ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2014 р.
Справа № 909/1220/13

Львівський апеляційний господарський
суд, в складі колегії:

Головуючого-судді:
Данко Л.С.,

Суддів:
Давид Л.Л.,

Юрченко Я.О.,

При секретарі судового засідання:
Кіт М.В.,

Розглянув у відкритому судовому
засіданні матеріали за апеляційною
скаргою Приватного акціонерного
товариства «Автотранспортне
підприємство-0928» Вих. № 18/12 від 18.12.2013 р.
(вх. № 01-05/252/14 від 17.01.2014 р.),

на рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 06
грудня 2013 року

у справі № 909/1220/13 (суддя Г.З.Цюх),

порушеній за позовом Заступника
прокурора м. Івано-Франківськ, в
інтересах держави - Івано-Франківської
міської ради, в особі

Позивача: Комунального підприємства
«Полігон ТПВ», м. Івано-Франківськ,

До відповідача: Приватного
акціонерного товариства
«Автотранспортне підприємство-0928», м.
Івано-Франківськ,

Про: стягнення заборгованості в
розмірі 461373,17 грн. та стягнення
судового збору.

За участю представників сторін:

від апелянта/відповідача: Шуригін М.А. -
п/к за довіреністю б/н від 11.02.2014р.,

від позивача: не прибув,

від прокуратури: прокурор Макогон Ю.І.
(посвідчення № 020325 від 06.09.2013 р.).

Права та обов'язки сторін визначені ст.
ст. 20, 22, 28, 29 ГПК України. Заяв та
клопотань про відвід суддів - не
надходило.

Представник прокуратури, подав
письмове клопотання про відмову від
здійснення технічної фіксації
судового процесу.

Відповідно до протоколу розподілу
справ КП "Документообіг господарських
судів" від 17.01.2014 р., дану справу
розподілено до розгляду судді -
доповідачу Данко Л.С.

Розпорядженням Голови Львівського
апеляційного господарського суду від
20.01.2014 р. у склад колегії для розгляду
справи № 909/1220/13 Господарського суду
Івано-Франківської області введено
суддів - Давид Л.Л. та Юрченка Я.О. (а. с.
184).

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 21.01.2014 року
прийнято апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства
«Автотранспортне підприємство-0928» Вих.
№ 18/12 від 18.12.2013 р. (вх. № 01-05/252/14 від
17.01.2014 р.) до провадження та розгляд
скарги призначено на 05.02.2014 року, про що
сторони були належним чином
повідомлені рекомендованою поштою
(докази - оригінали повідомлень про
вручення знаходяться в матеріалах
справи) (а. с. 186-190).

З підстав зазначених в ухвалі
Львівського апеляційного
господарського суду від 05.02.2014 р.
розгляд справи було відкладено на
26.02.2014 р., про що сторони були належним
чином повідомлені, згідно Інструкції з
діловодства в господарських судах
України.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 26.02.2014 р. за
клопотанням апелянта, розгляд справи
було повторно відкладено на 12.03.2014 р.,
про що сторін було належним чином
повідомлено.

В судове засідання, яке відбулось 12.03.2014
р., представник апелянта/відповідача
прибув, просить відкласти розгляд
справи для подання додаткових доказів,
доводи наведені в апеляційній скарзі
підтримав, просить рішення місцевого
суду скасувати та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Представник позивача в судове
засідання повторно не прибув, про
причини не прибуття суд не повідомив,
однак належним чином був повідомлений
про день, час та місце розгляду справи
рекомендованою кореспонденцією,
згідно Інструкції з діловодства в
господарських судах України.

Представник прокуратури в судове
засідання прибув, проти відкладення
розгляду справи заперечив, усно
зазначив, що справа неодноразово
відкладалась за клопотанням апелянта,
у зв'язку із поданням додаткових
доказів, однак таких доказів так і не
було належним чином подано, також
просить суд розглядати справу без
участі представника позивача, проти
апеляційної скарги заперечив, просить
рішення місцевого суду залишити без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Враховуючи, що сторін не було
позбавлено конституційного права на
захист охоронюваних законом
інтересів, а також, що сторони
своєчасно та належним чином були
повідомлені про час та місце розгляду
справи, судова колегія дійшла висновку
у задоволенні усного клопотання
апелянта/відповідача про відкладення
розгляду справи відмовити та
розглядини справу за відсутності
представника позивача, виходячи з
такого.

