ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2014 р.
Справа № 917/1924/13

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя
Камишева Л.М. , суддя Тихий П.В.,

при секретарі Шевцові Є.О.,

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - Таращенко В.І.,
довіреність № 1-17/51 від 10.01.2014 р.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх. №
169П/1-28) на рішення Господарського суду
Полтавської області від 10 грудня 2013
року у справі № 917/1924/13

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м. Київ;

до Обласного комунального виробничого
підприємства теплового господарства
"Лубнитеплоенерго", м. Лубни Полавської
області;

про стягнення 715076,83 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ДК "Газ України" НАК
"Нафтогаз України" звернулась до
Господарського суду Полтавської
області з позовною заявою до ОКВПТГ
"Лубнитеплоенерго", в якій (з
урахуванням зменшення позовних вимог)
просила стягнути з відповідача на
користь позивача 379284,90 грн., які
складаються з пені в сумі 279150,01 грн.;
інфляційних витрат в сумі 22775,86 грн.; 3%
річних в сумі 77359,03 грн. Позовні вимоги
обгрунтовані з посиланням на
прострочення платежів за природний
газ, отриманий відповідачем по
договору поставки природного газу від
20.12.2010 р. № 06/10-2242-ТЕ-24.

Рішенням Господарського суду
Полтавської області від 10.12.2013 р. у
справі № 917/1924/13 (суддя Ківшик О.В.) позов
задоволено частково. Зменшено розмір
пені до 50%, стягнуто з відповідача на
користь позивача пеню в сумі 139575,01 грн.,
інфляційні витрати в сумі 22775,86 грн. та 3%
річних в сумі 77359,03 грн.

Відповідач звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій вважає
рішення суду першої інстанції в
частині стягнення пені в сумі 139575,01
грн., інфляційних витрат в сумі 22775,86
грн. та 3% річних в сумі 77359,03 грн. таким,
що прийняте з порушенням норм
матеріального і процесуального права
та неповним з'ясуванням обставин
справи, просить рішення в цій частині
скасувати, та прийняти нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог повністю. Зазначає, що причиною
заборгованості за договором від 20.12.2010
р. № 06/10-2242-ТЕ-24 є різниця в тарифах на
теплову енергію, яка компенсується
державою несвоєчасно. Посилається на
укладення договорів від 10.08.2012 р. №
102/517-ГУ та від 01.12.2012 р. № 351/517з-ГУ про
організацію взаєморозрахунків на
погашення заборгованості з різниці
тарифів на теплову енергію. Вважає, що
відповідач не порушив свої
зобов'язання щодо вчасної оплати за
спожитий природний газ, оскільки
оплату здійснено в порядку та строки,
передбачені п. 7, 11.2 та 11.3 вказаних
договорів про організацію
взаєморозрахунків на погашення
заборгованості з різниці тарифів на
теплову енергію.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 16.01.2014 р. у
справі № 917/1924/13 (колегія суддів у
складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М.,
Івакіна В.О., Тихий П.В.) апеляційну
скаргу відповідача прийнято до
провадження та призначено до розгляду
на 13.02.2014 р.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 13.02.2014 р. з
метою повного та всебічного розгляду
справи розгляд справи відкладено на
27.02.2014 р.

Розпорядженням голови Харківського
апеляційного господарського суду від
26.02.2014 р., у зв'язку з відпусткою судді
Івакіної В.О., для розгляду даної справи
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя
Камишева Л.М., суддя Тихий П.В.

