ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.03.2014
Справа № 905/337/14

Господарський суд Донецької області у
складі судді Левшиної Я.О., при
секретарі судового засідання Гудковій
К.І., розглянув у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Комунального виробничого
підприємства «Краматорська
тепломережа» Краматорської міської
ради, м. Краматорськ Донецької області

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Краматорськ Донецької області

про: стягнення суми основного боргу у
розмірі 6281,31грн., інфляційних
нарахувань - 129,33грн., 3 % річних - 268,30грн.,
пені - 1261,87грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Берковська С.Ю. (за
довіреністю від 07.05.2013р.);

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПРАВИ:

Комунальне виробниче підприємство
«Краматорська тепломережа»
Краматорської міської ради, м.
Краматорськ Донецької області
звернулось Господарського суду
Донецької області із позовом до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Краматорськ Донецької області про
стягнення суми основного боргу у
розмірі 6281,31грн., інфляційних
нарахувань - 129,33грн., 3 % річних - 268,30грн.,
пені - 1261,87грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на невиконання
відповідачем умов договору
купівлі-продажу теплової енергії в
гарячій воді № 94 від 01.08.2007р. з оплати
поставленої теплової енергії,
внаслідок чого утворилась стягувана
заборгованість та виникли підстави для
нарахування пені, 3% річних та індексу
інфляції.

На підтвердження вказаних обставин
позивач надав: розрахунок суми
позовних вимог; акт звірки; рахунки
акти № 94-10 від 31.10.2010р., № 94-11 від 30.11.2010р.,
№ 94-12 від 31.12.2010р., № 94-1 від 31.01.2011р., № 94-2
від 28.02.2011р., № 94-3 від 31.03.2011р., № 94-4 від
30.04.2011р., № 94-10 від 31.10.2011р., № 94-11 від
30.11.2011р., № 94-12 від 30.12.2011р., № 94-1 від
31.01.2012р., № 94-2 від 29.02.2012р., № 94-3 від
31.03.2012р., № 94-4 від 30.04.2012р., № 94-10 від
31.10.2012р., № 94-11 від 30.11.2012р., № 94-12 від
31.12.2012р., № 94-1 від 31.01.2013р., № 94-2 від
28.02.2013р., № 94-3 від 31.03.2013р., № 94-4 від
30.04.2013р.; договір купівлі-продажу
теплової енергії в гарячій воді № 94 від
01.08.2007р. та додатки до нього; право
установчі документи.

Під час розгляду справи позивачем були
надані додаткові документи для
долучення до матеріалів справи, а саме:
лист б/н від 05.02.2014р., акт звірки від
01.01.2014р.; витяг з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців серії АГ № 863078; лист №
03-01/282 від 14.02.2014р., у якому зазначено, що
рахунок-акт № 94-1 від 31.01.2012р. відповідач
отримав, але від підпису відмовився, а
рахунок № 94-10 від 31.10.2012р. відповідач
прийняв 15.11.2012р.; лист № 03-01/281 від
14.02.2014р., у якому зазначено про
відсутність даних позовних вимог на
розгляді у іншого судді та відсутність
відносно відповідача провадження про
банкрутство; лист № 03-02/284 від 14.02.2014р.;
лист № 03-02/286 від 14.02.2014р., у якому
зазначено про наявність
заборгованості; правоустановчі
документи; акти на включення опалення
від 18.10.2010р., від 19.10.2011р., від 31.10.2012р.;
постанову Національної комісії
регулювання ринку комунальних послуг
України № 122 від 30.09.2011р.; рішення
виконавчого комітету Краматорської
міської ради № 265 від 15.04.2009р.; тарифи;
акти № 94-2 від 28.08.2011р., № 94-2 від 29.08.2012р.;
акти приймання-передачі теплової
енергії за березень 2013р., за квітень
2013р., за лютий 2013р., за січень 2013р., за
грудень 2012р., за листопад 2012р., за
жовтень 2012р., за квітень 2012р., за лютий
2012р., за березень 2012р., за грудень 2011р.,
за жовтень 2011р., за листопад 2011р., за
березень 2011р., за квітень 2011р., за січень
2011р., за лютий 2011р., за листопад 2010р., за
грудень 2010р., за жовтень 2010р.

