ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2014 р.
Справа № 920/1768/13

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Шевель О.В., суддя Бородіна
Л.І., суддя Лакіза В.В.,

при секретарі Фільшиній Н.І.,

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 - дов. № 431 від 15.03.2012р.,

1-го відповідача - не з'явився,

2-го відповідача - не з'явився,

третьої особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. №3925С/2)
на рішення господарського суду
Сумської області від 05.12.2013 р. у справі
№ 920/1768/13,

за позовом ОСОБА_2, м. Суми,

до 1) Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сумське АТП - 15927", м.
Суми;

2) Сумське міське управління
юстиції, м. Суми;

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні 1-го
відповідача - ОСОБА_3, АДРЕСА_1,

про визнання недійсними окремих
положень статуту та зобов'язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до господарського
суду Сумської області з позовом про
визнання недійсними п. 4.5, абзаців 1-4 п.
7.6, абзацу 3 п. 7.9 статуту Товариства з
обмеженою відповідальністю "Сумське
АТП - 15927" в редакції від 27.03.2008р. та
зобов'язання 2-го відповідача внести
зміни до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців щодо розподілу статутного
капіталу між учасниками ТОВ "Сумське
АТП-15927" наступним чином: ОСОБА_3 - 40%
статутного (складеного) капіталу в
розмірі 400000,00 грн., ОСОБА_2 - 60%
статутного (складеного) капіталу в
розмірі 600000,00 грн.

Рішенням господарського суду Сумської
області від 05.12.2013р. у справі № 920/1768/13
(суддя Резніченко О.Ю.) в задоволенні
позову відмовлено.

Позивач, ОСОБА_2, з рішенням суду першої
інстанції не погодився, подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення господарського суду Сумської
області від 05.12.2013р. р. по справі №
920/1768/13 скасувати та прийняти нове
рішення яким, задовольнити позовні
вимоги повністю, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
чинного законодавства. 13.02.2014р. позивач
надав письмові пояснення, в яких також
підтримує вимоги своєї апеляційної
скарги в повному обсязі.

В обґрунтування своєї апеляційної
скарги позивач зазначив, що з
урахуванням рішення господарського
суду Сумської області від 27.04.2011р. по
справі № 5021/247/2011 та постанови
Харківського апеляційного
господарського суду від 13.02.2012р. по
справі № 5021/2515/2011, п. 4.5 Статуту ТОВ
"Сумське АТП-15927" на момент розгляду
справи у суді не відповідає вимогам п. 2
ч. 1 ст. 143 ЦК України та ч. 1 ст. 51 Закону
України "Про господарські товариства".
Також, на думку позивача, суд першої
інстанції не застосував ст. 17 та ст. 31
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців", а помилково послався
на норму ст. 29 цього Закону. Як вважає
апелянт, суд першої інстанції
внаслідок неповного з'ясування
обставин справи прийшов до хибного
висновку щодо не визнання недійсними
абзаци 1-4 п. 7.6 та абзац 3 п. 7.9 Статуту ТОВ
"Сумське АТП-15927", в редакції від 27.03.2008р.,
адже, ці пункти порушують його права.

1-й відповідач, ТОВ "Сумське АТП-15927", в
судове засідання не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив, у
наданих суду запереченнях на
апеляційну скаргу просить рішення суду
першої інстанції залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.
Вважає, що доводи, викладені в
апеляційній скарзі, є необґрунтованими
та такими, що не підлягають
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції законним та таким, що
прийняте у відповідності з нормами
чинного законодавства. Судова колегія
звертає увагу про відсутність підпису
у вищезазначених запереченнях на
апеляційну скаргу (акт № 11-45/31 від
14.02.2014р.).

2-й відповідач, Сумське міське
управління юстиції, в судове засідання
також не з'явився, 17.02.2014р. та 25.02.2014р. від
нього надійшли листи (вх. № 1413, 1692), в
яких вважає, що залучення Сумського
міського управління юстиції як
відповідача є необґрунтованим,
оскільки відповідного рішення суду
щодо задоволення вимог позивача на
даний час не існує. Також, просить
судове засідання провести без участі
його представника, щодо розгляду
справи покладається на розсуд суду.

Третя особа відзиву на апеляційну
скаргу не надала, в судове засідання не
з'явилась та про причини неявки суд не
повідомила.

