КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2014 р. Справа№ 911/3686/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Корсакової Г.В.

Кропивної Л.В.

при секретарі

судового засідання: Натха
М.С.

представники сторін:

позивача не з'явився, про
день, час та місце розгляду

справи
повідомлений належним чином;

відповідача не з'явився, про
день, час та місце розгляду

справи
повідомлений належним чином;

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Національної
акціонерної компанії

"Нафтогаз України"

на рішення Господарського
суду Київської області

від 05.11.2013 р.

у справі №911/3686/13 (суддя:
Заєць Д.Г.)

за позовом Національна
акціонерна компанія

"Нафтогаз України"

до Публічного
акціонерного товариства

по газопостачанню
газифікації

"Київоблгаз"

про стягнення 3% річних
та інфляційних втрат у сумі

309 970,52 грн.

ВСТАНОВИВ:

НАК "Нафтогаз України" (далі - позивач)
звернулась до Господарського суду
Київської області з позовом до ПАТ по
газопостачанню та газифікації
"Київоблгаз" (далі - відповідач) про
стягнення 3% річних та інфляційних
втрат у сумі 309 970,52 грн.

Рішенням Господарського суду
Київської області від 05.11.2013р. №
911/3686/13 позовні вимоги НАК "Нафтогаз
України" задоволено частково, стягнуто
з відповідача на користь позивача 111 586,
96 грн. 3% річних, в іншій частині позову,
а саме, щодо стягнення інфляційних
втрат у розмірі 198 383,55 грн. відмовлено.

Не погоджуючись з Рішенням суду першої
інстанції від 05.11.2013 р. №911/3686/13 позивач
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, за якою просив Рішення
Господарського суду міста Києва від
05.11.2013 р. у даній справі скасувати в
частині, за якою відмовлено у
задоволенні позовних вимог про
стягнення інфляційних втрат у розмірі
198 383,55 грн..

НАК "Нафтогаз України" в апеляційній
скарзі наголошує на тому, що за
оскарженим рішенням суду першої
інстанції неправильно застосовано ст.
625 ЦК України та ст.ст. 4, 84 ГПК України,
тому просить апеляційний суд частково
скасувати рішення господарського суду
та стягнути на його користь інфляційні
втрати у заявленому розмірі 198 383,55 грн..

ПАТ по газопостачанню та газифікації
"Київоблгаз", заперечуючи по заявленій
скарзі, наголошує на тому, що висновки
суду першої інстанції щодо
неправильності обрахування розміру
інфляційних втрат є правильними та
такими, що ґрунтуються на законі.

Ухвалою КАГС від 11.12.2013 р. порушено
апеляційне провадження у справі №
911/3686/13. За клопотанням позивача НАК
"Нафтогаз України" від 29.01.2014 р. строк
апеляційного перегляду справи
продовжено на підставі ч. 3 ст. 69 ГПК
України.

В останнє судове засідання від 26.02.2014 р.
представника позивача та відповідача
не з'явилися, але про час, дату та місце
судового засідання повідомлені
належним чином, про що свідчить
розписка сторін від 29.01.2014 р. про
перерву в судовому засіданні до 26.02.2014
р..

Колегія суддів, розглянувши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, дійшла висновку апеляційну
скаргу НАК "Нафтогаз України"
задовольнити, оскаржене рішення
скасувати частково, позовні вимоги
заявлені НАК "Нафтогаз
України" задовольнити у повному обсязі,
приймаючи до уваги наступне.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,

між позивачем (за договором - продавець)
та відповідачем (за договором -
покупець) 30 вересня 2011 року укладено
Договір купівлі-продажу природного
газу за №14/2635/11.

Відповідно до пункту 1.1 Договору
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю у IV кварталі 2011 року
та у 2012 році природний газ, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
газ на умовах цього Договору.

Згідно пункту 2.1 Договору продавець
передає покупцеві у період з 1 жовтня 2011
р. по 31 грудня 2012 р. газ обсягом до 79 325,00
тис. куб.м..

