м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 1/449-23/321 11.03.14
За позовомпублічного акціонерного
товариства "Київенерго" в особі
структурного відокремленого
підрозділу «Енергозбут
«Київенерго»дозакритого акціонерного
товариства «Київметал»простягнення 154
682, 86 грн. Суддя Кирилюк Т.Ю.
позивача: юрисконсульт Кирищук В.П.
(довіреність № 91/2014/02/14-1 від 14.02.2014)
відповідача: представник Татаринцев
Ю.І. (довіреність № 6 від 13.01.2014)
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Акціонерна енергопостачальна
компанія «Київенерго» в особі
структурного відокремленого
підрозділу «Енергозбут «Київенерго»
звернулась до Господарського суду
міста Києва з позовною заявою про
стягнення з закритого акціонерного
товариства «Київметал» 154 682, 86 грн., (у
тому числі: 142 222, 75 грн. - основного
боргу, 10 499, 99 грн. - інфляційні втрати, 1
960, 12 грн. - 3 % річних).
Позовну заяву обґрунтовано тим, що
Відповідач неналежним чином виконує
зобов'язання за договором від 01.10.1999.
Рішенням Господарського суду міста
Києва від 27.11.2009 по справі № 1/449 позов
задоволено повністю. Стягнуто з
закритого акціонерного товариства
«Київметал» на користь акціонерної
енергопостачальної компанії
«Київенерго» в особі структурного
відокремленого підрозділу «Енергозбут
«Київенерго» 142 222, 75 грн. - основного
боргу, 10 499, 99 грн. - інфляційні втрати, 1
960, 12 грн. - 3 % річних.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 24.02.2010
апеляційну скаргу закритого
акціонерного товариства "Київметал"
залишено без задоволення, рішення
Господарського суду міста Києва від
27.11.2009 без змін.

Постановою Вищого господарського
суду України рішення Господарського
суду міста Києва від 27.11.2009 по справі №
1/449 та постанову Київського
апеляційного Господарського суду від
24.02.2010 скасовано, а справу передано на
розгляд до Господарського суду міста
Києва.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 31.05.2010 порушено провадження у
справі № 1/449-23/321 та призначено її
розгляд на 29.06.2010.

Відповідно до статті 77 Господарського
процесуального кодексу України
розгляд справи відкладався.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.08.2010 зупинено провадження у
справі № 1/449-23/321 до остаточного
розгляду справи № 8/586 Окружним
адміністративним судом м. Києва.

Через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва
представник позивача подав клопотання
про поновлення провадження у справі №
1/449-23/321.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 29.01.2014 поновлено провадження
у справі № 1/449-23/321 та призначено її
розгляд на 11.02.2014.

Акціонерна енергопостачальна
компанія "Київенерго" в порядку статті
22 Господарського процесуального
кодексу України подала заяву,
відповідно до якої просила змінити
назву акціонерної енергопостачальної
компанії "Київенерго" на публічне
акціонерне товариство "Київенерго".

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.02.2014 змінено назву
акціонерної енергопостачальної
компанії "Київенерго" на публічне
акціонерне товариство "Київенерго".

Відповідно до статті 77 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні з 11.02.2014 до 11.03.2014
оголошувалась перерва.

Представник Позивача у судовому
засіданні 11.03.2014 підтримав вимоги,
викладені в позовній заяві та просив їх
задовольнити у повному обсязі.

Представник Відповідача у
письмовому відзиві проти позову
заперечував, зазначаючи про те, що
Позивач за спірний період здійснював
нарахування за спожиту теплову енергію
за тарифами, встановленими Київською
міською державною адміністрацією, які
в подальшому були скасовані Указами
Президента України. З урахуванням
наведеного, зазначає про те, що
заборгованість останнім сплачена у
повному обсязі та існує переплата за
договором № 620454 від 01.10.1999.

Судом у відповідності з вимогами
статті 811 Господарського
процесуального кодексу України
складено протоколи судових засідань,
які долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 11.03.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини рішення
суду.

Заслухавши пояснення представників
Позивача та Відповідача, дослідивши
наявні у матеріалах справи докази
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачем та Відповідачем укладено
договір на постачання теплової енергії
у гарячій воді № 620454 від 01 жовтня 1999
року.

Відповідно до пункту 2.2.1 договору №
620454 від 01.10.1999 Позивач зобов'язався
постачати теплову енергію у вигляді
гарячої води на потреби опалення та
вентиляцію в період опалювального
сезону; гарячого водопостачання -
протягом року в кількості та в обсягах
згідно з додатком № 1 до договору.

Відповідач відповідно до пункту 2.3.1
договору № 620454 від 01.10.1999 зобов'язався
додержуватись кількості споживання
теплової енергії по кожному параметру
в обсягах, які визначені у додатку № 1
до договору, не допускаючи їх
перевищення та своєчасно сплачувати
вартість спожитої теплової енергії в
обсягах і терміни, які передбачені в
додатку № 4 до договору.

Договір № 620454 від 01.10.1999 на постачання
теплової енергії у гарячій воді є
договором енергопостачання.

