,
№1826 від 12.10.2010 року на суму 3000,00 грн., у
графі «призначення платежу» якого
зазначено «за авторський гонорар за
жовтень м-ць 2010 р. Без ПДВ», №1913 від
15.11.2010 року на суму 4000,00 грн., у графі
«призначення платежу» якого зазначено
«за авторський гонорар за вересень м-ць
2010 р. Без ПДВ», №1918 від 16.11.2010 року на
суму 3000,00 грн., у графі «призначення
платежу» якого зазначено «за
авторський гонорар за жовтень м-ць 2010 р.
Без ПДВ», №1991 від 10.12.2010 року на суму
3000,00 грн., у графі «призначення платежу»
якого зазначено «за авторський
гонорар за грудень м-ць 2010 р. Без ПДВ»,
№2048 від 30.12.2010 року на суму 1300,00 грн., у
графі «призначення платежу» якого
зазначено «за авторський гонорар за
грудень м-ць 2010 р. Без ПДВ» та
встановлено, що такі не підтверджують
обставини, покладені в основу позову, а
відтак, не розцінюються як такі, що
мають значення для даної справи,
оскільки, із змісту вищевказаних
платіжних доручень не вбачається
підстави здійснення оплати
відповідного авторського гонорару,
об'єкт за який здійснюється така оплата
та суб'єкт на користь якого
здійснюється відповідна оплата.

Окрім того, відповідно до п.30.5
постанови пленуму Вищого
господарського суду України №12 від
17.10.2012 року позадоговірне використання
творів та/або об'єктів суміжних прав
може здійснюватися лише в цілях і в
обсязі, прямо визначених у законі.
Вирішуючи питання про правомірність
дій сторін, суд повинен установити, чи
відповідали законові цілі
позадоговірного використання і чи не
перевищував обсяг використання межі,
визначені законом для даних об'єктів
авторського права та/або суміжних прав.

Відповідно до ст.1 Закону України
«Про театри і театральну справу» театр
- заклад культури (підприємство,
установа чи організація) або колектив,
діяльність якого спрямована на
створення, публічне виконання та
публічний показ творів театрального
мистецтва.

Статтею 8 Закону України «Про
театри і театральну справу» визначено,
що метою основної діяльності театру є
розвиток театрального мистецтва і
театральної справи, формування та
задоволення потреб населення в
театральному мистецтві. Основна
діяльність театру не має на меті
одержання прибутку.

Відповідно до ч.3 ст.15 Закону
України «Про театри і театральну
справу» основна діяльність театрів,
види якої визначені у статті 8 цього
Закону, відноситься до некомерційної
діяльності театрів.

Отже, в даному випадку
позадоговірне використання об'єктів
права інтелектуальної власності, що не
заперечується відповідачем та
встановлено судом, мало місце з
урахуванням вимог чинного
законодавства насамперед, спрямоване
на здійснення відповідачем
некомерційної театральної діяльності
з метою розвитку театрального
мистецтва і театральної справи,
формування та задоволення потреб
населення в театральному мистецтві.

В той же час, наведене не може
розцінюватись як відсутність обов'язку
у відповідача щодо виплати винагороди
за використання творів авторам
відповідних об'єктів права
інтелектуальної власності за
наявності належного договірного
погодження між відповідними суб'єктами
всіх необхідних умов, визначених
законодавством, як істотні, враховуючи
специфіку правовідносин з
використання об'єктів права
інтелектуальної власності.

Проте, колегією суддів встановлено, що
неналежне виконання саме позивачем
функцій, покладених на останнього, як
організацію колективного управління,
згідно із ст.49 Закону України «Про
авторське право та суміжні права», є
наслідком відмови у позові в даній
справі. Оскільки, генеральний
ліцензійний договір №Т-14/05 про порядок
використання оприлюднених творів,
виплату авторської винагороди (роялті)
та надання документів від 01 липня 2005 р.,
є неукладеним у зв'язку із відсутністю
в такому договорі умов, визначених
законом як істотні та відповідно їх
неузгодженість сторонами. В даному
випадку саме позивач є спеціалізованою
установою, діяльність якої, спрямована
захист прав відповідних суб'єктів
права інтелектуальної власності.

Крім того, саме позивачем не доведено
обґрунтованості форми, розміру та
підстави стягнення із відповідача
авторської винагороди у заявленому
розмірі, а також не доведено наявність
повноважень на управління майновими
правами суб'єктів авторського права,
твори, яких зазначені у розрахункових
листах, які складені уповноваженими
представниками відповідача.

За таких обставин, у задоволенні позову
Державного підприємства "Українське
агентство з авторських та суміжних
прав"до Івано-Франківського
академічного обласного українського
музично-драматичного театру імені
Івана Франка, м. Івано-Франківськ про
стягнення з Івано-Франківського
академічного обласного українського
музично-драматичного театру імені
Івана Франка авторської винагороди в
розмірі 230 964,77 грн., інфляційних втрат у
розмірі 3 986,81 коп., 3 % річних від
прострочених сум заборгованості у
розмірі 15 294,63 грн. слід відмовити.