Відповідно до пункту 6.1 Договору оплата
за газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати планових обсягів газу протягом
місяця поставки з урахуванням положень
п. 6.2 Договору.

Пунктом 6.2 передбачено, що остаточний
розрахунок за фактично переданий газ
здійснюється до 10-го числа наступного
за місяцем поставки газу.

Згідно пункту 7.2 Договору у разі
невиконання покупцем умов пунктів 6.1 та
6.2 Договору покупець зобов'язується
сплатити продавцю, крім суми
заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу.

На виконання умов Договору позивач
передав, а відповідач прийняв
природний газ, що підтверджується
підписаними уповноваженими сторонами
позивача та відповідача Актами
приймання - передачі природного газу
від 31 жовтня 2011 року (на суму 14646294,83
грн.), від 30 листопада 2011 року (на суму
31482766,09 грн.), від 31 грудня 2011 року (на
суму 35813890,57 грн.), від 31 січня 2012 року (на
суму 39245064,44) та від 29 лютого 2012 року (на
суму 55123683,86 грн.), а всього, на загальну
суму 176311699,79 грн..

Відповідач взяті на себе зобов'язання
виконав, проте, допустив прострочення
платежів, що підтверджується випискою
по рахунку позивача (том 1, а.с. 26-30) та не
заперечується відповідачем, і, як
вбачається з матеріалів справи,
остаточно відповідач розрахувався з
позивачем лише 5 квітня 2012 року.

У відповідності до п. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Розмір інфляційних втрат, визначений
позивачем, складає 198383,55 грн.

Оцінюючи позовні вимоги в частині
стягнення інфляційних втрат, суд
першої інстанції зазначив, що ндекс
інфляції (індекс споживчих цін) - це
показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купуються населенням для
невиробничого споживання, який
визначається виключно Держкомстатом і
його найменший період визначення
становить місяць, А ТОМУ ПРОСТРОЧКА
ПЛАТЕЖУ ЗА МЕНШИЙ ПЕРІОД НЕ ТЯГНЕ ЗА
СОБОЮ НАРАХУВАННЯ ІНФЛЯЦІЙНИХ ВТРАТ, а
розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що мала місце на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений Держкомстатом, за
період прострочки. Розрахунки індексу
інфляції за квартал, період з початку
року і т.п. проводяться "ланцюговим"
методом, тобто шляхом множення
місячних (квартальних і т.д.) індексів
(наказ Держкомстату від 27.07.2007, № 265
"Про затвердження Методики розрахунку
базового індексу споживчих цін").

Надалі судом першої інстанції наведено
зауваження щодо періодів обрахування
інфляційних втрат. А саме, зазначене
про те, що з розрахунку інфляційних
втрат, доданого до позовної заяви,
нарахування інфляційних втрат за
прострочення платежу по акту
приймання-передачі за жовтень 2011 року
здійснено позивачем за період з 16
жовтня 2011 року по 15 грудня 2011 року та
становить 3849,23 грн.. Проте, як
вбачається з матеріалів справи,
заборгованість по акту
приймання-передачі за жовтень 2011 року
відповідачем була погашена 25 листопада
2011 року, в той час, коли за умовами
договору борг виник 11 листопада 2011
року.

З розрахунку інфляційних втрат за
прострочення платежу по акту
приймання-передачі за листопад 2011 року,
вбачається, що позивач здійснює
нарахування інфляційних втрат за
період з 16 листопада 2011 року по 15 січня
2012 року у сумі 16843,99 грн. Проте, як
вбачається з матеріалів справи,
заборгованість по акту
приймання-передачі за листопад 2011 року
відповідачем була погашена 23 грудня 2011
року, в той час, коли за умовами
договору борг виник 11 грудня 2011 року.