Представник апелянта в судовому
засіданні 27.02.2014 р. заявив клопотання
про долучення до матеріалів справи
пояснення у справі (вх. № 1783 від 27.02.2014
р.), в якому зазначає, що в п. 7 договорів
від 10.08.2012 р. № 102/517-ГУ та від 01.12.2012 р. №
351/517з-ГУ сторони домовились про
погашення заборгованості відповідача
перед позивачем за природний газ,
отриманий у 2011 р. по договору від 20.12.2010
р. № 06/10-2242-ТЕ-24, на загальну суму 1391219,48
грн. за рахунок субвенції з державного
бюджету для погашення заборгованості з
різниці в тарифах на теплову енергію,
що вироблялась, транспортувалась та
постачалась населенню. Зазначає, що
уклавши з відповідачем договори від
10.08.2012 р. № 102/517-ГУ та від 01.12.2012 р. №
351/517з-ГУ, позивач визнав кредиторську
заборгованість відповідача в сумі
1391219,48 грн., тобто без урахування сум
штрафних та фінансових санкцій, у
зв'язку з чим вважає припиненим
первісне зобов'язання про оплату
природного газу на умовах договору від
20.12.2010 р. № 06/10-2242-ТЕ-24.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу
від 13.02.2014 р. вх. № 1292 не погоджується з
доводами апелянта, вважає їх
необґрунтованими, просить відмовити у
задоволенні апеляційної скарги,
рішення суду першої інстанції залишити
без змін. Зазначає, що в договорі від
10.08.2012 р. № 102/517-ГУ сторони визначили, що
його предметом є організація
проведення взаєморозрахунків
відповідно до ст. 23 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2012 рік» та
постанови Кабінету Міністрів України
від 11.06.2012 р. № 517. Припинення
зобов'язань відповідача по договору
від 20.12.2010 р. № 06/10-2242-ТЕ-24 про закупівлю
природного газу за державні кошти, не
передбачено умовами договорів про
організацію взаєморозрахунків з
погашення заборгованості з різниці в
тарифах на теплову енергію, тобто
предмет, спосіб та порядок виконання
первісного договору залишився
незмінним та є обов'язковим до
виконання.

Представник позивача в судове
засідання 27.02.2014 р. не прибув, про
причини неявки суду не повідомив, хоча
був належним чином повідомлений про
час та місце розгляду справи, що
підтверджується повідомленням про
вручення рекомендованого поштового
відправлення № 61 8, яке
повернулось до суду 24.02.2014 р.

Враховуючи, що представник позивача
був належним чином повідомлений про
місце і час розгляду справи та в
матеріалах справи достатньо
документів, для розгляду апеляційної
скарги по суті без його участі в
судовому засіданні, колегія суддів
визнала за можливе розгляд справи за
апеляційною скаргою здійснити у
відсутності представника позивача за
наявними у справі матеріалами, як це
передбачено ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача в судовому засіданні,
дослідивши доводи апеляційної скарги в
межах вимог, передбачених ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України, перевіривши повноту
встановлення судом першої інстанції
обставин справи та доказів на їх
підтвердження, а також правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
прийшла до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи та було
вірно встановлено господарським судом
першої інстанції, між ДК "Газ України"
НАК "Нафтогаз України" (постачальник) та
ОКВПТГ "Лубнитеплоенерго" (покупець)
укладено договір від 20.12.2010 р. №
06/10-2542ТЕ-24 про закупівлю природного
газу за державні кошти.

Згідно п. 1.1, 1.2. цього договору, 2д Г
України" Напостачальник зобов*язався
поставити покупцю в період з 01.01.2011 р. по
31.12.2011 р. імпортований природний газ в
обсязі до 19775,9 тис. куб.м., виключно для
надання населенню та релігійним
організаціям послуг з опалення та
гарячого водопостачання.

В п. 3.1 договору від 20.12.2010 р. № 06/10-2542ТЕ-24
сторони визначили вартість цього
договору, яка складає 25890608,28 грн., з
урахуванням ПДВ (по 1309,20 грн. за 1000
куб.м. газу, з урахування ПДВ).