03.03.2014р. від позивача надійшов лист б/н
від 03.03.2014р., у якому останній зазначив,
що 10.12.2012р. із відповідачем було
укладено новий договір за № 94 та на
підставі цього договору були
виставлені рахунки № 94-12 від 31.12.2012р., №
94-1 від 31.01.2013р., № 94-2 від 28.02.2013р., № 94-3
від 31.03.2013р., № 94-4 від 30.04.2013р., у зв'язку з
чим просив зменшити суму основного
боргу на 1742,70грн. Загальна сума за
договором № 94 від 01.08.2007р. склала
4538,61грн.

Відповідач у судове засідання без
пояснення причин не з'явився, своєї
позиції до відома суду не довів та не
надав витребуваних документів. До
канцелярії повернувся конверт з
відміткою пошти «за закінченням
терміну зберігання».

Відповідно до витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців серії АГ №
863078 відповідач перебуває в стані
припинення підприємницької
діяльності за судовим рішенням та
знаходиться за адресою, вказаною у
позовній заяві, а саме: 84301, АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» № 18 від 26.12.2011р.
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Суд вважає за можливе розглянути спір в
порядку ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України за
наявними в справі матеріалами,
оскільки їх цілком достатньо для
правильної юридичної кваліфікації
спірних правовідносин, а відсутність
представника належним чином
повідомленого Відповідача та
ненадання ним певних документів у
світлі приписів ст.ст. 4-3, 22, 33 та 77 цього
Кодексу істотним чином не впливають на
таку кваліфікацію і не можуть
вважатися належною підставою для
подальшого відкладання розгляду
справи.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

01.08.2007р. між позивачем
(Теплопостачальна організація) та
відповідачем (споживач) було укладено
договір на відпущення теплової енергії
№ 23-02 (надалі договір) (а.с. 35 - 38),
відповідно до п. 1.1. якого
Теплопостачальна організація
зобов'язався постачати вчасно та
відповідної якості теплову енергію в
гарячій воді, а споживач зобов'язався
приймати та своєчасно оплачувати
одержану теплову енергію за
встановленими тарифами (цінами) в
терміни, передбачені цим договором.

Початок та закінчення опалювального
періоду визначається погодними
умовами та установлюється
Теплопостачальною організацією згідно
рішення міських органів влади (п. 2.3.
договору).

За умовами п.п. 6.1., 6.3. договору
розрахунки за теплову енергію та
мережну воду, що споживаються,
проводяться виключно в грошовій формі
відповідно до встановленого тарифу.
Оплата виконується на підставі
рахунків-актів, а за наявності приладів
обліку - на підстав рахунків-актів і
актів приймання-передачі теплової
енергії, які направляються належним
чином споживачеві Теплопостачальною
організацією, на протязі трьох
банківських днів з моменту отримання
рахунку-акту. Акти приймання-передачі
теплової енергії є підтвердженням
кількості відпущеної теплової енергії
що мають бути оформлені та повернені
споживачем Теплопостачальній
організації на протязі трьох робочих
днів з дати їх отримання.

Відповідно до п. 7.2.6. договору споживач
несе відповідальність за несвоєчасне
виконання розрахунків за теплову
енергію, в терміни, передбачені п. 6.3.
договору, споживач сплачує
Теплопостачальній організації пеню в
розмірі 1% належної до сплати суми за
кожен день прострочення, але не більше
100% загальної заборгованості Закон
України № 686-ХІV від 20.05.1999р. Пеня
(неустойка) нараховується
Теплопостачальною організацією
протягом шести місяців, що передують
моменту звернення з позовом.

Даний договір набирає чинності з
01.08.2007р. і діє в частині поставки
теплової енергії в гарячій воді до
31.12.2008р., а в частині проведення
розрахунків за спожиту теплову енергію
- до повного їх здійснення (п. 10.1.
договору).

