ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2014 р.
Справа № 911/30/14

Господарський суд Київської
області у складі судді Лопатіна А.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом Публічного
акціонерного товариства
"Київобленерго", м. Вишневе
Києво-Святошинського району

до Державного підприємства
"Управління капітального будівництва
Києво-Святошинського району", м. Борка
Києво-Святошинського району

про стягнення 9710,66 грн.

за участю представників:

від позивача: Клименко О.С. за дов.
№260 від 03.10.2013 р.;

від відповідача: не з'явився.

Обставини справи:

Публічним акціонерним товариством
"Київобленерго" (надалі позивач)
заявлено позов до Державного
підприємства "Управління капітального
будівництва Києво-Святошинського
району" (надалі відповідач) про
стягнення 9710,66 грн., з яких: 8026,52грн.
основний борг, 1030,85 грн. пеня, 580,88 грн. 3%
річних та 72,41 грн. інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем неналежним чином
виконуються зобов'язання щодо оплати
спожитої електричної енергії за
договором про постачання електричної
енергії № 2492 від 18.01.2007 р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 10.01.2014 р. було порушено
провадження у справі та її розгляд
призначено на 05.02.2014 р.

05.02.2014 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
представником позивача подано
документи на вимогу ухвали суду від
10.01.2014 р., серед яких уточнений
розрахунок пені на прострочену
заборгованість, з якого вбачається, що
позивач просить зменшити позовні
вимоги у частині стягнення пені з 1030,85
грн. до 464,02 грн.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 05.02.2014 р. у зв'язку з неявкою
у судове засідання представника
відповідача розгляд справи відкладено
на 26.02.2014 р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 26.02.2014 р. у зв'язку з неявкою
у судове засідання представника
відповідача розгляд справи відкладено
на 12.03.2014 р.

В судове засідання представник
відповідача не з'явився, про причини
неявки представника відповідач суд не
повідомив, хоча про день, час і місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином ухвалами
господарського суду від 10.01.2014 р., 05.02.2014
р. та 26.02.2014 р.

Враховуючи те, що нез'явлення
представника відповідача не
перешкоджає розгляду справи по суті, а
матеріали справи є достатніми для
вирішення спору в даному судовому
засіданні, суд вважає за можливе
розглянути позов у відсутності
представника відповідача, за наявними
у справі матеріалами згідно з вимогами
статті 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши представника позивача, суд

встановив:

18.01.2007 р. між ЗАТ "А.Е.С. Київобленерго"
(найменування якого було змінено на
ПбАТ "Київобленерго", що
підтверджується випискою з ЄДР
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців) (постачальник,
позивач у справі) та ДП "Управління
капітального будівництва
Києво-Святошинського району" (споживач,
відповідач у справі) було укладено
договір № 2492 про постачання
електричної енергії (надалі договір),
відповідно до умов якого постачальник
продає електричну енергію споживачу
для забезпечення потреб
електроустановок споживача з
приєднаною потужністю 20,0кВт, а
споживач оплачує постачальнику
вартість використаної (купленої) ним
електричної енергії та здійснює інші
платежі за умовами цього договору (п. 1.1
договору).

Точка продажу електричної енергії
встановлюється сторонами згідно "Акту
розмежування балансової належності
електромереж та експлуатаційної
відповідальності сторін", що є
невід'ємною частиною договору (п.1.2
договору).

Згідно з п. 2.3.3. договору споживач
зобов'язаний оплачувати постачальнику
вартість електричної енергії згідно з
умовами додатку №4 "Порядок
розрахунків за активну електроенергію"
та додатку № 6 "Порядок зняття
показників розрахункових приладів
обліку електричної енергії та форма
звіту споживача про покази приладів
обліку".

Пунктом 5.2 договору встановлено, що для
визначення договірних величин
споживання електричної енергії та
потужності на наступний рік споживач,
не пізніше 1 жовтня поточного
року надає постачальнику відомості про
розмір очікуваного споживання
електричної енергії (включаючи обсяги
споживання субспоживачів) за формою
додатку № 2 "Обсяги постачання
електричної енергії споживачу та
субспоживачу".

Відповідно до п. 7.1 договору, облік
електроенергії, спожитої споживачем та
(або) субспоживачами, приєднаними до
електричних мереж споживача,
здійснюється, згідно з вимогами ПУЕ та
ПКЕЕ. У разі порушення споживачем вимог
нормативно - технічних документів щодо
встановлення та експлуатації засобів
обліку, їх покази не використовуються
при розрахунках за спожиту
електроенергію, а обсяги спожитої
електроенергії визначаються
постачальником розрахунково згідно з
вимогами додатку №4 "Порядок
розрахунків за активну електроенергію"
та додатку № 5 "Порядок розрахунків за
перетікання реактивної
електроенергії".

