ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2014 р.Справа № 916/1175/13

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю „ЛТД Сіті-Стаіл
Груп""

до відповідача: Комунального
підприємства „Одесреклама" Одеської
міської ради

про зобов'язання повернути майно

Суддя: Малярчук І.А.

В судових засіданнях приймали участь
представники:

Позивача: Цуркан М.В., довір. від 21.05.13 р.;
Ноздрін О.М., довір. від 29.04.13 р., Ростомов
Г.А., довір. від 09.09.13 р.

Відповідача: Ковальчук К.С., довір. №
3/01-27 від 08.01.14 р.

В судову засіданні 12.03.14 р. приймали
участь представники:

Позивача: Ростомов Г.А., довір. від 09.09.13
р.

Відповідача: Ковальчук К.С., довір. №
3/01-27 від 08.01.14 р.

Суть спору: про зобов'язання Комунальне
підприємство „Одесреклама" Одеської
міської ради повернути Товариству з
обмеженою відповідальністю „ЛТД
Сіті-Стаіл Груп" дві рекламні
конструкції розміром 2150*1810*200 мм та
1510*1010*100 мм.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 27.06.13 р., залишеним без змін
постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 24.09.13 р. у
задоволені позову ТОВ «ЛТД Сіті-Стайл
Груп» у даній справі було відмовлено
повністю. Постановою ВГСУ від 12.11.13 р.
судові рішення попередніх інстанцій
скасовані, справу направлено на новий
розгляд до господарського суду
Одеської області. В даній постанові
ВГСУ звернув увагу суду першої
інстанції на необхідність повного
встановлення обставин справи, на
виконання чого господарським судом в
ухвалах від 06.12.2013р., від 23.12.2013р., від
13.01.2014р. зобов'язано сторін: позивача
надати - пояснення, обґрунтування
заявлених позовних вимог з врахуванням
постанови ВГСУ від 12.11.2013р.; оригінали
доданих до позову документів;
пояснення, обґрунтування, докази
наявності правомочності (володіння,
користування, розпорядження) щодо
спірного майна із вказанням
матеріально-правових підстав
виникнення таких правомочностей;
пояснення, обґрунтування, докази
наявності права власності на майно, що
є предметом спору, вибуття його з
володіння, наявності майна у
незаконному володінні відповідача;
докази ідентифікації демонтованого
майна з майном, що набуто згідно
договору від 15.07.2011р. у власність;
відповідача надати - відзив на позов з
врахуванням постанови ВГСУ від 12.11.2013р.;
оригінали документів, поданих до
матеріалів справи в підтвердження
заперечень; пояснення, обґрунтування,
докази наявності правових підстав
згідно ст.11 ЦК України виникнення права
у відповідача по зберіганню
демонтованих конструкцій від 3 до 6
місяців з правом розпорядження ними
після спливу цього строку, з огляду на
передбачення п.47 Типових правил
розміщення зовнішньої реклами,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 29.12.2003 року №2067,
встановленої законодавством
відповідальності розповсюджувача
зовнішньої реклами, винного у
порушенні цих Правил; пояснення,
обґрунтування, докази законності
засобу протидії діям позивача саме
притриманням належної позивачеві на
праві власності речі; пояснення, докази
захисту у судовому порядку права
відповідача, передбаченого п.13.5. Правил
розміщення зовнішньої реклами в місті
Одесі (у редакції рішення Виконавчого
комітету Одеської міської ради від
24.03.2011 року №120), на отримання від
позивача відшкодування витрат з
проведення демонтажу рекламного
засобу, його транспортування та
зберігання та нормативне
обґрунтування надання пріоритету
такому заходу як притримання
демонтованого майна; пояснення,
обґрунтування, докази законного
виникнення права володіння спірним
майном; пояснення, докази щодо
визначення розмірів спірного майна,
тобто, його індивідуальних
властивостей.

Позивач, на заявлених позовних вимогах
наполягає, подав до суду додаткові
пояснення від 13.01.14 р. вх.№ 492/14, від 06.02.14
р. вх.№ 3147/14, відзив на заперечення
відповідача від 27.01.14 р. вх.№ 2929/14,
позовні заяви про витребування майна
із чужого незаконного володіння (нова
редакція в порядку ст.22 ГПК України)
від 19.12.13 р. за вх.№ 38868/13, від 13.01.14 р., в
яких виклав остаточний зміст заявлених
позовних вимог та пояснив обставини
справи, законодавство, яким
регулюються дані правовідносини
сторін.