Відповідно до ч.3 ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

Тому, в задоволенні позову в частині
зобов'язання відповідача сформувати та
надати позивачу розрахункові листи за
наступні періоди: липень-серпень 2009 р.,
липень-серпень 2010 р., липень-серпень 2011
р., січень-лютий, липень, грудень 2012 р.,
січень -листопад 2013 р., слід відмовити,
оскільки, така вимога заявлена на
підставі умов генерального
ліцензійного договору №Т-14/05 про
порядок використання оприлюднених
творів, виплату авторської винагороди
(роялті) та надання документів від 01
липня 2005 р., який в силу вимог чинного
законодавства є неукладеним.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення
господарського суду
Івано-Франківської області від 11.12.2013
року у справі №909/1120/13 слід скасувати та
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити,
оскільки, обставини, покладені в основу
заявлених позивних вимог, всупереч
вимог чинного законодавства не
доведені позивачем належними
документальними доказами, а підстави
для задоволення таких вимог відсутні.

При цьому, покликання позивача на
судову практику Вищого господарського
суду України колегія суддів не
розцінює як такі, що мають значення для
вирішення даної справи, оскільки,
відповідно до ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п.16 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
23.03.2012 року №6 «Про судове рішення»
додаткове рішення підлягає перегляду
за правилами ГПК. Суди апеляційної і
касаційної інстанцій не вправі
перевіряти законність і
обґрунтованість первісного судового
рішення за заявою, в якій йдеться про
перегляд лише додаткового щодо нього
рішення, та скасовувати чи змінювати
первісне судове рішення за
результатами перегляду додаткового
рішення.

У разі ж оскарження первісного
судового рішення, щодо якого було
прийнято додаткове судове рішення,
перегляду в сукупності з таким
первісним судовим рішенням підлягає і
додаткове судове рішення як похідне
від первісного судового акта і його
невід'ємна складова.

Колегією суддів встановлено, що
додатковим рішенням господарського
суду Івано-Франківської області від
20.12.2013 року у справі №909/1120/13 стягнуто з
Івано-Франківського академічного
обласного українського
музично-драматичного театру імені
Івана Франка на користь державного
підприємства "Українське агентство з
авторських та суміжних прав" 1 147 грн.
судового збору за подання заяви
немайнового характеру.

Враховуючи, встановлену колегією
суддів відсутність правових підстав
для задоволення позову також і частині
немайнової вимоги, додаткове рішення
господарського суду
Івано-Франківської області від 20.12.2013
року у справі №909/1120/13 слід скасувати.

При цьому, колегією суддів встановлено,
що при прийнятті апеляційної скарги до
провадження колегією суддів помилково
не зобов'язано відповідача доплатити
судовий збір в сумі 573,50 грн., виходячи
із змісту апеляційних вимог.

У відповідності до п.2.23 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 21.02.2013 року №7 Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України якщо факт недоплати
судового збору з'ясовано господарським
судом у процесі розгляду прийнятої
заяви (скарги), суд у залежності від
конкретних обставин справи може,
зокрема, стягнути належну суму
судового збору за результатами
вирішення спору з урахуванням приписів
частин першої - четвертої статті 49 ГПК .

Таким чином, відповідно до вимог ст.49
Господарського процесуального кодексу
України, судовий збір за розгляд справи
в суді першої та апеляційної інстанцій
слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 88, 91, 99, 101, 103, 104, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Львівський апеляційний
господарський суд -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу
Івано-Франківського академічного
обласного українського
музично-драматичного театру імені
Івана Франка, за № 269-01 від 23.12.2013 року
задоволити.

2. Рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 11.12.2013
року у справі № 909/1120/13 скасувати.
Прийняти нове рішення.

В позові відмовити.

3. Додаткове рішення господарського
суду Івано-Франківської області від
20.12.2013 року у справі № 909/1120/13 скасувати.

4. Стягнути з державного підприємства
"Українське агентство з авторських та
суміжних прав" (01030, м. Київ, вул. Богдана
Хмельницького, 41 А, оф. 1, 2, 3;
ідентифікаційний код 31025266) на користь
Івано-Франківського академічного
обласного українського
музично-драматичного театру імені
Івана Франка (76018, м. Івано-Франківськ,
вул. Незалежності, 42; ідентифікаційний
код 02225447) 3075,97 грн. судового збору за
розгляд справи в апеляційному порядку.

5. Доручити місцевому господарському
суду видати відповідний наказ.

6. Постанова набирає законної
сили з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

7. Матеріали справи повернути
господарському суду
Івано-Франківської області.

Повний текст постанови
виготовлено 18.03.2014 року

Головуючий-суддя
Юрченко Я.О.

Суддя
Гриців В.М.

Суддя
Матущак О.І.