Згідно з п. 9.4 договору останній набирає
чинності з дня його підписання і
укладається на строк до 31.12.2007 р.
Договір вважається продовженим на
наступний календарний рік, якщо за
місяць до закінчення терміну дії
договору жодною зі сторін не буде
заявлено про припинення його дії або
перегляд його умов.

Сторонами належних доказів припинення
дії договору до суду не подано,
відповідно, дію вказаного договору
продовжено до 31.12.2013 р.

Додатком № 4 до договору № 2492 від 18.01.2007
р. сторонами погоджено порядок
розрахунків за активну електроенергію,
згідно з яким розрахунковий період
встановлено споживачу з 15 числа
календарного місяця до 14 числа
наступного місяця (п. 1.1 порядку).

Пунктом 2.1. додатку №4 встановлено, що
порядок оплати за активну
електроенергію здійснюється у формі 100
% авансової оплати на поточне
споживання до дати початку
розрахункового періоду, з поданням
рахунків.

Згідно п 1.3 Правил користування
електричною енергією, затверджених
постановою Національної комісії
регулювання електроенергетики України
від 31.07.96 р. № 28 (із змінами та
доповненнями), постачання електричної
енергії здійснюється на підставі
договору про постачання електричної
енергії, що укладається між споживачем
та постачальником електричної енергії
за регульованим тарифом або договору
про купівлю-продаж електричної
енергії, що укладається між споживачем
та постачальником електричної енергії
за нерегульованим тарифом.

Відповідно до п. 5.1 Правил користування
електричною енергією, договір про
постачання електричної енергії є
основним документом, який регулює
відносини між постачальником
електричної енергії за регульованим
тарифом, що здійснює свою діяльність на
закріпленій території, і споживачем та
визначає зміст правових відносин, прав
та обов'язків сторін. Споживання
електричної енергії без договору не
допускається.

На виконання умов договору позивач
поставив відповідачу електричну
енергію в межах договірних величин та
по ціні визначеній договором.

Між тим, відповідач свої зобов'язання
щодо оплати використаної ним
електричної енергії виконував
неналежним чином, в зв'язку з чим за ним,
як зазначає позивач, рахується
заборгованість у сумі 8026,52 грн. за
період користування електроенергією з
жовтня 2010 року по грудень 2013 рік, що
підтверджується рахунком-фактурою за
активну електроенергію № від
26.12.2013 р. та помісячним розрахунком
заборгованості.

Станом на дату судового засідання
відповідачем належних та допустимих
доказів сплати зазначеного боргу до
суду не подано.

Згідно з частиною першою ст. 275 ГК
України за договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Відповідно до приписів статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є таке правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно зі статтею 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

За змістом положень частини першої та
частини сьомої статті 193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526
Цивільного кодексу України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Приписами частини першої статті 530 ЦК
України передбачено, що, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Належних доказів сплати відповідачем
суми заборгованості у розмірі

8026,52 грн. суду не надано.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

В ході розгляду справи позивачем
належними та допустимими доказами
доведено, що за відповідачем існує
заборгованість перед ПбАТ
«Київобленерго» за договором №2492 від
18.01.2007 р. про постачання електричної
енергії у розмірі 8026,52 грн., у свою
чергу, відповідачем доказів, які б
спростовували факт наявності вказаної
заборгованості не подано.

З огляду на вищезазначені обставини,
судом встановлено факт неналежного
виконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором № 2492 від 18.01.2007
р. про постачання електричної енергії
щодо сплати коштів за використану
електричну енергію у розмірі 8026,52 грн.,
а тому вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача 8026,52 грн. боргу підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Окрім стягнення основного боргу,
позивач просить стягнути з відповідача
464,02грн. пені, 580,88 грн. 3% річних та 72,41
грн. інфляційних втрат.

Відповідно до частини першої ст. 612
Цивільного кодексу України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Частиною першою ст. 549 Цивільного
кодексу України передбачено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Частиною третьою цієї ж статті
встановлено, що пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно частини першої ст. 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з п. 4.2.1 договору за внесення
платежів, передбачених п.п. 2.3.3 - 2.3.4.
цього договору з порушенням термінів,
визначених в додатку № 4 "Порядок
розрахунків за активну
електроенергію", споживач сплачує
постачальнику пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за кожний день
прострочення платежу, враховуючи день
фактичної оплати.

Відповідно до частини шостої ст. 232
Господарського процесуального кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

З п. 1.1. підписаного між сторонами
додатку № 4 до договору № 1009 від 28.11.2007
р. вбачається, що розрахунковий період
встановлено споживачу з 15 числа
календарного місяця до 14 числа
наступного місяця, відповідно,
прострочення по сплаті за активну
електроенергію настає з 15 числа місяця
наступного за розрахунковим.

Згідно з приписами частини шостої ст. 232
ГК України, нарахування пені може
здійснюватися протягом шести місяців
після настання прострочення по
заборгованості за використану
електроенергію за кожний місяць
окремо.