Так, позивач зазначивши на правові
підстави набуття ним права власності
на демонтоване майно, зокрема договір
купівлі-продажу від 15.07.11 р., укладений з
ПП „Ніко", акт № 15/07 приймання-передачі
рекламних конструкцій, видаткову
накладну № 15/07 від 15.07.11 р., акт
обстеження спірних рекламних
конструкцій від 20.09.13 р., з врахуванням
положень ст.11, ч.1 ст. 317, ч.7 ст.319, ст.387 ЦК
України, п.47 Типових правил розміщення
зовнішньої реклами, затверджених
Постановою КМУ від 29.12.03 р. № 2067, п. 13.5
Правил розміщення зовнішньої реклами в
м. Одесі (у редакції рішення Виконкому
Одеської міської ради від 24.03.11 р. № 120),
просить суд витребувати з чужого
незаконного володіння відповідача
належні йому на праві власності дві
рекламні конструкції розміром 2150*1810*200
мм та 1510*1010*100 мм.

Стосовно відмінності щодо назви та
індивідуальних характеристик спірного
майна, відповідно до наявних у
матеріалах справи документів, позивач
відзначає, що його бухгалтерією на
підставі договору від 15.07.11 р., акту
приймання-передачі від 15.07.11 р.,
видаткової накладної № 15/07 від 15.07.11 р.
обліковуються рекламні конструкції,
визначені продавцем - ПП „Ніко", а саме,
як банери розміром 2150*1800*150 та 1500*1200*150.
Разом з цим, представник позивача, за
обставин, що виникли при оформлені
дозволу на розміщення реклами,
вимушений був зазначити тип рекламних
конструкцій як „лайт-бокс". В
подальшому під час демонтажу,
інспекторами відповідача спірні
рекламні конструкції були визначені як
щити розміром 2м*2м*1 та 1,4*1*1. 20.09.13 р.
представниками сторін було складено
акт обстеження спірних рекламних
конструкцій, в якому зазначено, що
фактичні розміри рекламних
конструкцій 2150*1810*200 мм та 1510*1010*100 мм, що
є допустимою похибкою у визначенні
індивідуальних характеристик спірного
майна, яке належить на праві власності
позивачу, у зв'язку з чим немає
сумнівів, що рекламні конструкції
набуті Позивачем за первинними
документами від ПП „Ніко", є тими у
відношенні яких подавалися заяви для
отримання дозволів, та тими, що
демонтувалися інспекторами
відповідача, і фактично станом на цей
час зберігаються на складі у
відповідача, є одними й тими ж
рекламними конструкціями, що
підтверджується їх фотофіксацією
впродовж усіх викладених етапів.

Як вказує позивач, твердження
відповідача щодо зазначення ТОВ „ЛТД
Сіті-Стаіл Груп" лише як ймовірного
власника/балансоутримувача
демонтованих рекламних конструкцій
спростовується актами проведення
демонтажу №№ 031, 0542 від 23.04.13 р., від
04.12.2012р., відповідними листами КП
„Одесреклама" № № 0542, 031 від 23.04.13 р., від
04.12.2012р., в яких останнім товариство
зазначено як власника конструкцій.