На виконання до умов договору
позивачем було здійснено підключення
опалення, про що було складено акти на
включення опалення від 18.10.2010р., від
19.10.2011р., від 31.10.2012р. (а.с. 69-71), поставлено
відповідачу теплову енергію та
відповідно до умов договору виставлено
рахунки-фактури: за жовтень 2010р. № 94-10
від 31.10.2010р. на суму 103,99грн., за листопад
2010р. № 94-11 від 30.11.2010р. на суму 166,06грн., за
грудень 2010р. № 94-12 від 31.12.2010р. на суму
210,35грн., за січень 2011р. № 94-1 від 31.01.2011р.
на суму 438,40грн., за лютий 2011р. № 94-2 від
28.02.2011р. на суму 458,86грн.,за березень 2011р.
№ 94-3 від 31.03.2011р. на суму 269,06грн., за
квітень 2011р. № 94-4 від 30.04.2011р. на суму
113,40грн.,за жовтень 2011р. № 94-10 від 31.10.2011р.
на суму 105,20грн.,за листопад 2011р. № 94-11
від 30.11.2011р. на суму 424,54грн.,за грудень
2011р.№ 94-12 від 30.12.2011р. на суму 406,99грн.,за
січень 2012р. № 94-1 від 31.01.2012р. на суму
257,21грн.,за лютий 2012р. № 94-2 від 29.02.2012р. на
суму 726,22грн.,за березень 2012р. № 94-3 від
31.03.2012р. на суму 328,31грн.,за квітень 2012р.
№ 94-4 від 30.04.2012р. на суму 116,56грн., за
жовтень 2012р.№ 94-10 від 31.10.2012р. на суму
47,40грн., за листопад 2012р.№ 94-11 від
30.11.2012р. на суму 635,94грн.,за грудень 2012р.№
94-12 від 31.12.2012р. на суму 322,26грн., за
січень 2013р. № 94-1 від 31.01.2013р. на суму
385,66грн., за лютий 2013р. № 94-2 від 28.02.2013р.
на суму 403,81грн., за березень 2013р. № 94-3
від 31.03.2013р. на суму 345,26грн., за квітень
2013р. № 94-4 від 30.04.2013р. на суму 285,74грн.
(а.с. 14-34). Надання відповідачу послуг з
теплопостачання також підтверджується
актами приймання-передачі теплової
енергії за березень 2013р., за квітень
2013р., за лютий 2013р., за січень 2013р., за
грудень 2012р., за листопад 2012р., за
жовтень 2012р., за квітень 2012р., за лютий
2012р., за березень 2012р., за грудень 2011р.,
за жовтень 2011р., за листопад 2011р., за
березень 2011р., за квітень 2011р., за січень
2011р., за лютий 2011р., за листопад 2010р., за
грудень 2010р., за жовтень 2010р. (а.с. 75-89).

Враховуючи не виконання відповідачем
грошових зобов'язань з оплати спожитої
теплової енергії за період жовтень 2010р.
- квітень 2013р., у останнього виникла
заборгованість, у зв'язку з чим позивач
звернувся до суду.

03.03.2014р. від позивача до канцелярії суду
надано лист б/н від 03.03.2014р., у якому
останній просив зменшити суму
основного боргу на 1742,70грн. та стягнути
з відповідача суму боргу у розмірі
4538,61грн. (а.с. 91).

За змістом ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог.

Суд розглядає справу в контексті
позовних вимог, викладених у позовній
заяві з урахуванням заяви про
зменшення розміру позовних вимог б/н
від 03.02.2014р. про стягнення з відповідача
суми основного боргу у розмірі 4538,61грн.,
інфляційних нарахувань - 129,33грн., 3 %
річних - 268,30грн., пені - 1261,87грн.

Як вбачається із матеріалів справи,
сутність розглядуваного спору полягає
у стягненні з відповідача
заборгованості за послуги з
теплопостачання, надані позивачем на
підставі договору купівлі-продажу
теплової енергії в гарячій воді № 94 від
01.08.2007р.