Враховуючи те, що судом апеляційної
інстанції створено всі необхідні умови
для встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства, вжито заходи для
належного повідомлення сторін про час
та місце розгляду справи, проте
відповідачі та третя особа не
скористалися своїм правом,
передбаченим статтею 22 ГПК України та
виходячи з того, що явка сторін не
визнавалася обов'язковою судом
апеляційної інстанції, а участь в
засіданні суду (як і інші права,
передбачені статтею 22 ГПК України) є
правом, а не обов'язком сторін, колегія
суддів вважає за можливе розглянути
справу без участі вищевказаних осіб за
наявними у справі матеріалами у
відповідності до статті 75 ГПК України.

Перевіривши повноту встановлених
судом обставин справи та наданих
сторонами в підтвердження обставин
справи доказів, надану в рішенні суду
їх юридичну оцінку, дослідивши
матеріали справи та правильність
застосування господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
розглянувши доводи апеляційної скарги
та повторно розглянувши справу в
порядку ст. 101 ГПК України, колегія
суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
встановлено судом першої інстанції та
не заперечується сторонами у справі,
відповідно до п. 1.2 статуту ТОВ "Сумське
АТП - 15927" (в редакції від 27.03.2008р.),
учасниками товариства є гр. ОСОБА_3 та
гр. ОСОБА_2.

Відповідно до пункту 4.5. Статуту розмір
статутного (складеного) капіталу
товариства становить 1000000,00 грн., який
розподіляється між учасниками
наступним чином: ОСОБА_3 - 50% статутного
(складеного) капіталу в розмірі 500000,00
грн., ОСОБА_2 - 50% статутного (складеного)
капіталу в розмірі 500000,00 грн.

Матеріали справи свідчать, що між
учасниками товариства проводились
чисельні судові провадження, за
результатами яких був встановлений
наступний розподіл часток між
позивачем та третьою особою: ОСОБА_3 - 40%
статутного (складеного) капіталу в
розмірі 400000,00 грн., ОСОБА_2 - 60%
статутного (складеного) капіталу в
розмірі 600000,00 грн.

Так, постановою Харківського
апеляційного господарського суду від
13.02.2012р. по справі №5021/2515/2011 за
первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ТОВ "Сумське АТП-15927" про
переведення прав та обов'язків покупця
та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ТОВ "Сумське АТП - 15927"
про переведення прав та обов'язків
покупця, рішення господарського суду
Сумської області від 13.12.2011р. по даній
справі було скасовано, задоволено
первісний позов та переведено на
ОСОБА_2 права та обов'язки покупця
частки в розмірі 10 % у статутному
капіталі ТОВ "Сумське АТП - 15927". В
задоволені зустрічного позову
відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 18.04.2012р. вищезазначена
постанова Харківського апеляційного
господарського суду по справі
№5021/2515/2011 залишена без змін.

Крім того, рішенням господарського
суду Сумської області від 27.04.2011 р. по
справі №5021/247/2011 за позовом ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 до ТОВ "Сумське АТП-15927", третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача - ОСОБА_4, про визнання
недійсним рішення загальних зборів,
оформленого протоколом від 11.01.2011р. та
статуту товариства, був визнаний
недійсним статут ТОВ "Сумське АТП-15527" в
редакції від 11.01.2011р. (залишено без змін
постановою Вищого господарського суду
України від 14.09.2011р.), а у справі
господарського суду Сумської області
№5021/1781/12 за позовом ОСОБА_5 до ТОВ
"Сумське АТП-15927", треті особи: ОСОБА_3,
ОСОБА_2, про визнання недійсним рішення
загальних зборів та статуту товариства
рішенням від 19.02.2013р., було відмовлено у
задоволенні даного позову. При цьому,
предметом позову була дійсність
статуту ТОВ "Сумське АТП-15927" в редакції
від 27.03.2008р.

Вищезазначене рішення господарського
суду Сумської області залишено без
змін постановою Харківського
апеляційного господарського суду від
17.04.2013р. та постановою Вищого
господарського суду України від
03.07.2013р.

Станом на час подання позову та
розгляду даної апеляційної скарги
учасниками товариства зміни до
статуту, зокрема, щодо визначення
дійсної частки кожного учасника, не
вносилися.