Відповідач, заявлений позивачем позов
не визнає, подав до суду заперечення на
позовну заяву від 13.01.14 р. за вх.№№ 490/14,
534/14, додаткові заперечення на позовну
заяву від 31.01.14 р. за вх.№ 2510/14, від 06.02.14
р. за вх.№ 3080/14, де відмічає, що так як за
адресами м. Одеса, просп.
Добровольського, 76 та просп.
Добровольського, 80 згідно до
направлень управління реклами № 194 від
04.12.12 р., № 67 від 17.04.13 р. було проведено
демонтаж протиправно розміщених
рекламних конструкцій, про що складено
акти демонтажу №№ 0542, 031 від 23.04.13 р., від
04.12.2012р., де і здійснював свою
господарську діяльність позивач, то
останнього і було зазначено в даних
актах як ймовірного
власника/балансоутримувача
демонтованих рекламних конструкцій.
Листи № 0542 від 04.12.12 р., № 031 від 23.04.13 р.
адресовувались позивачу за тих же
самих умов, в них роз'яснювалась
процедура повернення рекламних
конструкцій у відповідності до п.13.9.
Правил розміщення зовнішньої реклами в
м. Одесі, затверджених в новій редакції
рішенням виконавчого комітету
Одеської міської ради № 434 від 22.04.08 р.,
яким передбачено повернення
конструкцій на підставі заяви до якої
додаються документи, які свідчать про
право власності заявника на
демонтований рекламний засіб. Однак,
позивач з такою заявою до комунального
підприємства не звернувся, а звернувся
безпосередньо до суду з позовом про
витребування майна із чужого
незаконного володіння.

Посилаючись на положення ст.387 ЦК
України відповідач вказує на те, що
підставою для заявлення
віндикаційного позову є обставини, які
підтверджують правомірність вимог
позивача про повернення йому майна з
чужого незаконного володіння, тобто
факти підтверджуючі право власності на
витребуване майно. Об'єктом
віндикаційного позову може бути
індивідуально визначене майно (з
певними індивідуальними ознаками,
відповідного розміру, виду, типу,
кольору тощо), яке існує в натурі на
момент подання позову.

Так, відповідно до поданих позивачем до
суду документів вбачається, що
останній є власником рекламних
конструкцій - банерів розмірами 2150*1800*150
мм, 1500*1200*150мм, однак, комунальним
підприємством демонтовано відповідно
до актів демонтажу та акту обстеження
спірних конструкцій від 20.09.13 р.
рекламні конструкції з фактичними
розмірами 2,15м*1,81м*0,2 м, 1,51м*1,01м*0,1м,
тобто конструкції розміри яких суттєво
відрізняються від розмірів вказаних в
договорі купівлі-продажу, що
беззаперечно свідчить про те, що надані
докази, жодним чином не стосуються
предмету спору, оскільки індивідуально
визначені ознаки демонтованих
конструкцій не співпадають з
конструкціями вказаними у договорі.
Звідси, позивач не довів належними
доказами право власності на
демонтовані конструкції, а отже не має
законного права вимагати від КП
„Одесреклама" їх повернення у
відповідності до ст.387 ЦК України.

За таких обставин, відповідач робить
висновок, що враховуючи необхідність у
комунального підприємства задля
фізичного збереження (матеріальна
відповідність за ймовірну шкоду при
демонтажі) демонтованих рекламних
засобів, то виникає вимушена
необхідність зберігати їх до моменту
видачі законному власнику, у зв`язку з
чим неможливо розцінювати такі дії як
притримання демонтованих конструкцій.
А так як позивач й досі не надав до КП
„Одесреклама" документів, що
підтверджують його право власності на
демонтовані конструкції разом з заявою
про повернення рекламоносія, то
підприємство вимушене зберігати
демонтовані рекламоносії до моменту
звернення за ними законного власника.

Судом задовольнялись клопотання
сторін про залучення документів до
матеріалів справи, про що свідчить їх
реєстрація та знаходження у справі, про
ознайомлення з матеріалами справи,
відкладення розгляду справи та
витребування у сторін додаткових
доказів, що підтверджують відповідні
відмітки їх представників про
ознайомлення з матеріалами справи та
ухвали суду про відкладення розгляду
справи, витребування додаткових
документів.

Ухвалою від 04.02.14 р. суд задовольнив
клопотання позивача про продовження
строку розгляду справи.

Згідно розпорядження голови
господарського суду Одеської області
Волкова Р.В. від 19.02.14 р. справу було
передано, в період відпустки судді
Малярчук І.А., на розгляд судді
господарського суду Одеської області
Меденцева П.А., який прийняв її до
провадження ухвалою від 19.02.14 р. та
повернув до розгляду судді Малярчук
І.А. згідно розпорядження голови
господарського суду Одеської області
Волкова Р.В. від 03.03.14 р., відповідно до
чого ухвалою від 03.03.14 р. суддею
Малярчук І.А. справу № 916/1175/13 було
прийнято до свого провадження.