Враховуючи статус сторін, характер
правовідносин між учасниками договору,
останні (правовідносини) регулюються
насамперед відповідними положеннями
Господарського і Цивільного кодексів
України і умовами договору
купівлі-продажу теплової енергії в
гарячій воді № 94 від 01.08.2007р.

Проаналізувавши положення укладеного
між сторонами договору купівлі-продажу
теплової енергії в гарячій воді № 94 від
01.08.2007р. суд дійшов висновку, що виниклі
на його підставі правовідносини
регламентуються нормами параграфу 5
глави 54 Цивільного кодексу України,
який визначає загальні положення про
енергопостачання.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу
України зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
кодексу. Стаття 11 Цивільного кодексу
України передбачає, що підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського
кодексу України відносини
підприємства з іншими підприємствами,
організаціями, громадянами в усіх
сферах господарської діяльності,
виконуються на підставі договорів.

Статтею 714 ЦК України встановлено, що за
договором постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу одна сторона (постачальник)
зобов'язується надавати другій стороні
(споживачеві, абонентові) енергетичні
та інші ресурси, передбачені договором,
а споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними
та іншими ресурсами через приєднану
мережу застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж,
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом або не
випливає із суті відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені
особливості укладення та виконання
договору постачання енергетичними та
іншими ресурсами.

Згідно ст. 275 ГК України, за договором
енергопостачання енергопостачальне
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Стаття 193 Господарського кодексу
України передбачає, що суб'єкти
господарювання та учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Аналогічне положення закріплено в ст.
526 Цивільного кодексу України. Так,
зобов'язання повинно виконуватися
належним чином відповідно умовам
договору та вимогам цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а у разі відсутності таких умов і вимог
- згідно звичаїв ділового обігу або
іншим вимогам, які звичайно ставляться.

Частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України встановлює, якщо в зобов'язанні
встановлений строк (дата) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (дату).

Стаття 629 Цивільного кодексу України
зазначає те, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Таким чином, відповідач не мав жодних
правових підстав для ухилення від
виконання обов'язків по оплаті
спожитої теплової енергії, оскільки зі
змісту наявних документів вбачається,
що рахунки-фактури на спожиту теплову
енергію отримані останнім.

Відповідачем дане у порядку
встановлену господарським
процесуальним законодавством не
спростовано.

З огляду на дані норми права та
встановлені судом обставини справи,
суд дійшов висновку про наявність
підстав для стягнення з відповідача
основного боргу в сумі 4538,61грн.

Щодо нарахованих пені, 3% річних та
індексу інфляції суд зазначає
наступне.

Відповідно до ст.ст. 216- 218
Господарського кодексу України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за порушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських
санкцій. Господарськими санкціями
визнаються заходи впливу на
правопорушника у сфері господарювання,
в результаті застосування яких для
нього настають несприятливі
економічні та/або правові наслідки.
Господарські санкції застосовуються в
установленому законом порядку за
ініціативою учасників господарських
відносин. Підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

На підставі статей 549, 625 Цивільного
кодексу України позивачем нараховані
та заявлені до стягнення пеня у розмірі
1261,87грн., 3 % річних - 268,30грн. та індекс
інфляції - 129,33грн.

Згідно п.1, п.3 ст.549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.2.6. договору споживач
несе відповідальність за несвоєчасне
виконання розрахунків за теплову
енергію, в терміни, передбачені п. 6.3.
договору, споживач сплачує
Теплопостачальній організації пеню в
розмірі 1% належної до сплати суми за
кожен день прострочення, але не більше
100% загальної заборгованості Закон
України № 686-ХІV від 20.05.1999р. Пеня
(неустойка) нараховується
Теплопостачальною організацією
протягом шести місяців, що передують
моменту звернення з позовом.

Позивачем була нарахована та заявлена
до стягнення пеня у розмірі 1261,87грн. за
рахунками № 94-2 від 28.02.2013р. на суму
403,81грн., № 94-3 від 31.03.2013р., 94-4 від 30.04.2013р.
на суму 285,71грн.