Таким чином, на час розгляду спору
діючим є статут ТОВ "Сумське АТП-15927" в
редакції від 27.03.2008р., яким, як
встановлено вище, розмір статутного
(складеного) капіталу товариства
становить 1000000,00 грн., який
розподіляється між учасниками
наступним чином: ОСОБА_3 - 50% статутного
(складеного) капіталу в розмірі 500000,00
грн., ОСОБА_2 - 50% статутного (складеного)
капіталу в розмірі 500000,00 грн. (пункт 4.5.
статуту).

Однак, як зазначає позивач, положення п.
4.5 статуту суперечить ухваленим
вищевказаним судовим рішенням, за
якими статутний капітал повинен бути
розподілений наступним чином: ОСОБА_2 -
60%, ОСОБА_3 - 40%. Позивач намагався
скликати та провести загальні збори
учасників товариства 12.08.2013р. Однак, у
зв'язку із неявкою на загальні збори
учасника ОСОБА_3, відповідно до ст. 60
Закону України "Про господарські
товариства", збори не відбулися.

В зв'язку із неможливістю внесення змін
до статуту товариства на загальних
зборах, позивач просить визнати
недійсним п. 4.5. статуту в частині
розміру часток у статутному капіталі
та встановити вірний розподіл часток.

Частиною 1 ст. 43 Закону України "Про
господарські товариства" встановлено,
зокрема, що товариство з обмеженою
відповідальністю створюється і діє на
підставі статуту.

Згідно з абз. 1 ч.1 ст. 143 Цивільного
кодексу України та ч. 1 ст. 82
Господарського кодексу України,
установчим документом товариства з
обмеженою відповідальністю є статут.

Статут юридичної особи за своєю
правовою природою є актом, який
визначає правовий статус юридичної
особи, оскільки він містить норми,
обов'язкові для учасників товариств,
посадових осіб товариства та інших
працівників, враховуючи порядок
затвердження та внесення змін до
статуту.

Відповідно до ч. 4 ст. 57 Господарського
Кодексу України, статут суб'єкта
господарювання повинен містити
відомості про його найменування, мету і
предмет діяльності, розмір і порядок
утворення статутного капіталу та інших
фондів, порядок розподілу прибутків і
збитків, про органи управління і
контролю, їх компетенцію, про умови
реорганізації та ліквідації суб'єкта
господарювання, а також інші відомості,
пов'язані з особливостями
організаційної форми суб'єкта
господарювання, передбачені
законодавством. Статут може містити й
інші відомості, що не суперечать
законодавству.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 24.10.2008 р. №13 "Про практику
розгляду судами корпоративних спорів"
закріплено, що при розгляді справ, що
виникають із корпоративних відносин,
суд повинен з'ясувати, якими нормами
матеріального права регулюються
відповідні відносини, і на основі цих
норм вирішувати справу (п. 1).

Згідно приписам п. 14 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24.10.2008 р. №13
статут юридичної особи за змістом
частини другої статті 20 ГК є актом, який
визначає правовий статус юридичної
особи, оскільки він містить норми,
обов'язкові для учасників товариства,
його посадових осіб та інших
працівників, а також визначає порядок
затвердження та внесення змін до
статуту. Підставами для визнання акта,
в тому числі статуту, недійсним є його
невідповідність вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
(затвердив) цей акт, а також порушення у
зв'язку з його прийняттям прав та
охоронюваних законом інтересів
позивача.

Пунктом 22 вказаної Постанови
передбачено, зокрема, що у разі, якщо
положення статуту та інших внутрішніх
документів товариства суперечать
Закону про господарські товариства,
судам слід керуватися нормами закону.

Таким чином, відповідно до вимог ст. ст.
88, 143, Цивільного кодексу України, ст. ст.
57, 82 Господарського кодексу України, ст.
ст. 4, 51 Закону України "Про господарські
товариства" статут товариства може
бути визнаний недійсним за одночасної
наявності таких умов: на момент
розгляду справи статут не відповідає
вимогам законодавства; порушення,
допущені при його прийнятті та
затвердженні, не могли бути усунені;
відповідні положення статуту
порушують права та охоронювані законом
інтереси позивача.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджено у суді
апеляційної інстанції, позивач не
навів жодної підстави для визнання
недійсним п. 4.5 статуту, тобто, не
обґрунтував, у чому ж його
невідповідність вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
(затвердив) цей акт, а також порушення у
зв'язку з його прийняттям прав та
охоронюваних законом інтересів
позивача. Більш того, позивач
підтвердив, що станом на час внесення
останніх змін до статуту (в редакції
від 27.03.2008р.), частка його учасників
дійсно була по 50% у кожного.