Відповідно до вимог ст. 98 ГПК України,
про прийняття апеляційної скарги до
провадження господарський суд
виносить ухвалу, в якій повідомляється
про час і місце розгляду скарги.
Питання про прийняття апеляційної
скарги до провадження або відмову у
прийнятті до провадження апеляційний
господарський суд вирішує не пізніше
трьох днів з дня надходження
апеляційної скарги.

Частиною першою ст. 102 ГПК України
визначено, що апеляційна скарга на
рішення місцевого господарського суду
розглядається у двомісячний строк з
дня постановлення ухвали про прийняття
апеляційної скарги до провадження.

Як уже було вище зазначено, ухвалою
Львівського апеляційного
господарського суду від 21.01.2014 р.
прийнято апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства
«Автотранспортне підприємство-0928» (вх.
№ 01-05/252/14 від 17.01.2014 р.) до провадження та
розгляд скарги призначено на 05.02.2014
року, про що сторони були належним
чином повідомлені рекомендованою
поштою.

Крім того, за усним клопотанням
апелянта/відповідача про відкладення
розгляду справи у зв'язку із поданням
додаткових доказів, які будуть мати
значення для справи, ухвалами суду від
05.02.2014 р. та від 26.02.2014 р. розгляд справи
було відкладено (а. с. 207-208, 212-213).

З огляду на наведене, колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення
повторного усного клопотання
апелянта/відповідача про відкладення
розгляду справи.

Щодо розгляду справи без участі
представника позивача колегія суддів
зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 21.01.2014 р.
зобов'язано позивача подати письмовий,
документально та нормативно
обґрунтований відзив (заперечення) на
апеляційну скаргу.

Статтею 75 ГПК України визначено, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 99 ГПК України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Відтак, не виконання вимог ухвали суду
не перешкоджає розгляду справи по суті.

Крім того, ухвалою Львівського
апеляційного господарського суду від
26.02.2014 р. розгляд справи було відкладено
на 12.03.2014 р. та участь повноважних
представників вищевказаною ухвалою
обов'язковою не визнавалась.

Нормами чинного законодавства України
не обмежено коло осіб, які можуть
представляти особу в судовому процесі.
Тому неможливість представника
позивача бути присутнім у судовому
засіданні не перешкоджає реалізації
права учасника можливості
скористатися правами ст. 28 ГПК України
та ст. 244 ЦК України.

Разом з тим, відповідно до абз. 1 п. 3.9.2.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року № 18 передбачено, що у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами. Оскільки,
явка в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до приписів ст.ст. 67 та 77 ГПК
України, відкладення розгляду справи є
правом та прерогативою суду, основною
умовою для якого є не відсутність у
судовому засіданні представників
сторін, а неможливість вирішення спору
у відповідному судовому засіданні
(правова позиція викладена у постанові
Вищого господарського суду України від
15 липня 2013 року по справі № 6/175(2010).

Також судова колегія вважає за
необхідне зазначити, що розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце розгляду
особи, які беруть участь у справі, але
не з'явилися у засіданні.

Наказом Вищого господарського суду
України від 10.12.02р. № 75 затверджена
Інструкція з діловодства в
господарських судах України.

Відповідно до пункту 3.5.11 Інструкції (з
наступними змінами), перший, належним
чином підписаний, примірник
процесуального документа (ухвали,
рішення, постанови) залишається у
справі; на звороті у лівому нижньому
куті цього примірника проставляється
відповідний штамп суду з відміткою про
відправку документа, що містить:
вихідний реєстраційний номер, загальну
кількість відправлених примірників
документа, дату відправки, підпис
працівника, яким вона здійснена.

Дана відмітка, за умови, що її оформлено
відповідно до наведених вимог названої
Інструкції, є підтвердженням належного
надсилання копії процесуального
документа сторонам або іншим учасникам
судового процесу (Інформаційний лист
Вищого господарського суду України від
13.08.08р. № 01-8/482).

З матеріалів справи вбачається, що
судом апеляційної інстанції на адресу
сторін у справі було направлено ухвалу
про відкладення розгляду справи №
909/1220/13 від 26.02.2014 року, що
підтверджується штампом суду з
відміткою про відправку документа (а. с.
213/зворот).