В судових засіданнях за присутності
представників усіх сторін відповідно
до ст.77 ГПК України судом оголошувались
перерви з 27.01.14 р. по 03.02.14 р., з 03.02.14 р. по
13.02.14 р., з 13.02.14 р. по 18.02.14 р., з 18.02.14 р. по
19.02.14 р.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доводи сторін, оцінивши їх в
сукупності, суд встановив наступне:

04.12.12 р. та 23.04.13 р. КП „Одесреклама" було
демонтовано рекламні щити на фасадах
будівель, розташованих за адресами м.
Одеса, просп. Добровольського, буд.76 та
буд.80, розмірами 2*2*1 та 1,4*1*1 про що
складено акти проведення демонтажу №№
0542, 031, в яких найменування особи, якій
належать рекламні конструкції
зазначено як ТОВ „ЛТД Сіті-Стаіл Груп".

З цього приводу КП „Одесреклама" 04.12.12
р. та 23.04.13 р. надало позивачу листи №№
0542, 031 щодо необхідності одержання
демонтованих рекламних конструкцій з
обов'язковим попереднім
відшкодуванням витрат комунального
підприємства на проведення демонтажу.

Утримання відповідачем майна позивача,
до цього часу, останній вважає
неправомірним з посиланням на приписи
положень ст.ст. ст.11, ч.1 ст. 317, ч.7 ст.319 ЦК
України, п.47 Типових правил розміщення
зовнішньої реклами, затверджених
Постановою КМУ від 29.12.03 р. № 2067, п. 13.5
Правил розміщення зовнішньої реклами в
м. Одесі (у редакції рішення Виконкому
Одеської міської ради від 24.03.11 р. № 120)
та документи, які свідчать про
належність йому на праві власності
рекламних конструкцій, а саме договір
купівлі-продажу від 15.07.11 р., укладений з
ПП „Ніко", акт приймання-передачі
обладнання рекламних конструкцій № 15/07
від 15.07.11 р., видаткову накладну № 15/07
від 15.07.11 р., що містять посилання про
набуття ТОВ „ЛТД Сіті-Стаіл Груп" 2-х
банерів розмірами відповідно 2150*1800*150
мм, 1500*1200*150 мм, які в такому вигляді і
обліковуються в бухгалтерському
обліку підприємства. З огляду на
зазначене позивач просить суд згідно
ст.387 ЦК України витребувати із
незаконного володіння відповідача
належне йому на праві власності майно,
тобто демонтовані рекламні
конструкції.

Відповідач, вважає недоведеним право
власності позивача на демонтовані
рекламні конструкції у вигляді
лайт-боксів, реальні розміри яких
складають 2150*1810*200 мм, 1510*1010*100мм,
остаточно визначені спільним
обстеженням сторонами у місці їх
перебування на збереженні у КП
„Одесреклама" згідно акту обстеження
спірних рекламних конструкцій від 20.09.13
р., оскільки документи подані ТОВ „ЛТД
Сіті-Стаіл Груп" в підтвердження їх
набуття містять суттєві відмінності не
тільки їх розмірів а й визначення їх
конструктивних особливостей, так як
технічні характеристики банерних
тканин різняться від технічних
характеристик лайт-боксів, які
уявляються собою конструкцію, що
складається із алюмінієвих профілів,
оргскла. Звідси, відповідач не вбачає
можливим повернення демонтованих
конструкцій особі, що недовела право
володіння ними, а відповідно не вважає
наявними порушенні права позивача.

Проаналізувавши обставини справи,
правові позиції сторін, суд, дійшов
висновку щодо відмови позивачу в
задоволенні заявлених позовних вимог з
врахуванням наступних положень
чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено,
що кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить
загальним засадам цивільного
законодавства. Кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути: 1) визнання права; 2) визнання
правочину недійсним; 3) припинення дії,
яка порушує право; 4) відновлення
становища, яке існувало до порушення; 5)
примусове виконання обов'язку в натурі;
6) зміна правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом. Суд може відмовити у
захисті цивільного права та інтересу
особи в разі порушення нею положень
частин другої - п'ятої статті 13 цього
Кодексу.

Правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб. Власникові належать
права володіння, користування та
розпорядження своїм майном. Діяльність
власника може бути обмежена чи
припинена або власника може бути
зобов'язано допустити до користування
його майном інших осіб лише у випадках
і в порядку, встановлених законом.
Право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом (ч.1 ст.316, ч.1 ст.317,
ч.7 ст.319, ст.328 ЦК України).

Згідно положень ст.387 ЦК України
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про
рекламу" №270/96-ВР від 03.07.1996р. реклама -
інформація про особу чи товар,
розповсюджена в будь-якій формі та в
будь-який спосіб і призначена
сформувати або підтримати обізнаність
споживачів реклами та їх інтерес щодо
таких особи чи товару; зовнішня реклама
- реклама, що розміщується на
спеціальних тимчасових і стаціонарних
конструкціях, розташованих на
відкритій місцевості, а також на
зовнішніх поверхнях будинків, споруд,
на елементах вуличного обладнання, над
проїжджою частиною вулиць і доріг.

За положеннями п.2.1. Правил розміщення
зовнішньої реклами в місті Одесі,
затверджених рішенням виконавчого
комітету Одеської міської ради №434 від
22.04.2008р., (далі - Правила) до основних
видів зовнішньої реклами відносяться:
стаціонарні рекламні засоби -
рекламоносії, які характеризуються
незмінним місцем розміщення і
конструктивним рішенням у типовому або
індивідуальному виконанні.
Підрозділяються на наземні, навісні та
розташовані на будинках і спорудах;
тимчасові рекламні засоби -
рекламоносії зі змінним місцем
розміщення, до яких відносяться
виносні конструкції або ті, що
переміщуються фізичною особою в
рекламних цілях чи використовуються
при проведенні рекламних акцій.

У п. 2.2. Правил визначено типи рекламних
засобів: Брендмауери - навісні
рекламоносії, які виконуються у
вигляді банерів, панно, будівельних
декоративно-сітчатих огороджень,
плакатів гіперформату в жорсткому
каркасі, розташовуються на фасадах
будинків, споруд або закріплюються на
будівельних конструкціях лісів та
прикривають будинки, споруди, які
ремонтуються, реконструюються,
будуються чи демонтуються. Бек-лайт -
стаціонарна наземна конструкція
формату 3 х 4м. Можуть бути як
односторонні так і двухсторонні.
Розміщення в першій зоні зазначеної у
п. 5.1 цих Правил - заборонено. За межами
першої зони їх розташування
проводиться відповідно до цих Правил.
Виносні щитові конструкції (мимоходи,
штендери) - тимчасові рекламні засоби,
які розташовуються фізичними або
юридичними особами, що рекламують свої
товари, продукцію, послуги, виключно
під час їх роботи та встановлюються
тільки на тротуарах вздовж фасаду
будинків, споруд або в одну лінію з
деревами, «зеленою зоною»... ...Cіті-лайт -
об'єкт зовнішньої реклами, який
представляє собою стенд (короб) з
розміром однієї рекламної площі 1.2х18м.
Сіті - лайт розміщується як окремо
розташована конструкція так і на
опорах. Вказані рекламоносії можуть
розміщуватися в будь-якій частині
міста.

Положеннями п.11.18. Правил передбачено,
що власник рекламносія має право на
повернення демонтованих рекламних
засобів після надання до робочого
органу наступних документів: заяви на
ім'я начальника робочого органу про
повернення демонтованого рекламного
засобу (довільної форми); документ, що
підтверджує право власності (інше
майнове право) на демонтований
рекламоносій; документ, що підтверджує
оплату вимушених витрат робочого
органу, пов'язаних з демонтажем
рекламного засобу та його зберіганням;
документ, що підтверджує право
уповноваженої особи на одержання
демонтованого рекламного засобу.

