ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року
Справа № 915/2302/13

Господарський суд Миколаївської
області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

при секретарі Кондратовій О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Філевський Р.М., директор;

від відповідача: Герман О.С.,
довіреність №48 від 16.01.2014р.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу № 915/2302/13

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Біос", 54001, м.Миколаїв,
вул. Велика Морська, 79, кв.11; адреса для
листування: 54001, м.Миколаїв, вул.
Алміральська,12,кв.4,

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця Іванцова Івана
Ігоровича, 54038, м.Миколаїв, вул.
Карпенка,29,кв.75

про: стягнення безпідставно набутих
коштів у розмірі 68000,00 грн.,-

В С Т А Н
О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Біос" звернулось до
господарського суду з позовом до
Фізичної особи-підприємця Іванцова
Івана Ігоровича про стягнення
безпідставно набутих коштів у розмірі
68000,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
вказує на те, що відповідачем було
безпідставно отримано грошові кошти в
сумі 68 000,00 грн., перерахованих за
платіжними дорученнями № 77 від 10.06.2013
р., № 85 від 11.07.2013 р., № 86 від 11.07.2013 р., № З
від 16.10.2013 р. з призначенням платежу
«сплата коштів комітенту по виконанню
договору комісії № 5-к від 01.06.13 р. за
вирахуванням комісійної винагороди».

Відповідач позов заперечив,
посилаючись на те, що кошти, які позивач
просить стягнути з відповідача,
отримано останнім як оплату за
договором комісії № 5-к від 01.06.13р., то
такі кошти набуто за наявності
правової підстави, а тому не можуть
бути витребувані відповідно до
положень ст.1212 Цивільного кодексу
України.

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги просив задовольнити у повному
обсязі; відповідач позов не визнав,
просив відмовити у задоволенні позову.

В обгрунтування заявлених позовних
вимог позивач вказує на наступне:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Біос" помилково
перерахувало на рахунок фізичної
особи-підприємця Іванцова Івана
Ігоревича грошові кошти у загальній
сумі 68 000 грн. наступними платежами :

10.06.2013 р. перераховано 32000 грн.
платіжним дорученням № 77 від 10.06.2013 р.;

11.07.2013 р. перераховано 22000 грн. платіжним
дорученням № 85 від 11.07.2013 р.;

19.07.2013 р. перераховано 9000 грн. платіжним
дорученням № 86 від 19.07.2013 р.;

16.10.2013 р. перераховано 5000 грн. платіжним
дорученням № 3 від 16.10.2013 р.;

В графі платіжних доручень
«призначення платежу» зазначено:
«сплата коштів комітенту по виконанню
договору комісії № 5-к» від 01.06.2013 р. за
вирахуванням комісійної винагороди».

Разом з тим, позивач зазначає, що у
нього відсутні будь-які договірні
відносини з відповідачем, так і
документи, що підтверджують виконання
договірних відносин. Отже, ці обставини
підтверджують помилковість платежів
на адресу відповідача та
безпідставність набуття ним
вищезазначених коштів.

Враховуючи наведене, позивач просить
суд задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі та стягнути з
відповідача безпідставно отримані
кошти.

Відповідач у відзиві на позов від 27.01.2014
р. проти позову заперечував,
посилаючись на наявність договору
комісії № 5-К від 01.06.2013 р., а отже
грошові кошти в сумі 68000 грн. були
перераховані відповідачу на
відповідній правовій підставі.

Позивач вважає наданий відповідачем
спірний договір неукладеним, оскільки
підписаний технічним директором
позивача, який не мав відповідних
повноважень; договір та накладні є
сфальсифікованими та печатки на них
підробленими, а також зазначає, що
сторони не досягли згоди по всім
суттєвим умовам договору комісії, а
тому договір № 5-К від 01.06.2013 р. є
неукладеним.