Крім того, представник прокуратури,
щодо розгляду справи по суті без участі
представника позивача не заперечив,
оскільки вважає, що в матеріалах справи
достатньо зібраних доказів судом
першої інстанції, для правильного
вирішення спору, а відтак не прибуття в
судове засідання представника
позивача, не перешкоджає для винесення
законного рішення апеляційним судом.

З огляду на наведене колегія суддів не
вбачає підстав для відкладення
розгляду апеляційної скарги по справі
№ 909/1220/13.

Відповідно до ст. 101 ГПК України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали
справи та наявні в ній докази,
перевіривши правильність застосування
матеріального та процесуального
законодавства, колегія суддів
Львівського апеляційного
господарського суду дійшла до
висновку, рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 06.12.2013 р.
у справі № 909/1220/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення,
виходячи з наступного.

Рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 06.12.2013
року у справі № 909/1220/13 (суддя Г.З.Цюх)
вирішено: позов заступника прокурора м.
Івано-Франківська в інтересах держави -
Івано-Франківської міської ради в
особі Комунального підприємства
«Полігон ТПВ» до Відкритого
акціонерного товариства
«Автотранспортне підприємство 0928» про
стягнення заборгованості в сумі 461373,17
грн. - задоволити (пункт перший
резолютивної частини рішення). Пунктом
другим резолютивної частини вирішено:
стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Автотранспортне
підприємство 0928» (вул. Максимовича, 11, м.
Івано-Франківськ, 76007, ідентифікаційний
код 03345863) на користь на користь
Комунального підприємства «Полігон
ТПВ» (вул. Військових ветеранів, 10-А, м.
Івано-Франківськ, 76019, код 33645903 ) - 461373
грн. 17 коп. основного боргу. Стягнути з
Приватного акціонерного товариства
"Автотранспортне підприємство 0928" (вул.
Максимовича, 11, м. Івано-Франківськ, 76007,
ідентифікаційний код 03345863) в дохід
Державного бюджету України (отримувач
коштів: Управління Державної
казначейської служби України в м.
Івано-Франківську Івано-Франківської
області; код отримувача (код за ЄДРПОУ):
37952250; Банк отримувача: ГУ ДКСУ у
Івано-Франківській області; код банку
отримувача (МФО): 836014; Рахунок
отримувача: 3002; код класифікації
доходів бюджету: 22030001; Код ЄДРПОУ суду:
03499939) - 9227 грн. 46 коп. витрат по сплаті
судового збору (пункт третій
резолютивної частини рішення) (а. с.
176-178).

Не погоджуючись з рішенням місцевого
суду апелянт/відповідач (Приватне
акціонерне товариство
«Автотранспортне підприємство-0928»)
звернувся до Львівського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою (а. с. 191-196), просить рішення
господарського суду
Івано-Франківської області від 09
грудня 2013 р. (підписано) по справі №
909/1220/13 скасувати та прийняти нове, яким
у задоволенні первісного позов
заступника прокурора м.
Івано-Франківська в інтересах держави -
Івано-Франківської міської ради в
особі Комунального підприємства
«Полігон ТВП» про стягнення з
Приватного акціонерного товариства
«Автотранспортне підприємство - 0928»
461373,17 грн. та 9227,46 грн. витрат по сплаті
судового збору - відмовити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що
місцевим господарським судом при
прийнятті рішення порушено, та не
правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
так як судом першої інстанції при
прийнятті рішення, неповно з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Вважає, що місцевий суд повинен був
залишити позовну заяву без розгляду,
оскільки позивачем не було належним
чином виконано вимоги ухвали суду про
порушення провадження у справі та
ухвали про відкладення розгляду
справи, в яких місцевим судом було
зобов'язано позивача надати суду
докази про термін дії договору № 4 від
01.07.2009 р., розрахунок суми позову,
товаротранспортні накладні, акти
виконаних робіт та підписати акт
звірки взаєморозрахунків, однак
місцевим судом було безпідставно
задоволено позовні вимоги.

Також, скаржник в апеляційній скарзі
зазначає, що Заступником прокурора м.
Івано-Франківськ в заявленій позовній
заяві відсутні посилання на відповідні
норми закону в чому саме полягає факт
порушення природоохоронного
законодавства, окрім того, що
невиконання умов спірного договору,
призводить до складного фінансового
стану, його неможливості проводити
розрахунки з кредиторами, оплачувати
обов'язкові платежі і збори до бюджету,
а також призводить до ненадходження
коштів підприємству, що ускладнює його
фінансово-економічний стан.