З розрахунку інфляційних втрат за
прострочення платежу по акту
приймання-передачі за грудень 2011 року,
вбачається, що позивач здійснює
нарахування інфляційних втрат за
період з 16 грудня 2011 року по 15 лютого 2012
року у сумі 20286,96 грн. Проте, як
вбачається з матеріалів справи,
заборгованість по акту
приймання-передачі за грудень 2011 року
відповідачем була погашена 1 лютого 2012
року, в той час, коли за умовами
договору борг виник 11 січня 2012 року.

З розрахунку інфляційних втрат за
прострочення платежу по акту
приймання-передачі за січень 2012 року,
вбачається, що позивач здійснює
нарахування інфляційних втрат за
період з 16 січня 2012 року по 15 березня 2012
року у сумі 57360,17 грн. Проте, як
вбачається з матеріалів справи,
заборгованість по акту
приймання-передачі за січень 2012 року
відповідачем була погашена 7 березня 2012
року, в той час, коли за умовами
договору борг виник 11 лютого 2012 року.

З розрахунку інфляційних втрат за
прострочення платежу по акту
приймання-передачі за лютий 2012 року,
вбачається, що позивач здійснює
нарахування інфляційних втрат за
період з 16 лютого 2012 року по 15 квітня 2012
року у сумі 100043,20 грн. Проте, як
вбачається з матеріалів справи,
заборгованість по акту
приймання-передачі за лютий 2012 року
відповідачем була погашена 5 квітня 2012
року, в той час, коли за умовами
договору борг виник 11 березня 2012 року.

Отже, за висновком суду першої
інстанції, враховуючи, що позивачем не
вірно зазначено періоди, в яких
існувала заборгованість, до того ж,
періоди існування заборгованості,
визначені судом (по кожному місяцю
окремо), не включають жодного повного
місяця, суд вважає, що заявлена до
стягнення з відповідача сума
інфляційних втрат у розмірі 198383,55 грн.
задоволенню не підлягає, оскільки,
окремо по кожному періоду виникнення
заборгованості інфляційні втрати
нараховано позивачем за період, менший
ніж місяць.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відмови у заявленій сумі інфляційних
втрат, як неправильно обрахованих.

Приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
частині позовних вимог про стягнення
інфляційних втрат, виходив з того, що
інфляційні втрати за період менше
місяця стягненню не підлягають. З таким
висновком господарського суду колегія
суддів не може погодитися, виходячи з
наступного.

Як встановлено приписами ст. 625 ЦК
України боржник зобов'язаний сплатити
суму заборгованості з врахуванням
індексу інфляції ЗА ВЕСЬ ЧАС
ПРОСТРОЧЕННЯ.

Індекс інфляції є статистичною
інформацією, яка щомісячно надається
Держкомстатом та публікується в газеті
"Урядовий кур'єр" та на офіційному
веб-сайті Державного комітету
статистики України (http://www. ukrstat.gov.ua).

Вимагати сплати суми боргу з
врахуванням індексу інфляції є правом
кредитора, яке він може реалізувати, а
може від нього відмовитися. Якщо
кредитор приймає рішення вимагати
сплати суми боргу з врахуванням
індексу інфляції, він має враховувати
індекс інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якійсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція), а отже сума боргу
в цьому періоді зменшується.

В Рекомендаціях Верховного Суду
України відносно порядку застосування
індексів інфляції при розгляді судових
справ від 03.04.97 р. № 62-97р зазначено,
що сума, внесена в період з 1 по 15 число
відповідного місяця індексується за
період з урахуванням цього місяця, а
якщо з 16 по 31 число, то розрахунок
починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні втрати
підлягають нарахуванню за місяць та
відповідно до положень ст. 625 ЦК України
МОЖУТЬ БУТИ СТЯГНУТІ ЗА ВЕСЬ ЧАС
ПРОСТРОЧЕННЯ БОРЖНИКОМ ГРОШОВОГО
ЗОБОВЯЗАННЯ (аналогічна правова
позиція викладена за Постановами ВГСУ
від 09.06.2011 р. № 38/288, від 01.02.2012 р. № 15/065-11).