Дані рахунки були виставлені за
договором № 94 від 10.12.2012р., тоді як
предметом спору у даній справі є
заборгованість, яка виникла за
договором № 94 від 01.08.2007р., про що також
зазначив у своїх поясненнях позивач,
тому суд не вбачає за можливе
задовольнити вимоги про стягнення з
відповідача пені у розмірі 1261,87грн.

Статтями 610, 611 Цивільного кодексу
України визначено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Дані наслідки
порушення зобов'язання передбачені і ч.
1 ст. 230 Господарського кодексу України.
Згідно норм зазначених статей у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд враховує, що умовами договору
сторони встановили кінцевий строк
оплати - оплата виконується на підстав
рахунків-актів і актів
приймання-передачі теплової енергії,
які направляються належним чином
споживачеві Теплопостачальною
організацією, на протязі трьох
банківських днів з моменту отримання
рахунку-акту (п. 6.3. договору). Отже, в
силу ст. 253 Цивільного кодексу України,
позивач здобув право вимоги сплати
боргу за рахунками актами № 94-10 від
31.10.2010р. - 11.11.2010р., № 94-11 від 30.11.2010р. -
20.12.2010р., № 94-12 від 31.12.2010р. - 12.01.2011р., № 94-1
від 31.01.2011р. - 10.02.2011р., № 94-2 від 28.02.2011р. -
18.03.2011р., № 94-3 від 31.03.2011р. - 12.04.2011р., № 94-4
від 30.04.2011р. - 12.05.2011р., № 94-10 від 31.10.2011р. -
10.11.2011р., № 94-11 від 30.11.2011р. - 14.12.2011р., № 94-12
від 30.12.2011р. - 18.01.2012р., № 94-1 від 31.01.2012р. -
13.02.2012р., № 94-2 від 29.02.2012р. - 12.03.2012р., № 94-3
від 31.03.2012р. - 10.04.2012р., № 94-4 від 30.04.2012р. -
14.05.2012р., № 94-10 від 31.10.2012р. - 21.11.2012р., № 94-11
від 30.11.2012р. - 12.12.2012р.

Перевіривши арифметичний розрахунок 3%
річних та індексу інфляції за
допомогою програми
інформаційно-пошукової системи
«Законодавство», правові підстави,
період та порядок їх нарахування, суд
дійшов висновку про часткове
задоволення вимог, та стягнення з
відповідача 3% річних у розмірі 246,07грн.
та 38,31грн. - індексу інфляції.

Витрати по сплаті судового збору у
відповідності до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на сторін пропорційно
розміру задоволених вимог.

На підставі вищенаведеного, згідно ст.
ст. 11, 253, 509, 526, 530, 549, 610, 611, 629, 714
Цивільного кодексу України, ст. ст. 67, 193,
216-218, 230, 275 Господарського кодексу
України, ст.ст. 22, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Комунального
виробничого підприємства
«Краматорська тепломережа»
Краматорської міської ради, м.
Краматорськ Донецької області () до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Краматорськ Донецької
області (ідентифікаційний код НОМЕР_1)
про стягнення суми основного боргу у
розмірі 4538,61грн., інфляційних
нарахувань - 129,33грн., 3 % річних - 268,30грн.,
пені - 1261,87грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (84301, АДРЕСА_1, ідентифікаційний
код НОМЕР_1) на користь Комунального
виробничого підприємства
«Краматорська тепломережа»
Краматорської міської ради (84301,
Донецька область, м. Краматорськ, вул.
Орджонікідзе, буд. 2Б, ) суму
основного боргу у розмірі 4538,61грн.,
інфляційні нарахування - 38,31грн., 3 %
річних - 246,07грн., судовий збір у розмірі
1421,66грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано, а у разі подання апеляційної
скарги - після розгляду справи
апеляційним господарським судом, якщо
рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 03.03.2014р.
проголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Повний текст рішення складено та
підписано 05.03.2014р.

Суддя
Я.О. Левшина