Крім того, в апеляційній скарзі
зазначає, що незрозумілим є
процесуальний статус комунального
підприємства, оскільки вважає, що
заявлений заступником прокурора позов
є в інтересах самостійної особи - КП
«Полігон ТПВ», яка не є органом
державної влади чи органом місцевого
самоврядування і не може представляти
інтереси держави.

Також в апеляційній скарзі зазначено,
що відповідача було позбавлено права
на досудове врегулювання спору у
добровільному порядку, оскільки
позивачем на адресу відповідача не
було надіслано рекомендованим або
цінним листом чи під розписку письмову
претензію, однак таких дій позивачем не
було здійснено. Крім того вважає, що
позивач, як суб'єкт господарчої
діяльності, наділений правом
самостійно заявляти вимоги та
претензії відповідно до ст. 1 ГПК
України, а відтак, позивач повинен був
самостійно сплатити судовий збір за
подання позовної заяви до суду, чого
ним і не було зроблено.

Апелянт в своїй апеляційній скарзі
також зазначає, що заступником
прокурора м. Івано-Франківськ не
правильно було визначено стягувача,
оскільки на думку скаржника стягувачем
має бути Івано-Франківська міська рада.

Щодо обрахування суми позовних вимог
зазначає, що апелянтом/відповідачем за
період з 01.09.2013 р. по 31.10.2013 р. була
частково погашена заборгованість на
суму 216200,00 грн., таким чином зазначена
сума в розмірі 461373,17 грн., як
заборгованість станом на 31.08.2013 р. не
відповідає дійсності. Крім того,
апелянт в апеляційній скарзі зазначає,
відповідно до ст. 3.5 Договору № 4,
укладеного між сторонами у справі, коли
у перевізника існує заборгованість
перед підрядником за раніше надані
послуги з вивозу ТПВ, то кошти, які
поступають від перевізника, підрядник
зараховує в оплату погашення боргу
перевізника і тільки після погашення
боргу перевізником, зараховує наступні
платежі в рахунок надання підрядником
послуг, однак такі факти місцевим судом
було визнано безпідставними, так як
вищевказана сума не стосується
предмету позову, яким є стягнення боргу
за травень-серпень 2013 р.

Також в апеляційній скарзі скаржник
зазначає, що спірний договір є фактично
нікчемним, оскільки не відповідає
істотним умовам договору, так як у
спірному договорі не вказано строк дії
договору, відтак на думку скаржника, за
таких умов не може бути обрахована
належним чином суму позову.

Колегією Львівського апеляційного
господарського суду встановлено, що
апелянт/відповідач: Приватне
акціонерне товариство
«Автотранспортне підприємство-0928», яке
є правонаступником Відкритого
акціонерного товариства
«Автотранспортне підприємство - 0928» з
усіма правами та обов'язками
підприємства, є юридичною особою,
Ідентифікаційний код юридичної особи:
03345863, місцезнаходження юридичної
особи: п. і. 76007, Івано-Франківська обл.,
м. Івано-Франківськ, вул. Максимовича,
буд. 11, вид діяльності за КВЕД: 38.11
Збирання безпечних відходів, 38.21
Оброблення та видалення безпечних
відходів, що підтверджується витягом з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців (а. с.
19-20).

Івано-Франківська міська рада - орган,
який відповідно до Конституції України
та Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" для
здійснення виконавчих функцій і
повноважень місцевого самоврядування
у межах, визначених Законом України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
та іншими законами, є юридичною особою,
місцезнаходження: п. і. 76000,
Івано-Франківська обл., м.
Івано-Франківськ, вул. Грушевського, 21.

Позивач: Комунальне підприємство
«Полігон ТПВ», є юридичною особою,
ідентифікаційний код юридичної особи:
33645903, місцезнаходження: п. і. 76019,
Івано-Франківська обл., м.
Івано-Франківськ, вул. Військових
ветеранів, буд. 10А, вид діяльності за
КВЕД: 43.99 Інші спеціалізовані
будівельні роботи, н. в. і. у., 38.11
Збирання безпечних відходів, 41.20
Оброблення та видалення безпечних
відходів, 49.41 Вантажний автомобільний
транспорт, що підтверджується витягом
з Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців (а. с.
30-32).

