ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року Справа № 922/3927/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого Остапенка М.І.,суддів
:Гончарука П.А., Стратієнко Л.В.
розглянувши касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Фармстандард-Біолік"на постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 13.01.2014 рокуу
справі за позовомМіністерства охорони
здоров`я України в особі Державного
підприємства "Укрвакцина"доПублічного
акціонерного товариства
"Фармстандард-Біолік"простягнення
коштів

В С Т А Н О В И
В:

у березні 2013 року Міністерство охорони
здоров`я України в особі Державного
підприємства "Укрвакцина" звернулось
до господарського суду з позовом про
стягнення з Публічного акціонерного
товариства "Фармстандард-Біолік" 544 997,34
грн. пені, обрахованої за період з 01.01.2013
року по 30.06.2013 року та 210 7772,45 грн. штрафу,
посилаючись на неналежне виконання
останнім умов договору № 224/21-24 від
29.08.2012 року щодо строків поставки
товару.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 04.11.2013 року
позов задоволено у повному обсязі.

За наслідками перегляду справи в
апеляційному порядку, постановою
Харківського апеляційного
господарського суду від 13.01.2014 року
рішення місцевого господарського суду
залишено без змін.

Постановлені у справі судові рішення
оскаржені в касаційному порядку й
ухвалою Вищого господарського суду
України від 28.02.2014 року порушено
касаційне провадження у справі за
скаргою відповідача, у якій він
посилається на порушення судами норм
матеріального та процесуального права
і просить судові рішення скасувати, а
справу направити на новий судовий
розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи та обговоривши
наведені у касаційній скарзі доводи,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Статтями 526, 526 ЦК України встановлено,
що одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання
(ст. 549 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, відносини сторін
врегульовані договором № 224/21-24 від
29.08.2012 року, за умовами якого ПАТ
"Фармстандард-Біолік"(постачальник)
зобов'язалось за замовленням
Міністерства охорони здоров`я України
(замовник) поставити ДП "Укрвакцина"
(уповноважене підприємство позивача)
товар, а саме фармацевтичні препарати
для їх подальшої поставки до закладів
охорони здоров'я, а останній оплатити
вартість цього товару.

Відповідно до п. 4.3 цього договору,
замовник має право здійснити попередню
оплату з дотриманням вимог постанови
Кабінету Міністрів України від 09.10.2006
року № 1404 у розмірі до 100 % від ціни
договору на підставі рахунку,
виставленого постачальником.

Згідно 5.1. зазначеного договору,
постачальник забезпечує поставку
товару у відповідності до узгодженого
графіку поставки, який є невід'ємною
частиною договору (додаток 2).

Пунктом 7.2. договору передбачено, що у
випадку затримки поставки товару понад
термін, встановлений п. 5.1 цього
договору, постачальник сплачує
замовнику пеню у розмірі 0,1 % від
вартості непоставленого товару за
кожний день прострочення поставки
товару, а за прострочення понад 30
календарних днів з постачальника
додатково стягується штраф в розмірі 7 %
від вартості непоставленого
(неприйнятого) товару, а у разі
здійснення попередньої оплати
постачальник, крім сплати зазначених
штрафних санкцій, повертає замовнику
кошти з урахуванням індексу інфляції.

Перевіряючи дотримання кожною із
сторін взятих на себе обов'язків судами
обох інстанцій встановлено, що
всупереч взятим на себе зобов'язанням,
поставку обумовленої договором
продукції в узгодженні строки, тобто до
січня 2013 року, відповідач не здійснив,
як не виконав свій обов'язок і у
подальшому, незважаючи на
перерахування йому платіжним
дорученням № 1993 від 18.12.2012 року повної
вартості продукції за цим договором.

З огляду на наведені вище обставини,
які не оспорюються відповідачем і
свідчать про повне невиконання ним
своїх договірних зобов'язань, суд
першої інстанції та апеляційний
господарський суд прийшли до
правильного висновку щодо
правомірності вимог про притягнення
відповідача до відповідальності за
порушення договірних зобов'язань,
передбаченої п. 7.2 договору, та
безпідставності його посилань на
наявність обставин непереборної сили,
які виключали можливість виконання
договору, оскільки виявлені недоліки у
виробництві лікарських засобів
свідчать про порушення технологічного
процесу з вини виробника, заборона
розпорядженням Державної служби
України з лікарських засобів від 12.12.2012
року № 27924-1.3/2.0/17-12 стосувалася не
виробництва продукції, а лише її
реалізації, зберігання та застосування
і була тимчасовою, а тому судові
рішення про задоволення позову є
обґрунтованими, такими що відповідають
матеріалам справи та правовим нормам,
які регулюють спірні відносини і
підстав для скасування чи зміни
судових рішень за мотивів, наведених у
касаційній скарзі, судова колегія
Вищого господарського суду України не
вбачає.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст.
85, 1119-11111, Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
13.01.2014 року - без змін.

Головуючий
М.І. Остапенко

Судді
П.А. Гончарук

Л.В. Стратієнко