Відповідно до п. 4.1 договору від 20.12.2010 р.
№ 06/10-2542ТЕ-24, перша оплата в розмірі 34%
від вартості запланованих місячних
обсягів постачання газу проводиться не
пізніше 10 числа місяця поставки,
подальші оплати проводяться плановими
платежами по 33% від вартості
запланованих місячних обсягів
постачання газу до 20 та 30 (31) числа
місяця поставки. Остаточний розрахунок
за фактично спожиті обсяги газу
здійснюється на підставі акта
приймання-передачі газу до 20 числа
місяця, наступного, за місяцем поставки
газу.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525-526 Цивільного
кодексу України, одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом, зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

На виконання умов договору від 20.12.2010 р.
№ 06/10-2542ТЕ-24 про закупівлю природного
газу за державні кошти позивач
поставив відповідачу газ в обумовлених
договором обсягах та в межах строків
визначених у договорі , що
підтверджується актами
передачі-приймання природного газу для
надання населенню та релігійним
організаціям послуг з опалення та
гарячого водопостачання від 31.01.2011 р.,
від 28.02.2011 р., від 31.03.2011 р., від 30.04.2011 р.,
від 31.05.2011 р., від 30.06.2011 р., від 31.07.2011 р.,
від 31.08.2011 р. та від 30.09.2011 р. (т. 1 а.с. 28-37).

Проте, відповідач оплати за отриманий
газ проводив з порушенням строків,
визначених у вказаному договорі, що
стало підставою для звернення позивача
до Господарського суду Полтавської
області з позовною заявою про
стягнення з відповідача 379284,90 грн., що
складаються з пені в сумі 279150,01 грн.,
інфляційних витрат в сумі 22775,86 грн. та
3% річних в сумі 77359,03 грн, яку було
частково задоволено судом першої
інстанції.

Апелянт вважає необґрунтованими
вимоги позивача про стягнення пені, яка
встановлена сторонами в пункті 7.3.1.
договору, при невиконанні покупцем
(відповідачем по справі) умов пункту
4.1. договору від 20.12.2010 р. № 06/10-2242-ТЕ-24, з
посиланням на різницю в тарифах на
теплову енергію, яка компенсується
державою несвоєчасно.

Колегія суддів апеляційної інстанції
не погоджується з твердженням
апелянта, виходячи з наступного.

Згідно п. 3.1.1 договору від 20.12.2010 р. №
06/10-2542ТЕ-24, ціна за 1000 куб.м. газу
встановлюється на рівні граничної ціни
на газ та/або тарифів, затверджених
уповноваженим державним органом. У
разі зміни уповноваженим державним
органом граничної ціни на газ та/або
тарифів, сторонами в обов'язковому
порядку застосовується нова ціна на
газ та/або тарифи.

Постановою Національної комісії
регулювання електроенергетики України
№ 1769 від 14.12.2010 р. затверджено тариф на
теплову енергію для ОКВПТГ
«Лубнитеплоенерго» з 01.01.2011 р. на рівні
254,35 грн. за 1 Гкал (без ПДВ). При цьому,
згідно висновку Державної інспекції з
контролю за цінами в Полтавській
області № 92 від 11.10.2010 р., економічно
обґрунтований тариф на теплову енергію
для даного підприємства визначено в
розмірі 331,52 грн. за 1 Гкал (без ПДВ).

Відповідно до ч. 6 ст. 20 Закону України
"Про теплопостачання", у разі, якщо
тимчасово тариф на теплову енергію
встановлено нижче її собівартості з
урахуванням граничного рівня
рентабельності, то орган, яким
установлено цей тариф, повинен
передбачити механізми компенсації
цієї різниці в порядку, встановленому
законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 11.06.2012 р. № 517 затверджені Порядок та
умови надання у 2012 році субвенції з
державного бюджету місцевим бюджетам
на погашення заборгованості з різниці
в тарифах на теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування.

На виконання постанови Кабінету
Міністрів України від 11.06.2012 р. № 517,
протоколом засідання територіальної
комісії з питань погашення
заборгованості підприємств
паливно-енергетичного комплексу
Полтавської області від 27.06.2012 р. № 5,
узгоджено обсяги державних субвенцій
для ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» щодо
проведення розрахунків з різниці в
тарифах за послуги з централізованого
опалення та постачання гарячої води,
яка утворилась за 2011 рік, в сумі 8543450,00
грн.