Позивач, в інтересах якого заявлено
даний позов: Комунальне підприємство
«Полігон ТПВ» створено на основі
рішення XV сесії третього
демократичного скликання від 02.11.2000 р.
Івано-Франківської міської ради,
засновником цього підприємства є
Івано-Франківська міська рада (п. п. 1.1.,
1.2. Статуту КП «Полігон ТВП») (а. с. 15-16),
що не суперечить приписам 87 ЦК України,
відтак, позивач, як юридична особа, в
т.ч. у розумінні статей 91 та 92 ЦК
України, вважається створеною з дня її
державної реєстрації.

Юридична особа самостійно відповідає
за своїми зобов'язаннями (ч. 1 ст. 96 ЦК
України) усім своїм майном (ч. 2 ст. 96 ЦК
України). Учасник (засновник) юридичної
особи не відповідає за зобов'язаннями
юридичної особи, а юридична особа не
відповідає за зобов'язаннями учасника
(засновника), крім випадків,
встановлених установчими документами
та законом.

Статутом КП «Полігон ТВП» та змінами
внесеними до нього, які є його
невід'ємною частиною, не передбачено
відповідальності цієї юридичної особи
за зобов'язаннями засновника -
Івано-Франківської міської ради,
відтак посилання апелянта/відповідача
в апеляційній скарзі на те, що прокурор
невірно визначив позивача у справі, і
на думку апелянта, позивачем має
виступати - Івано-Франківська міська
рада суперечить, в даному випадку,
приписам Глави 7 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено місцевим судом, 01 липня 2009
року між Комунальним підприємством
«Полігон-ТПВ» (Позивач - у справі,
Підрядник - за договором) та Відкритим
акціонерним товариством «АТП - 0928»
(Відповідач - у справі, Перевізник - за
договором) було укладено Договір № 4
про прийом та захоронення твердих
побутових відходів (надалі - Договір) (а.
с. 10-11).

Вищезазначений Договір № 4 про прийом
та захоронення твердих побутових
відходів укладено в письмовій формі,
підписано повноважними представниками
двох сторін за договором, їх підписи
засвідчено печатками сторін, що
відповідає приписам ст.ст. 207, 208 ЦК
України.

Зазначений правочин є договором про
надання послуг, оскільки за основними
та другорядними ознаками відповідає
вимогам статті 901 Цивільного кодексу
України (надалі ЦК України).

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів
про надання послуг, якщо це не
суперечить суті зобов'язання.

Згідно п. 1.1 даного Договору, Перевізник
передає, а Підрядник бере на себе
зобов'язання по прийому та захороненню
на міському сміттєзвалищі твердих
побутових відходів (надалі ТПВ).

Пунктом 2.1 Договору № 4 визначено права
та обов'язки Підрядника, так підпунктом
2.1.1. вищезазначеного договору
визначено, що Підрядник зобов'язується
приймати та захороню вати тверді
побутові відходи, які Перевізник
доставляє на сміттєзвалище власним
транспортом, згідно до умов договору.
Вести облік та документально
підтверджувати об'єми перевезень
твердих побутових відходів, які
доставляє Перевізник (п.п. 2.1.2.
Договору).

Обов'язки перевізника визначені
пунктом 2.2. вищевказаного Договору.

Відповідно до п. 3.1. Договору вартість
захоронених побутових відходів
становить згідно діючого тарифу,
затвердженого підприємством та
погодженого управлінням
житлово-комунального господарства на
день укладення цього договору.

Згідно п. 3.2. Договору розрахунки
проводяться відповідно до актів
виконаних робіт, підтвердженими
товарно-транспортними накладними,
протягом 5-ти банківських днів з дня їх
підписання.

Пунктом 3.5 вищевказаного Договору,
визначено, що у випадку, коли на момент
укладення даного договору у
Перевізника існує заборгованість
перед Підрядником за раніше надані
послуги з вивозу ТПВ, кошти, які
поступають від Перевізника, Підрядник
зараховує в оплату погашення боргу
Перевізника і тільки після погашення
боргу Перевізником, зараховує наступні
платежі в рахунок надання Підрядником
послуг.

Відповідальність сторін визначена
розділом 4 Договору № 4 про прийом та
захоронення твердих побутових
відходів.

