ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

18 березня 2014 р. Справа № 902/123/14

Господарський суд Вінницької області у
складі судді Матвійчука Василя
Васильовича розглянувши справу

за позовом: публічного акціонерного
товариства "Мотор Січ" в особі

відокремленого підрозділу
Волочинський машинобудівний завод

публічного акціонерного
товариства "Мотор Січ"

(31200, Хмельницька область, м.
Волочиськ, вул. Незалежності, 1)

до: суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1

(АДРЕСА_1)

про стягнення 99 750,00 грн.

при секретарі судового засідання:
Солоненко Т.В.,

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство Мотор
Січ" в особі відокремленого підрозділу
Волочинський машинобудівний завод
публічного акціонерного товариства
"Мотор Січ" звернулося до
господарського суду Вінницької
області з позовом про стягнення з
суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 попередньої оплати за
непоставлений товар в сумі 35 000 грн. та
штрафу в сумі 64 750 грн..

Позовні вимоги мотивовано тим, що
відповідно до укладеного 18.06.2012 року
між сторонами договору
купівлі-продажу, позивачем здійснено
попередню оплату макету гармати 76мм
ЗІС-3 в розмірі 35 000 грн.. У
відповідності до п. 2.1. договору
поставка товару здійснюється на
протязі 25 календарних днів з моменту
здійснення Покупцем попередньої
оплати. Строк поставки товару до 15
липня 2012 року. Листом від 30.07.2012 року
відповідач просив відтермінувати
строк поставки до 18.08.2012 року. Проте, у
погоджений сторонами строк,
відповідачем не здійснено поставки
товару, чим порушено умови договору.
Невиконання зобов'язань за договором
потягло за собою нарахування штрафних
санкцій обумовлених даним договором.

Ухвалою суду від 05.02.2014 року за вказаним
позовом порушено провадження у справі
№ 902/123/14 та призначено її до розгляду.

18.02.2014 року до суду надійшла заява
позивача № 251 від 18.02.2014 року про
зменшення позовних вимог у зв'язку з
частковим погашенням відповідачем
боргу. Водночас, належних доказів в
підтвердження даної обставини
позивачем не надано.

Ухвалою від 20.02.2014 року відкладено на
18.03.2014 року розгляд справи відкладено
на 18.03.2014 року з метою надання позивачем
належних доказів в підтвердження
проведення відповідачем розрахунків
за договором та виконання відповідачем
вимог суду в частині надання доказів.

При розгляді справи 18.02.2014 року судом
з'ясовано, що позивач правом участі в
судовому засіданні не скористався.
Безпосередньо в день судового
засідання, від позивача надійшла заява
№ 379 від 13.03.2014 року про розгляд справи
за відсутності його представника.
Позовні вимоги, викладені в заяві № 251
від 18.02.2014 року, позивач підтримує в
повному обсязі.

Відповідачем також не забезпечено явки
уповноваженого представника в
засідання суду, вимог ухвал суду в
частині надання доказів не виконано.
Про час та місце розгляду справи
останній повідомлений належним чином
на завчасно, про що свідчить поштове
повідомлення № 1286 від 03.03.2014 року.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача належним
чином про час і місце розгляду судової
справи і забезпечення явки останнього
в судове засідання для реалізації ним
права на судовий захист своїх прав та
інтересів.

Беручи до уваги той факт, що неявка в
засідання суду сторін або їх
представників, належним чином та
відповідно до законодавства
повідомлені про дату, час та місце
судового засідання, не перешкоджає
розгляду справи, суд дійшов висновку
про розгляд справи за наявними у ній
матеріалами, відповідно до приписів
ст.75 Господарського процесуального
кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
наявні докази на засадах всебічного,
повного і об'єктивного розгляду в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності, керуючись законом,
судом встановлено наступне.

18 червня 2012 року між публічним
акціонерним товариством «Мотор Січ» в
особі відокремленого підрозділу
Волочинський машинобудівний завод ПАТ
«Мотор Січ» (позивач, за договором
Покупець) та суб'єктом підприємницької
діяльності ОСОБА_1 (відповідач, за
договором Продавець) укладено договір
купівлі-продажу.

Відповідно до п. 1.1. договору Продавець
продає, а Покупець купує макет гармати
76 мм ЗІС-3 (повністю демілітаризований
на непридатний для використання в
військових цілях), надалі товар, за
ціною вказаною в специфікації, що є
невід'ємною частиною цього договору.