Між Територіальним органом
Казначейства в Полтавській області,
Головним фінансовим управлінням
Полтавської
облдержадміністрації,Головним
управлінням житлово-комунального
господарства Полтавської
облдержадміністрації, ОКВПТГ
"Лубнитеплоенерго", ДК "Газ України" НАК
"Нафтогаз України" та НАК "Нафтогаз
України" укладено договори від 10.08.2012 р.
№ 102/517-ГУ та від 01.12.2012 р. № 351/517з-ГУ про
організацію взаєморозрахунків з
погашення заборгованості з різниці в
тарифах на теплову енергію, предметом
яких є організація та проведення
сторонами взаєморозрахунків
відповідно до ст. 23 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2012 рік" та
постанови Кабінету Міністрів України
від 11.06.2012 р. № 517 (т. 1 а.с. 106-111).

Відповідно до пункту 7 вказаних
договорів сторони дійшли згоди
погасити заборгованість відповідача
перед позивачем за природний газ 2011
року за договором від 20.12.2010 р. №
06/10-2242-ТЕ-24 у розмірі 354952,00 грн. та 1036237,48
грн. за рахунок коштів субвенції з
державного бюджету для погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, що вироблялася,
транспортувалася та постачалася
населенню.

24.10.2012 р. та 07.12.2012 року на виконання
договорів про організацію
взаєморозрахунків з погашення
заборгованості відповідач
перерахував на рахунок позивача
отримані з державного бюджету кошти в
сумі 354952,0 грн. та 1036237,48 грн. за спожитий
природний газ по договору від 20.12.2010 р.
№ 06/10-2242-ТЕ-24, що підтверджується
випискою з особового рахунку
відповідача та платіжними дорученнями.

Передбачений законодавством спосіб
компенсації різниці в тарифах на
теплову енергію не впливає на чинність
умов укладеного між сторонами
договору про закупівлю природного
газу, не звільняє відповідача від
відповідальності за невиконання
договірних зобов*язань та прострочення
виконання грошового зобов*язання.

Відповідач безпідставно вважає, що він
виконав свої зобов'язання по оплаті
вартості газу, отриманого по договору
від 20.12.2010 р. № 06/10-2242-ТЕ-24 в порядку та
строки, визначені умовами пунктів 7, 11.2.
та 11.3. договорів від 10.08.2012 р. № 102/517-ГУ
та від 01.12.2012 р. № 351/517з-ГУ, оскільки
сторони, відповідно до вимог ст. 604
Цивільного кодексу України, замінили
первісне зобов'язання про оплату
природного газу на умовах договору про
закупівлю природного газу новими
зобов'язаннями про оплату відповідачем
на користь позивача обсягів газу
загальною вартістю 1391219,48 грн. за
рахунок коштів субвенції з державного
бюджету, припинивши первісне
зобов'язання в цій частині.

Відповідно до ч. 2, ст. 604 Цивільного
кодексу України, зобов'язання
припиняється за домовленістю сторін
про заміну первісного зобов'язання
новим зобов'язанням між тими ж
сторонами (новація). У випадку новації
сторони шляхом заміни предмету чи
способу виконання зобов'язання
припиняють його і створюють нове.

Колегія суддів апеляційної інстанції
зазначає, що сторони, укладаючи
договіри про організацію
взаєморозрахунків з погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, визначили предметом
цих договорів організацію
взаєморозрахунків відповідно до ст. 23
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2012 рік" та постанови
Кабінету Міністрів України від 11.06.2012 р.
N 517. При цьому, предмет договорів не
містив умов про зміну або припинення
зобов'язання по договору про
закупівлю природного газу № 06/10-2242-ТЕ-24
від 20.12.2010 р.

Крім того, договори про організацію
взаєморозрахунків укладались між
сторонами , які не були сторонами по
договору про закупівлю природного газу
№ 06/10-2242-ТЕ-24 від 20.12.2010 р., тому приписи
ст. 604 Цивільного кодексу України не
можуть бути застосовані до
правовідносин, які склались між
позивачем та відповідачем.