Відповідно до частини 1 статті 275
Господарського кодексу України за
договором енергопостачання
підприємство відпускає електричну
енергію, пару, гарячу і перегріту воду
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Згідно поданого до позовної заяви
розрахунку, даних відомостей обліку
використання теплової енергії за
період за період з 01.12.2008 по 01.08.2009 за
твердженням Позивача Відповідачу
поставлено теплову енергію вартістю 370
354, 94 грн.

Додатком № 4 до договору № 620454 від
01.10.1999 сторони погодили, що Відповідач
щомісяця з 12 по 15 число самостійно
отримує у Районному відділі теплозбуту
№ 6 за адресою: вул. Меліоративна, буд. №
11, розрахункова група табуляграму
фактичного споживання теплової
енергії за попередній період, акт
звірки на початок розрахункового
періоду (один примірник оформленого
акту звірки останній повертає в РВТ).
Відповідач до початку розрахункового
періоду (місяця) сплачує Позивачу
вартість заявленої у договорі
кількості теплової енергії на
розрахунковий період з урахуванням
сальдо розрахунків на початок місяця. В
разі, якщо Відповідач розраховується
за показниками приладів обліку: - при
перевищенні фактичного використання
теплової енергії понад заявленого та
сплаченого до початку розрахункового
періоду ця кількість перевищення
самостійно сплачується останнім не
пізніше 28 числа поточного місяця. У
випадку, якщо фактичне використання
теплової енергії нижче від заявленого
та сплаченого до початку
розрахункового періоду, сальдо
розрахунків визначається за
фактичними показниками приладів
обліку.

Відповідач за період з 01.12.2008 по 01.08.2009
несвоєчасно розрахувався за
використану теплову енергію та
допустив виникнення заборгованості,
яка згідно розрахунку до позовної
заяви на момент звернення Позивача до
суду з позовом склала 142 222, 75 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
Позивач здійснював нарахування за
постачання теплової енергії за період
з 01.12.2008 по 24.12.2008 згідно тарифів,
затверджених розпорядженням Київської
міської державної адміністрації № 1662
від 27.11.2008 за тарифом 535,23 грн.; за період
з 25.12.2008 по 05.02.2009 згідно тарифів,
затверджених розпорядженням Київської
міської державної адміністрації № 1780/1
від 25.12.2008 за тарифом 508,47 грн., за період
з 06.02.2009 по 09.02.2009 згідно тарифів,
затверджених розпорядженням Київської
міської державної адміністрації від
05.02.2009 № 230, яким поновлено дію
розпорядження Київської міської
державної адміністрації від 31.01.2007 № 86,
за тарифом 171,62 грн.

Однак, Указами Президента України №
65/2009 від 03 лютого 2009 року та № 1199/2008 від
24 грудня 2008 року розпорядження
Київської міської державної
адміністрації № 1662 від 27.11.2008 та № 1780/1
від 25.12.2008 скасовані як такі, що
суперечать Конституції, Законам
України, актам Кабінету Міністрів
України.

Відповідно до вимог статті 19
Конституції України правовий порядок в
Україні грунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Виходячи з наведеного, нарахування
Позивачем за теплову енергію на
підставі тарифів, встановлених
розпорядженнями № 1662 від 27.11.2008 та №
1780/1 від 25.12.2008, суперечать
законодавству.

До 1 грудня 2008 року тарифи на теплову
енергію, що виробляється Позивачем
були затверджені розпорядженням
Київської міської державної
адміністрації № 86 від 31 січня 2007 року в
редакції розпорядження № 715 від 18
червня 2007 року.

Розпорядження Київської міської
державної адміністрації № 1662 від 27
листопада 2008 року про втрату чинності
розпорядження № 86 від 31 січня 2007 року
скасоване.

Розпорядженням Київської міської
державної адміністрації № 230 від 2
березня 2009 року з 10 лютого 2009 року
поновлено дію розпорядження № 86 від 31
січня 2007 року в редакції розпорядження
№ 715 від 18 червня 2007.

Таким чином, здійснивши перерахунок за
спірний період за тарифами згідно
розпорядження Київської міської
державної адміністрації № 86 від 31
січня 2007 року в редакції розпорядження
№ 715 від 18 червня 2007 року, вартість
поставленої Позивачем за спірний
період теплової енергії складає 161 297, 88
грн. З матеріалів справи вбачається, що
Відповідач сплатив грошові кошти за
використану теплову енергію у розмірі
180 923, 86 грн.

З урахуванням наведеного, суд
погоджується з позицією Відповідача
про відсутність заборгованості за
період з 01.12.2008 по 01.08.2009 за договором №
620454 від 01.10.1999.

Частиною першою статті 193
Господарського кодексу України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Згідно статті 173 Господарського
кодексу України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Враховуючи, що Відповідачем у повному
обсязі погашена заборгованість за
договором № 620454 від 01.10.1999, суд
встановлює, що позовна вимога про
стягнення основного боргу є
необґрунтованою та такою, що
задоволенню не підлягає.

Враховуючи відмову у задоволенні
вимоги про стягнення боргу за основним
зобов'язанням, суд відмовляє у
задоволенні вимоги про стягнення трьох
процентів річних та інфляційних втрат.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на Позивача.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд міста Києва, -

В
И Р І Ш И В:

1. У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено: 13.03.2014.

СуддяТ.Ю. Кирилюк