Вивчивши матеріали справи,суд
прийшов до наступного висновку:

Статтею 1212 Цивільного кодексу України
встановлено, що особа, яка набула майно
або зберегла його у себе за рахунок
іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Для виникнення зобов'язання з
безпідставного збагачення необхідна
наявність наступних умов: 1) збільшення
майна у однієї особи (вона набуває нові
цінності, збільшує кількість та
вартість належного їй майна або
зберігає майно, яке неминуче мало б
вибути із її володіння); 2) втрата майна
іншою особою, тобто збільшення або
збереження майна у особи є наслідком
втрати або недоотримання цього майна
іншою особою; 3) причинний зв'язок між
збільшенням майна в однієї особи і
відповідною втратою майна іншою
особою; 4) відсутність достатньої
правової підстав для збільшення майна
в однієї особи за рахунок іншої особи,
тобто, обов`язковою умовою є збільшення
майна однієї сторони (набувачем), з
одночасним зменшенням його у іншої
сторони (потерпілого), а також
відсутність правової підстави
(юридичного факту) для збагачення.

Відсутність правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином, тобто мала місце
помилка, обман, випадковість або інші
підстави набуття або збереження майна,
які не можна віднести до підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків, передбачених нормами
статтею 11 Цивільного кодексу України.
До відсутності правової підстави
стаття 1212 Цивільного кодексу України
відносить також і ситуацію, коли
підстава, на якій було набуте або
збережене майно, на момент набуття або
збереження існувала, але згодом
відпала. Наприклад, коли правочин, на
підставі якого передавалася річ,
згодом був визнаний недійсним тощо.

Судом встановлено, що 01 червня 2013 року
між позивачем та відповідачем укладено
договір комісії № 5-к, згідно п. 1.1 якого
комісіонер зобов'язався за дорученням
комітента за комісійну плату укласти
за рахунок комітента, але від свого
імені, договір щодо продажу продукції,
передбаченої цим договором
(комп'ютерні комплектуючі, офісна
техніка та приладдя, ліцензійне
програмне забезпечення, витратні
матеріали, побутова техніка і т.п).

Відповідно до п. 1.2 договору комісії №
5-к конкретні умови договору, щодо
кількості та ціни, за якою продукція
передається на комісію, визначаються у
видатковій накладній (накладних).

Комісійна винагорода комісіонера
складає не менше 5 % але не більше 10 % від
мінімальної ціни продажу одиниці
продукції. Комісійна винагорода
утримується комісіонером з суми,
отриманої за продаж продукції, та
залишається в його розпорядженні.

Пунктом 6.2 договору комісії № 5-к
визначено, що грошові кошти, належні
комітенту за договором купівлі -
продажу із третьою особою,
виплачуються комісіонером шляхом
безготівкового перерахування на
поточний рахунок комітента.

На виконання вимог договору комісії № 5
- к відповідач видатковими накладними
№ 11 та № 12 від 01.06.2013 р. передав позивачу
товар, визначений п. 1.1 договору на
загальну суму 70 038,00 грн.

Отже, грошові кошти в сумі 68 000,00 грн.
було перераховано на відповідній

правовій підставі, а саме за договором
комісії № 5 - к від 01.06.2013 р.

Відповідно до положень ст. 33 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування ( ч. 2 ст. 34 ГПК України).

Доказів того, що договір комісії в
установленому законом порядку було
визнано недійсним, позивачем суду не
надано.

Отже, суд вважає, що між сторонами було
укладено договір комісії, а кошти, які
просить стягнути позивач, отримано
відповідачем як оплату за договором,
то такі кошти набуто за наявності
правової підстави, а тому не можуть
бути витребувані відповідно до
положень ст. 1212 ЦК України, як
безпідставно отримані кошти.

Враховуючи наведене, суд вважає
позовні вимоги необґрунтованими, а
тому такими, що не підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 33, 44, 49, 82, 82-1, 84, 85 ГПК
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення місцевим господарським
судом. У разі якщо в судовому засіданні
було оголошено лише вступну та
резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено
11.03.2014р.

Суддя
С.М. Коваль