У свою чергу, позивачем, як вбачається з
розрахунку останнього, нараховано пеню
на заборгованість, яка виникла у 2011
році за період з 10.06.2013 р. по 01.12.2013 р., що
не відповідає вимогам чинного
господарського законодавства.

Зробивши розрахунок пені, з
урахуванням приписів частини шостої
ст. 232 ГК України за період з 10.06.2013 р. по
01.12.2013 р. за кожний місяць
заборгованості окремо, суд встановив,
що відповідний розрахунок виконано
позивачем арифметично невірно, а тому
вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача пені за несвоєчасну
несплату заборгованості суд
задовольняє частково, а саме у розмірі
26,27 грн.

Відповідно до частини другої ст. 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Як вбачається з розрахунку позивача 3 %
річних, останнім невірно встановлено
дати з яких наступило прострочення по
сплаті заборгованості за поставлену
активну електроенергію, оскільки
прострочення по заборгованості у сумі
7241,10 грн., виникло з 15.04.2011 р. (згідно з
п.1.1. додатку №4 до договору № 2492 від
18.01.2007р.).

Зробивши розрахунок 3 % річних, за
період з 01.04.2011 р. по 01.12.2013р. з
урахуванням положень п.1.1. додатку №4 до
договору № 2492 від 18.01.2007р., суд
встановив, що відповідний розрахунок
виконано позивачем арифметично
невірно, а тому вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача 3 % річних за
несплату заборгованості суд
задовольняє частково, а саме у розмірі
580,04 грн.

Зробивши розрахунок інфляційних втрат
за період з 01.04.2011 р. по 01.12.2013р., суд
встановив, що відповідний розрахунок
виконано позивачем арифметично вірно,
а тому вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача інфляційних втрат у
розмірі 72,41грн. за несплату
заборгованості суд задовольняє
повністю.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що з відповідача на користь позивача, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
підлягає стягненню 8026,52 грн. основного
боргу, 72,41 грн. інфляційних втрат, 580,04
грн. 3% річних та 26,27 грн. пені, загалом
8705,24 грн.

Судові витрати, відповідно до частини
п'ятої статті 49 Господарського
процесуального кодексу України, судом
покладаються на сторони пропорційно
розміру задоволених вимог.

Разом з тим, відповідно до п. 1 частини
першої ст. 7 Закону України "Про судовий
збір" сплачена сума судового збору
повертається за ухвалою суду в разі
зменшення розміру позовних вимог або
внесення судового збору в більшому
розмірі, ніж встановлено законом.

У п. 5.2. роз'яснень наданих Вищим
господарським судом України у
постанові Пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
р. № 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
вказано, що питання про повернення
сплаченої суми судового збору
вирішується господарським судом за
результатами розгляду відповідних
матеріалів, у тому числі й за
відсутності заяви (клопотання) сторони
чи іншого учасника судового процесу
про повернення суми судового збору. Про
таке повернення зазначається в
резолютивній частині судового рішення,
яким закінчується розгляд справи по
суті (при цьому в його мотивувальній
частині наводяться підстави
повернення сум судового збору згідно
із Законом).

Керуючись вказаними вище приписами
норм ст. ст. 7 Закону України "Про
судовий збір", суд, здійснивши
відповідний розрахунок, встановив, що
позивачу, у зв'язку з внесення судового
збору в більшому розмірі, ніж
встановлено законом, слід повернути з
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 106,50грн.

Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 22, 44, 49, 82-85, Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного
підприємства "Управління капітального
будівництва Києво-Святошинського
району" (08154, Київська область,
Києво-Святошинський район, м. Боярка,
вул. Київська, 26; код ЄДРПО України 24885090)
на користь Публічного акціонерного
товариства "Київобленерго" (08132,
Київська область, Києво-Святошинський
район, м. Вишневе, вул. Київська, 2-Б; код
ЄДРПО України 23243188) - 8026 (вісім тисяч
двадцять шість) гривень 52 коп.
заборгованості, 26 (двадцять шість)
гривень 27 коп. пені, 580 (п'ятсот
вісімдесят) гривень 04 коп. 3% річних, 72
(сімдесят дві) гривні 41 коп. інфляційних
втрат та 1638 (одну тисячу шістсот
тридцять вісім) гривень 02коп. судового
збору.

3. У задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

4. Повернути Публічному
акціонерному товариству
"Київобленерго" (08132, Київська область,
Києво-Святошинський район, м. Вишневе,
вул. Київська, 2-Б; код ЄДРПО України
23243188) з Державного бюджету України
частину сплаченого за платіжним
дорученням № від 11.12.2013 р. на суму
1827,00 грн. судового збору, а саме у
розмірі 106 (сто шість) гривень 50 коп.
(оригінал платіжного доручення у
матеріалах справи).

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 18.03.2013 р.

Суддя
А.В. Лопатін