Поставка товару здійснюється на
протязі 25 (двадцяти п'яти) календарних
днів з моменту здійснення Покупцем
попередньої оплати передбаченої
пунктом 6.2. даного договору (п. 2.1.
договору).

Ціна на товар, що поставляється
встановлюється специфікацією, яка
підписується обома сторонами і
являється невід'ємною частиною даного
договору, Загальна вартість договору
складає суму, що визначається
специфікацією до даного договору (п. 3.1.
договору).

Доставка товару здійснюється на умовах
само вивозу, автотранспортом Покупця
(п. 4.1. договору).

Оплата за Товар здійснюється Покупцем
в національній валюті України шляхом
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок Продавця згідно виставленого
рахунку. Впродовж 3 (трьох) банківських
днів після отримання рахунку від
Продавця, Покупець здійснює попередню
оплату в розмірі 100 (сто)% від вартості
nовару (п.п. 6.1.. 6.2. договору).

Після здійснення Покупцем попередньої
оплати, згідно п. 6.2. Продавець протягом
15 днів здійснює підготовку товару до
відвантаження (п. 5.4. договору).

Специфікацією № 1 від 18.06.2012 року
визначено загальну вартість nовару 35
000 грн..

Як встановлено судом відповідачем
22.05.2012 року виставлено рахунок-фактуру
№ 4 на суму, який позивачем оплачено
20.06.2012 року згідно платіжного доручення
№ 2012.

У встановлені договором строки
відповідачем не поставлено товар.
Листом, отриманого позивачем 30.07.2012
року, відповідач просив відтермінувати
строки поставки товару до 18 серпня 2012
року.

Проте, у погоджені договором та
визначені у листі від 30.07.2012 року,
відповідачем не здійснено поставки
товару та не повернуто попередньої
оплати.

Претензією від 03.06.2013 року позивач
вимагав від відповідача повернення
попередньої оплати. Вказана претензія
отримана відповідачем 02.07.2013 року, про
що свідчить поштове повідомлення (а.с.
18), однак залишена без виконання.

Лише 13.02.2014 року на адресу позивача від
відповідача надійшов лист за вх. № 647, в
якому останній просив розглянути
можливість поставки на адресу позивача
інших експонатів. З матеріалів справи
вбачається, що позивачем прийнято
пропозицію відповідача.

Станом на 14.02.2014 року між сторонами
проведено взаємозвірку розрахунків,
за результатами якої складено акт та
погоджено суму заборгованості 14 390
грн..

У зв'язку з погодженням між сторонами
поставки іншого товару, позивач заявою
№ 251 від 18.02.2014 року зменшив розмір
позовних вимог та просив стягнути з
відповідача 14 390 грн. попередньої
оплати та 64 750 грн. штрафу.

Дослідивши вказану заяву суд приймає
її як таку, що подана у відповідності
до положень ст. 22 ГПК України.

З врахуванням встановлених обставин
суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

В силу ст.655 Цивільного кодексу України,
за договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою статті 693
Цивільного кодексу України, якщо
договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо такий
строк не встановлений договором, - у
строк, визначений відповідно до статті
530 цього Кодексу.

Частиною другою статті 693 ЦК України
передбачено право покупця у разі
порушення продавцем строку передання
йому попередньо оплаченого товару або
пред'явити вимогу про передання
оплаченого товару, або вимагати
повернення суми попередньої оплати
(тобто відмовитися від прийняття
виконання).

Зі змісту зазначеної норми права
вбачається, що умовою її застосування є
неналежне виконання продавцем свого
зобов'язання зі своєчасного передання
товару покупцю, а у разі настання такої
умови покупець має право діяти
альтернативно, тобто або вимагати
передання оплаченого товару від
продавця, або вимагати повернення суми
попередньої оплати.

Оскільки попередню оплату за Товар
здійснено, а Товар поставлено не в
повному обсязі, відповідно до частини
другої статті 693 Цивільного кодексу
України у покупця виникає право
вимагати передання оплаченого товару
або повернення суми попередньої оплати
від продавця, який одержав суму
попередньої оплати товару і не
поставив його у встановлений строк.

Виходячи з встановлених обставин
справи та наведених вище законодавчих
приписів, суд вважає вимогу позивача
про стягнення 14 390 грн. попередньої
оплати правомірною та обґрунтованою з
огляду на що задовольняє її.

