ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2014 р.
Справа № 911/84/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Зайця Д.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «УніКредит Лізинг»,
м. Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Алекс-Транс Груп»,
Київська область, м. Вишгород

про стягнення 578306,16 грн.

секретар судового засідання Колісник
Ю.І.

за участю представників:

від позивача: Букова Ю.В. (довіреність
б/н від 30 грудня 2013 року);

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «УніКредит Лізинг»
(далі - позивач) звернулось до
господарського суду Київської області
з позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Алекс-Транс Груп»
(далі - відповідач) про стягнення 578306,16
грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем умов договору про новацію
боргу №1007R09/00 від 29 березня 2013 року, а
саме, відповідач не повністю сплатив
грошові кошти за умовами договору, в
результаті чого за ним утворилась
заборгованість в розмірі 568446,70 грн.
Додатково, за прострочення виконання
зобов'язання позивач нарахував пеню в
розмірі 8022,94 грн. та 3% річних в розмірі
1836,52 грн.

Провадження у справі порушено
відповідно до ухвали господарського
суду Київської області від 15 січня 2014
року та призначено справу до розгляду
на 28 січня 2014 року.

Відповідно до ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
розгляд справи неодноразово
відкладався.

Відповідач, повідомлений про час та
місце розгляду справи ухвалами суду
від 15 січня 2014 року, від 28 січня 2014 року
та від 11 лютого 2014 року в судові
засідання не з'явився, витребуваних
документів не подав, хоча був
повідомлений належним чином. Суд
вважає за можливе відповідно до ст. 75
ГПК України розглянути справу без
участі відповідача за наявними в ній
матеріалами.

11 березня 2014 року відповідно до ч. 2 ст. 85
ГПК України у судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні дані, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

3 листопада 2009 року між позивачем та
відповідачем було укладено договір
оренди за №1007R09/00.

29 березня 2013 року між позивачем (за
договором - орендодавець) та
відповідачем (за договором - орендар)
укладено договір про новацію боргу за
№1007R09/00.

Пунктом 1 договору встановлено, що
сторони домовились припинити
зобов'язання по сплаті простроченої
заборгованості, що витікають із
договору оренди, шляхом їх заміни на
зобов'язання позики (новація боргу,
згідно зі ст. 1053 Цивільного кодексу
України) з дати укладання цієї угоди. На
дату укладання цієї угоди, орендар має
перед орендодавцем заборгованість по
договору оренди на загальну суму 743353,38
грн.

Пунктом 2 договору передбачено, що
підписанням цієї угоди сторони
визнають, що по зобов'язаннях позики,
передбачених цією угодою, орендодавець
стає кредитором, а орендар - боржником,
а надалі по тексту - «позикодавець» та
«позичальник» відповідно.

Згідно пункту 3 договору предметом
позики є грошові кошти у сумі 743353,38 грн.,
що дорівнює сумі боргу по сплаті
орендних платежів, які позичальник мав
сплатити позикодавцеві по договору
оренди.

Пунктом 5 договору сторони погодили
графік погашення заборгованості.

Згідно пункту 6 договору у випадку
прострочення позичальником строку
повернення позики (будь-якої її
частини), позикодавець має право
вимагати від позичальника виконання
зобов'язання по поверненню всієї суми
позики достроково.

Пунктом 8 договору встановлено, що
забезпечення виконання позичальником
умов цієї угоди щодо належного
виконання взятих на себе зобов'язань, є
встановлення неустойки у формі пені у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що буде діяти під час прострочення,
від суми неповерненої своєчасно
позики, за весь час прострочення.

Судом встановлено, що відповідач
частково виконав взяті на себе
зобов'язання за договором про новацію
боргу, а саме, сплатив лише 174906,68 грн., а
з 31 липня 2013 року по 30 листопада 2013 року
допустив прострочення сплати
заборгованості відповідно до графіку
сплати заборгованості, в результаті
чого за ним утворилась заборгованість
у розмірі 218633,35 грн.

В свою чергу, позивач скориставшись
правом, наданим йому пунктом 6 договору,
16 грудня 2013 року надіслав на адресу
відповідача вимогу про дострокову
сплату всієї суми боргу у розмірі 568446,70
грн.

Судом оглянуто оригінали документів,
залучених до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1053 Цивільного
кодексу України за домовленістю сторін
борг, що виник із договорів
купівлі-продажу, найму майна або з
іншої підстави, може бути замінений
позиковим зобов'язанням.

Згідно ст. 1049 Цивільного кодексу
України позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

Станом на день прийняття рішення у
справі відповідач не повернув отриману
від позивача позику. Зазначений факт
відповідачем не спростовано. Розмір
заборгованості відповідає фактичним
обставинам справи. Вимога позивача про
стягнення з відповідача 568446,70 грн.
заборгованості за неповернену позику
підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу
України передбачено, що штрафними
санкціями у Господарському кодексі
України визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
№543/965-ВР від 22.11.1996 року, платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочення
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного
Закону.

Розмір пені, нарахованої позивачем у
сумі 8022,94 грн. є обґрунтованим та
підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом. Розмір 3% річних у сумі 1836,52
грн. є обґрунтованим, тому позовні
вимоги в цій частині підлягають
задоволенню повністю.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст.ст. 44, 49
ГПК України покладаються на
відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст.ст. 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Алекс-Транс Груп» (07300, Київська
область, Вишгородський район, м.
Вишгород, вул. Набережна, 7, код 34710276) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Унікредит Лізинг»
(04070, м. київ, вул. П. Сагайдачного, 22/1, код
33942232) - 568446 (п'ятсот шістдесят вісім
тисяч чотириста сорок шість) грн. 70 коп.
заборгованості, 8022 (вісім тисяч
двадцять дві) грн. 94 коп. пені, 1836 (одна
тисяча вісімсот тридцять шість) грн. 52
коп. та 11566 (одинадцять тисяч п'ятсот
шістдесят шість) грн. 15 коп. судового
збору.

3. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено - 14 березня 2014
року

Суддя
Заєць Д.Г.