Єдиною підставою для визнання
недійсним вказаного пункту статуту
позивач зазначає його невідповідність
судовому рішенню, яке було прийнято
після затвердження останньої редакції
статуту (у 2012 році) та на підставі якого
фактично і змінилися частки позивача і
третьої особи.

Колегія суддів вважає, що подальші
фактичні дії сторін чи прийняті судові
акти по зміні частки учасників у
статутному капіталі товариства не
можуть бути підставою для визнання
недійсним положень статуту, а є лише
підставою для подальшого внесення
відповідних змін самими ж учасниками
товариства до свого статуту, а у разі
невиконання вказаних позивачем
судових рішень у нього виникає право на
їх примусове виконання в порядку,
встановленому діючим законодавством.

Так, відповідно до ст. ст. 41, 59 Закону
України "Про господарські товариства"
внесення змін до статуту товариства, у
тому числі зміни розміру його
статутного капіталу є виключною
компетенцією загальних зборів
учасників товариства з обмеженою
відповідальністю. Відповідне
положення передбачено у п. 7.2 статуту
1-го відповідача. Також, викладене
підтверджується п. 16 Постанови пленуму
Верховного суду України від 24.10.2008р. № 13
"Про практику розгляду судами
корпоративних спорів", згідно якого
суди не вправі вносити зміни до статуту
товариства у зв'язку з тим що, це
належить до виключної компетенції
загальних зборів товариства.

Враховуючи вищевикладене та те, що
позивач не надав доказів, що п. 4.5
статуту щодо розподілу часток у
статутному договорі товариства
вимогам діючого законодавства не
відповідає, судом першої інстанції
зроблено обґрунтований висновок, що
позовна вимога про визнання недійсним
п. 4.5 статуту ТОВ "Сумське АТП-15927" в
частині розподілу часток у статутному
капіталі та встановлення вірного
розподілу часток між його учасниками:
ОСОБА_3 - 40%, ОСОБА_2 - 60% задоволенню не
підлягає.

Також, судом першої інстанції
правомірно було відмовлено у
задоволенні позовної вимоги про
зобов'язання Сумського міського
управління юстиції внести зміни до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців з
урахуванням рішення суду щодо
розподілу статутного капіталу між
учасниками товариства та зобов'язання
державного реєстратора здійснити
відповідні реєстраційні дії,
спрямовані на виконання вказаного
рішення суду, оскільки ця вимога є
похідною від вимоги про визнання
недійсним п. 4.5 статуту та
перерозподілу часток у статутному
капіталі товариства, так як відповідно
до ст. 52 Закону України "Про
господарські товариства" зміни до
статуту, пов'язані із зміною розміру
статутного капіталу та/або із зміною
складу учасників, підлягають державній
реєстрації в установленому законом
порядку.

Що стосується вимоги позивача про
визнання недійсним п. 7.9 (абзац 3)
статуту ТОВ "Сумське АТП-15927" в частині
наявного у ньому виключення щодо
непоширення встановлених абзацом 3 п. 7.9
статуту обмежень на директора
товариства, який є його учасником
наступного змісту: "(даний пункт діє в
разі призначення директора не з складу
учасника товариства)", то суд першої
інстанції також правомірно не
задовольнив цю вимогу виходячи з
наступного.

Як свідчить абзац 3 пункту 7.9 статуту, до
прав і обов'язків директора належить
самостійно без згоди учасника укладати
цивільно-правові угоди на суму, що не
перевищує 10000,00 грн., отримувати
попередню згоду учасника на укладення
договорів застави, іпотеки, на
отримання кредитів та позик, надання
позик та зазначено, що «(даний пункт діє
в разі призначення директора не з
складу учасника товариства)».