Також судом розглянуто вимоги позивача
про стягнення 64 750 грн. штрафу, в
результаті чого суд дійшов наступних
висновків.

У відповідності до п.3 ст. 611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст. 546 Цивільного
кодексу України, та ст. 230
Господарського кодексу України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, крім іншого,
неустойкою.

Частиною першою ст. 548 Цивільного
кодексу України встановлено, що
виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст. 549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Згідно ч.1 ст. 550 Цивільного кодексу
України право на неустойку виникає
незалежно від наявності у кредитора
збитків, завданих невиконанням або
неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу
України, встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Розділом 8 договору сторони
передбачили відповідальність за
неналежне виконання умов договору.

Зокрема, в разі порушення строків
поставки товару, Продавець сплачує
штраф у розмірі 1% від суми договору, за
кожен день прострочення поставки (п. 8.2
договору).

Як вбачається із розрахунку позивача
останнім нараховано штраф в розмірі 1 %
від суми попередньої оплати за період з
18.08.2012 року по 18.02.2013 року, що є
правомірним, оскільки вказане
відповідає умовам укладеного договору
та чинного законодавства.

Разом з тим стосовно вимоги про
стягнення штрафу суд дійшов висновку
про зменшення його розміру враховуючи
наступне.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право, зокрема, зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

В п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" вказано, що
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо. Крім
того, ця процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 ЦК України і
статтею 233 ГК України. У резолютивній
частині судового рішення зазначається
про часткове задоволення позову і
розмір суми неустойки, що підлягає
стягненню. Судовий збір у разі
зменшення судом розміру неустойки
покладається на відповідача повністю,
без урахування зменшення неустойки.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного
кодексу України передбачено
можливість зменшення за рішенням суду
розміру неустойки, що стягується з
боржника за порушення зобов'язання,
якщо розмір неустойки значно перевищує
розмір збитків. При цьому відсутність
чи невисокий розмір збитків може бути
підставою для зменшення судом розміру
неустойки, що стягується з боржника.

Статтею 233 Господарського кодексу
України передбачено, що у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Отже, якщо порушення зобов'язання
учасника господарських відносин не
потягло за собою значні збитки для
іншого господарюючого суб'єкта, то суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Застосовуючи припис, який міститься в
п.3 ст.83 ГПК України, суд враховує
вказівку, що міститься в п. 2.4
роз'яснення Вищого арбітражного суду
України від 29.04.1994 року № 02-5/293 "Про
деякі питання практики застосування
майнової відповідальності за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань", в якому
зазначається, що вирішуючи питання про
зменшення розміру пені, яка підлягає
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання, арбітражний суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеня виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Приймаючи рішення про зменшення
розміру штрафу суд взяв до уваги
невідповідність розміру штрафу
наслідкам допущеного відповідачем
порушення зобов'язання позаяк розмір
штрафу по відношенню до розміру боргу
становить більше 80 %.

Враховуючи викладені обставини в
сукупності суд, користуючись правом,
наданим йому ст.551 ЦК України, 233 ГК
України та ст.83 ГПК України, зменшує
розмір заявленого до стягнення штрафу
до 32 375,00 грн..

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та
вимогам ухвали суду відповідач не
подав до суду жодних доказів в
спростування позовних вимог позивача.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про часткове задоволення позову з
врахуванням вищевикладених мотивів
щодо зменшення розміру штрафу з
розподілом судових витрат за правилами
ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.43, 32, 33, 34, 43, 49, 82, 83, 84, 85,
115 Господарського процесуального
кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь публічного акціонерного
товариства «Мотор Січ»в особі
відокремленого підрозділу Волочиський
машинобудівний завод публічного
акціонерного товариства «Мотор Січ»
(31200, Хмельницька область, м. Волочиськ,
вул. Незалежності, 1, ) 14
390 (чотирнадцять тисяч триста
дев'яносто) грн. 00 коп. - суми
попередньої оплати; 32 375 (тридцять дві
тисячі триста сімдесят п'ять) грн. 00 коп.
- штрафу та 1 582 (одну тисячу п'ятсот
вісімдесят дві) грн. 80 коп. - витрат зі
сплати судового збору.

3. В стягненні 32 375,00 грн. штрафу
відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

5. Копію рішення направити сторонам
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено
20.03.2014р.

Суддя
Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (31200, Хмельницька область, м.
Волочиськ, вул. Незалежності, 1)

3 - відповідачу (АДРЕСА_1)