За таких обставин, предмет, спосіб та
порядок виконання договору поставки
природного газу № 06/10-2242-ТЕ-24 від 20.12.2010
р. залишився незмінним та є
обов'язковим для виконання сторонами.

Аналогічна позиція викладена в
постановах ВГСУ від 08.04.2010 р. № 17/45-09, від
26.05.2009 р. № 10/097-08/9 та від 14.05.2009 р. № 47/265-09.

Згідно ч. 1 ст. 610 та п. 3 ч. 1 ст. 611
Цивільного Кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема - сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України, неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
яку боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Пунктом 7.3.1 договору передбачено, що у
разі порушення покупцем умов пункту 4.1
цього договору, покупець
зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

Враховуючи вищезазначене та
перевіривши здійснений позивачем
розрахунок пені, колегія суддів дійшла
висновку про наявність правових
підстав для стягнення з відповідача
пені в сумі 279150,01 грн.

Разом з тим, колегія суддів апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції про зменшення
розміру пені та штрафу, заявлених до
стягнення позивачем, на 50% - 139575,0 грн.,
зважаючи на таке.

Можливість зменшення розміру
неустойки за рішенням суду, у випадку,
коли розмір неустойки значно перевищує
розмір збитків та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення,
передбачена ч. 3 ст. 551 Цивільного
кодексу України та ч. 1 ст. 233
Господарського кодексу України. При
цьому, вирішуючи питання про зменшення
розміру неустойки суд має взяти до
уваги: ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; майнові
та інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

У відповідності до п. 3 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Таким чином, вирішуючи питання про
зменшення розміру пені, яка підлягає
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання, суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.
Крім того, висновок суду щодо
необхідності зменшення розміру пені та
штрафу, яка підлягає стягненню з
відповідача, повинен ґрунтуватися,
крім викладеного, на загальних засадах
цивільного законодавства, якими є,
зокрема, справедливість,
добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3
Цивільного кодексу України).

З аналізу вищезазначених норм
вбачається, що вони не є імперативними,
тобто зменшення розміру неустойки є
правом, а не обов'язком суду, та може
бути застосоване на розсуд суду за
наявності певних умов.

Як вбачається з матеріалів справи, під
час розгляду справи в суді першої
інстанції відповідач у відзиві на
позовну заяву (вх. № 15712 від 05.11.2013 р.)
просив суд першої інстанції зменшити
роз пені до 1% (т. 1 а.с. 90-92).

Враховуючи, що відповідач повністю
виконав свої зобов'язання з оплати
вартості поставленого газу, а також
враховуючи, що газ використовувався
відповідачем виключно для надання
населенню та релігійним організаціям
послуг з опалення та гарячого
водопостачання, та беручи до уваги
важкий фінансовий стан відповідача, що
підтверджується наданими звітами про
фінансовий стан підприємства (т. 1 а.с.
97-99), колегія суддів апеляційної
інстанції погоджується з рішенням суду
першої інстанції щодо зменшення
розміру пені на 50%.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіривши розрахунок суми позову,
колегія суддів апеляційної інстанції
прийшла до висновку про
обгрунтованість вимог позивача щодо
стягнення з відповідача інфляційних
витрат в сумі 22775,86 грн. та 3% річних в
сумі 77359,03 грн.

Колегія суддів зазначає, що місцевий
господарський суд, приймаючи
оскаржуване рішення, повністю дослідив
обставини, які мають значення для
справи, правильно застосував норми
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для скасування або
зміни вказаного рішення відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача
залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду
Полтавської області від 10 грудня 2013
року у справі № 917/1924/13 залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
господарського суду України через
Харківський апеляційний господарський
суд.

Повний текст постанови складений та
підписаний 04.03.2014 року.

Головуючий суддя
Пелипенко Н.М.

Суддя
Камишева Л.М.

Суддя
Тихий П.В.