За таких обставин, враховуючи, що на час
звернення з даним позовом індекс
інфляції за спірний період вже був
встановлений Держкомстатом, висновок
суду першої інстанції про неможливість
стягнення інфляційних втрат за період
менше місяця, не відповідають вимогам
ст. 625 ЦК України.

Відповідач, заперечуючи в частині
позовних вимог щодо стягнення
інфляційних втрат свого
контрозрахунку не надав ні суду першої
інстанції, ні апеляційному суду.

На підставі вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що оскаржене
рішення підлягає скасуванню частково,
а саме в частині відмови у стягненні
інфляційних втрат у розмірі 198 383,55 грн..

Через канцелярію суду відповідач ПАТ
по газопостачанню та газифікації
"Київоблгаз" надав Клопотання від 06.02.2014
р. № 23-470, за яким просив суд припинити
провадження у даній справі, у зв'язку з
відсутністю предмета спору згідно ст. 80
ГПК України. При цьому, відповідач
зазначив, що 28.01.2014 р. сторони уклали
Додаткову угоду № 3 до Договору № 14/2635/11
від 30.09.2011 р., відповідно до якої порядок
та умови проведення розрахунків були
змінені, а п. 6.2. Договору викладений в
іншій редакції, згідно з якою
остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 31.01.2014 р..
Відповідач повністю розрахувався за
отриманий природний газ 05.04.2012 р., а
відтак Відповідач жодним чином не
порушив умови вказаного Договору.

Колегія суддів залишила Клопотання
відповідача без задоволення, з огляду
на те, що Додаткова угода № 3 укладена
сторонами 28.01.2014 р., в той час як
оскаржене судове рішення прийнято
05.11.2013 р., тобто у колегії суддів немає
підстав при апеляційному перегляді
даної справи брати до уваги зазначену
Додаткову угоду від 28.01.2014 р. № 3,
оскільки цього документу не існувало
на час прийняття рішення судом першої
інстанції.

На підставі вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку про задоволення
апеляційної скарги НАК «Нафтогаз
України», за результатами чого
оскаржуване рішення підлягає
скасуванню частково, а саме в частині
відмови у стягненні інфляційних втрат
у розмірі 198 383,55 грн., в іншій частині
рішення слід залишити без змін.

Судові витрати покласти на відповідача
згідно ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 85, 99, 101-105 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу НАК "Нафтогаз
України" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду
Київської облісті від 05.11.2013 р.
№ 911/3686/13 скасувати
частково.

Прийняте судове рішення у наступній
редакції:

"Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Київоблгаз» (08150, Київська
область, м. Боярка, вул. Шевченка, 178, код
20578072) на користь Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» (01001, м. Київ, вул.
Б.Хмельницького, 6, код 20077720) - 111 586 (сто
одинадцять тисяч п'ятсот вісімдесят
шість) грн. 96 коп. 3% річних, 198 383 (сто
дев'яносто вісім тисяч триста
вісімдесят три) грн. 55 коп. інфляційних
втрат та 6 199 (шість тисяч сто дев'яносто
дев'ять) грн. 41 коп. судового збору.

Видати відповідний наказ.».

Стягнути з відповідача ПАТ по
газупостачанню та газифікації
"Київоблгаз" (08150, Київська область, м.
Боярка, вул. Шевченка, 178, код 20578072) на
користь позивача НАК "Нафтогаз України"
(01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, код
20077720) судовий збір за апеляційним
оскарженням у сумі 1 983, 84 грн.

Постанова Київського апеляційного
господарського суду від 26.02.2014 р. №
911/3686/13 набирає законної сили з дня її
прийняття.

Постанова Київського апеляційного
господарського суду від 26.02.2014 р. №
911/3686/13 може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України у 20-денний
строк.

Матеріали справи № 911/3686/13 повернути до
Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя
Т.В. Ільєнок

Судді
Г.В. Корсакова

Л.В. Кропивна