Позивач як в позовній заяві, так і в
апеляційній скарзі вважає, що вказаний
пункт містить ознаки дискримінації по
принципу участі у товаристві та
суперечить ст. ст. 2, 7 Загальної
декларації прав людини, ст. 24
Конституції України в частині не
поширення обмеження права директора
товариства щодо відчуження майна на
суму більше 10000,00 грн. якщо директором є
особа зі складу учасників товариства.

Стаття 24 Конституції України
встановлює, що громадяни мають рівні
конституційні права і свободи та є
рівними перед законом. Не може бути
привілеїв чи обмежень за ознаками раси,
кольору шкіри, політичних, релігійних
та інших переконань, статі, етнічного
та соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Судова колегія повністю погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що встановлене обмеження не може
вважатися дискримінацією прав особи,
що є директором не зі складу учасників
товариства, так як відповідно до ст. 62
Закону України "Про господарські
товариства" у товариства з обмеженою
відповідальністю виконавчим органом є
директор (дирекція), який діє від імені
товариства в межах, встановлених даним
законодавством та установчими
документами.

Позивач не надав суду доказів
дискримінації по принципу участі у
товаристві та порушення його прав як
людини, оскільки закон надав
можливість учасникам товариства з
метою захисту їх інтересів ввести
певні обмеження у діяльності
директора, у тому числі обмеження щодо
розміру угод, що будуть укладатися без
згоди учасників товариства, у разі
призначення директора не зі складу
учасників товариства.

При цьому колегія суддів також вважає
за необхідне зазначити, що передбачені
спірним пунктом статуту обмеження
стосуються не людини, а посадової особи
товариства (його директора) та
можливість таких обмежень передбачена
положеннями Закону України "Про
господарські товариства".

Стосовно ж позовної вимоги про
визнання недійсним п. 7.6 (абзаців 1-4)
статуту товариства, то суд першої
інстанції безпідставно відмовив у
задоволенні вимог позивача у цій
частині на підставі нижчевикладеного.

Так, як вбачається із оскаржуваного
рішення, висновки суду першої
інстанції про те, що положення п. 7.6
статуту товариства не протирічать
вимогам ст. 59 Закону України "Про
господарські товариства", так як ст. 59
Закону встановлює загальне правило про
необхідну кількість голосів для
прийняття певної категорії рішень
учасниками товариства, а п. 7.6 статуту
взагалі не містить положення про
кількість голосів, необхідних для
прийняття рішень по питанням,
віднесених статутом до виключної
компетенції загальних зборів та іншим
питанням, а лише конкретизує процедуру
знайдення консенсусу при виникненні
різних точок зору учасників товариства
на вирішення певного питання, є
необґрунтованими.

П. 7.6 статуту ТОВ "Сумське АТП-15927"
(абзаци 1-4) визначає, що:

"Рішення учасниками товариства по
питанням, віднесених статутом до
виключної компетенції загальних
зборів та по питаннях, на які директор
товариства повинен отримати попередню
письмову згоду учасників, приймаються
учасниками незалежно від розміру їх
внеску до статутного фонду за взаємною
згодою (консенсусом).

При виникненні різних точок зору
учасників на вирішення певного
питання, вони звертаються за наданням
кваліфікованого висновку до
спеціалістів (спеціаліста) з вищою
освітою відповідної галузі
правовідносин для надання письмового
висновку стосовно визначення позиції
того учасника, яка більш вигідна для
досягнення цілей товариства.

При визначенні спеціаліста для дачі
висновку, кожен з учасників має право
запропонувати по три кандидатури, а за
відсутності згоди іншого Учасника на
одну із запропонованих кандидатур,
спеціаліст визначається шляхом
жеребкування при свідках із числа
запропонованих ними кандидатур
спеціалістів, про що складається
протокол.

При відсутності за будь-яких умов згоди
між учасниками щодо подальшої
діяльності товариства, товариство
підлягає ліквідації у встановленому
законом порядку з розподілом активів
(коштів, майна, тощо) між учасниками
пропорційно їх вкладам після
задоволення вимог кредиторів".

Тобто, названий спірний пункт статуту
передбачає, що зазначені в ньому
рішення (по питанням, віднесених
статутом до виключної компетенції
загальних зборів та по питаннях, на які
директор товариства повинен отримати
попередню письмову згоду учасників),
приймаються учасниками незалежно від
розміру їх внеску до статутного фонду
за взаємною згодою (консенсусом).
Абзаци 2-4 встановлюють процедуру
прийняття таких рішень та подальшу
ліквідацію товариства за відсутності
відповідної згоди. Тобто, абзаци 2-4 є
похідними від абзацу 1, не можуть
існувати окремо, а тому їх слід
розглядати в сукупності.