Отже, з системного аналізу
законодавства вбачається, що
віндикаційний позов до суду має право
заявляти особа, яка є власником
спірного майна, до особи, що незаконно
заволоділа ним, між тим, матеріали
справи містять документи які не є
беззаперечними доказами знаходження
на праві власності ТОВ „ЛТД Сіті-Стаіл
Груп" демонтованих відповідачем
рекламних конструкцій, оскільки
поданні останнім первинні документи по
їх купівлі, а саме договір
купівлі-продажу від 15.07.11 р., укладений з
ПП „Ніко", акт приймання-передачі
обладнання рекламних конструкцій № 15/07
від 15.07.11 р., видаткова накладна № 15/07
від 15.07.11 р., які містять визначення про
придбання ТОВ „ЛТД Сіті-Стаіл Груп" 2-х
банерів розмірами 2150*1800*150 мм, 1500*1200*150
мм, відрізняються від визначення
позивачем же у заявах на надання
дозволу на розміщення зовнішньої
реклами від 10.09.12 р. № 1998, заявах
відповідно до ст.7 ЗУ „Про дозвільну
систему у сфері господарської
діяльності" від 06.09.12 р. реєстраційні
номери №№ 3-556-029659-34, 3-556-029658-28, типу
рекламних конструкцій як лайт-бокси,
розмірами відповідно 1,8м*2,15, 1,2м*1,8 В той
же час, остаточне визначення сторонами
у спільному акті обстеження спірних
рекламних конструкцій від 20.09.13 р. їх
розмірів як 2150*1810*200мм, 1510*1010*100мм, є
суттєвими відмінностями
індивідуальних характеристик майна, що
є предметом спору у даній справі. Також,
за своїми технічними характеристиками
такий рекламний носій як баннер
принципово відрізняється від
рекламного носія лайт-бокс, так як
судом вже вище було проаналізовано
банер є зовнішньою рекламою -
транспорант-розтяжкою, статичною
тканинною конструкцією і уявляє собою
вінілове полотно, яке складається з
армованої сітки з ниток із поліестера
зі статичними осередками на яку
нанесено шар пластифіцированого
полівінілхлоріда, який додатково ще й
лакується матовим лаковим покриттям,
тоді як лайт-бокс - світовий короб, який
складається з рами (алюмінієвий
профіль), зовнішньої частини,
виготовленої з органічного скла,
обклеєного плівкою, з внутрішнім
освітленням, розміщується на світлових
опорах, стовпах, стінах будівель,
павільйонах.

Звідси, та з огляду на подані
відповідачем до матеріалів справи
фотокартки демонтованих конструкцій
згідно актів демонтажу від 04.12.12. р. №
0542, від 23.04.13 р. №031, на яких зафіксовано
демонтовані рекламні конструкції у
вигляді коробів, що складаються із
цільного профілю та органічного скла
на якому нанесено зображення реклами,
та ніяк не мають вигляд тканинної
конструкції, суд, вважає недоведеною
належними доказами в розумінні ч.2 ст.34
ГПК України, правову позицію позивача
щодо належності йому на праві
власності рекламних конструкцій типу
лайт-бокси розмірами 2150*1810*200мм,
1510*1010*100мм, а відповідно до цього
правомірність їх витребування
відповідно до ст.387 ЦК України у
відповідача.

Враховуючи наведене, суд відмовляє
позивачу в задоволені заявлених
позовних вимогах щодо витребування у
відповідача згідно ст.387 ЦК України
належних ТОВ „ЛТД Сіті-Стаіл Груп"
рекламних конструкцій розмірами
2150*1800*150 мм, 1500*1200*150 мм.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність об
ставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК
України).

Таким чином, суд вважає заявлені
позивачем позовні вимоги про
зобов'язання Комунальне підприємство
„Одесреклама" Одеської міської ради
повернути Товариству з обмеженою
відповідальністю „ЛТД Сіті-Стаіл Груп"
дві рекламні конструкції розмірами
2150*1810*200 мм та 1510*1010*100 мм. не доведеними
та не обґрунтованими, а тому відмовляє
в їх задоволені в повній мірі.

Згідно ст. 49 ГПК України витрати
пов'язані зі сплатою судового збору,
понесені позивачем покладаються на
останнього.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82- 85 ГПК України
суд, -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити позивачу в
задоволенні позову повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили згідно зі ст. 85 ГПК
України, після закінчення
десятиденного строку з дня його
прийняття, якщо апеляційну скаргу не
було подано.

Повний текст рішення складено 14.03.14 р.

Суддя
Малярчук І.А.