Відповідно до ст. 59 Закону України "Про
господарські товариства" до
компетенції зборів товариства з
обмеженою відповідальністю крім
питань, зазначених у пунктах "а", "б", "г -
ж", "и - й" статті 41 цього Закону,
належить: а) встановлення розміру,
форми і порядку внесення учасниками
додаткових вкладів; б) вирішення
питання про придбання товариством
частки учасника; в) виключення учасника
з товариства; г) визначення форм
контролю за діяльністю виконавчого
органу, створення та визначення
повноважень відповідних контрольних
органів.

З питань, зазначених у пунктах "а", "б"
статті 41 цього Закону, а також при
вирішенні питання про виключення
учасника з товариства рішення
вважається прийнятим, якщо за нього
проголосують учасники, що володіють у
сукупності більш як 50 відсотками
загальної кількості голосів учасників
товариства. З решти питань рішення
приймається простою більшістю голосів.

Таким чином, названими вище статтями
Закону встановлений чіткий порядок
прийняття рішень загальними зборами
товариства, в той час як п. 7.6 (абзаци 1-4)
статуту ТОВ "Сумське АТП-15927" фактично
змінює такий порядок, що суперечить
вимогам ст. 59 Закону України "Про
господарські товариства", а відтак,
даний пункт підлягає визнанню
недійсним, оскільки на момент його
прийняття (внесення змін 2008 року) та
розгляду справи у суді вказаний пункт
не відповідає вимогам законодавства;
порушення, допущені при його прийнятті
та затвердженні, не можуть бути усунені
та відповідні положення статуту
порушують права та охоронювані законом
інтереси позивача, як учасника
товариства.

Враховуючи викладене, доводи
апеляційної скарги частково знайшли
підтвердження в матеріалах справи, а
тому, рішення господарського суду
Сумської області від 05.12.2013р. по справі
№ 920/1768/13 підлягає частковому
скасуванню, а апеляційна скарга -
частковому задоволенню.

Зважаючи на часткове задоволення вимог
позивача та враховуючи приписи ст. 49
ГПК України, колегія суддів вважає за
необхідне здійснити перерозподіл
судових витрат пропорційно до
задоволених позовних вимог (оскільки у
позові до 1-го відповідача заявлені
вимоги про визнання недійсним трьох
пунктів статуту, а фактично визнано
недійсним лише один із них, з 1-го
відповідача слід стягнути на користь
позивача 382,33 грн. судового збору за
розгляд справи в суді першої інстанції
та 191,17 грн. судового збору за розгляд
апеляційної скарги (всього - 573,50 грн.),
що ж стосується вимог до 2-го
відповідача, то в цій частині судові
витрати покладаються на позивача у
зв'язку з відмовою у їх задоволенні).

З огляду на зазначене та керуючись ст.
ст. 49, 99, 101, 102, п. 2 ст. 103, п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 104,
ст. 105 Господарського процесуального
кодексу України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача, ОСОБА_2, м.
Суми, задовольнити частково.

Рішення господарського суду Сумської
області від 05.12.2013р. у справі № 920/1768/13
скасувати в частині відмови в
задоволенні позову про визнання
недійсним п. 7.6 (абзаців 1-4) Статуту ТОВ
"Сумське АТП-15927", в редакції від 27.03.2008
р., та в цій частині прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити.

Визнати недійсним п. 7.6 (абзаців 1-4)
Статуту ТОВ "Сумське АТП-15927", в редакції
від 27.03.2008 р.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сумське АТП - 15927"
(вул. Білопільський шлях, 16, м. Суми, 40009,
п/р 5412 ЦВ Промінвестбанку, МФО 337278,
) на користь ОСОБА_3
(АДРЕСА_2, податковий номер НОМЕР_1) 573,50
грн. судового збору.

Доручити господарському суду Сумської
області видати відповідний наказ.

Повний текст постанови складено
03.03.2014р.

Головуючий суддя
Шевель О.В.

Суддя
Бородіна Л.І.

Суддя
Лакіза В.В.