Пунктом 6.1 даного Договору визначено,
що Договір набуває чинності з моменту
його підписання Сторонами і діє до
моменту його припинення.

20 травня 2010 року між сторонами у справі
було укладено Зміни до Договору № 4 про
прийом та захоронення твердих
побутових відходів (а. с. 18). Згідно
якого, вартість заборонених побутових
відходів згідно введеного тарифу з
01.06.2010 р. затвердженого рішенням
виконкому Івано-Франківської міської
ради від 29.04.2010 р. на день укладення
цього договору (п. 3.1. змін до договору).

З матеріалів справи вбачається, що
сторонами у процесі виконання умов
вищевказаного договору було укладено 23
квітня 2012 року Додаток до договору № 4
про зміну тарифів на захоронення
твердих побутових відходів (а. с. 17).

Вищезазначені Зміни до договору № 4 та
Додаток до договору № 4 про зміну
тарифів на захоронення твердих
побутових відходів укладено в
письмовій формі, підписано
повноважними представниками двох
сторін за договором, їх підписи
засвідчено печатками сторін, що
відповідає приписам ст.ст. 207, 208 ЦК
України.

Відтак, між сторонами на підставі
вищезазначеного додатку до договору
було узгоджено тариф з 01.05.2012 р. за 1 куб.
м. (п. 3.1 додатку до Договору).

Пунктом 3.2 додатку до Договору
встановлено, що розрахунки проводяться
відповідно до актів виконаних робіт
підтвердженими товарно-транспортними
накладними, протягом 5-ти банківських
днів з дня їх підписання.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено місцевим судом, факт
надання послуг підтверджується: Актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
а саме: Акт № ОУ-0000285 від 31.05.2013 р. на
загальну вартість робіт (послуг) з ПДВ
124899,12 грн.; Акт № ОУ-0000328 від 30.06.2013 р. на
загальну вартість робіт (послуг) з ПДВ
112470,05 грн.; Акт № ОУ-0000389 від 31.07.2013 р. на
загальну вартість робіт (послуг) з ПДВ
117757,50 грн.; Акт № ОУ-0000462 від 31.08.2013 р. на
загальну вартість робіт (послуг) з ПДВ
120369,67 грн. (а. с. 41-44).

Місцевим судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
вищезазначені Акти здачі-прийняття
робіт (надання послуг) підписаним
уповноваженими представниками сторін
за договором, їх підписи засвідчено
печатками сторін, що відповідає
приписам ст.ст. 207, 208 ЦК України.

Факт надання вищевказаних послуг
згідно умов договору, змін до договору
та додатку до Договору,
підтверджується також звітами про
захоронення ТПВ на полігоні за період з
травня 2013 року по липень 2013 року (а. с.
46-172).

Отже, місцевим судом встановлено,
підтверджується матеріалами справи, що
позивачем на виконання умов
вищевказаного Договору, було надано
послуги на загальну суму 461 373,17 грн.

Вищезазначене також підтверджується
матеріалами даної справи, серед інших,
Актом звірки взаєморозрахунків станом
на 31.08.2013 р. (а.с. 21/зворот), підписаного
та засвідченого печатками сторін за
договором.

Як встановлено місцевим господарським
судом, з чим погоджується колегія
суддів, основна сума боргу за надані
послуги, згідно вищевказаного Договору
та додатків до нього, складає 461373,17 грн.,
доказів про те, що вищезазначена сума
частково чи повністю погашена,
відповідачем не подано, такі докази в
матеріалах справи відсутні.

Згідно статті 173 Господарського
кодексу України, господарським
визначається зобов'язання, виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
господарським кодексом, в силу якого
один суб'єкт (зобов'язана сторона, у
тому числі боржник) зобов'язаний вчиниш
певну дію господарського чи
управлінсько-господарського
характеру на користь іншого суб'єкта
(виконати роботи, передати майно,
сплатити гроші, надати інформацію
тощо), або утриматись від певних дій, а
інший суб'єкт (управлена сторона, у тому
числі кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст. 175 ГК України,
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками го
сподарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчи нити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Приписами частини першої ст. 530 ЦК
України передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу приписів ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно з ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних випадках ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України та
ст. 193 Господарського кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону, акту
планування, договору, а при відсутності
таких вказівок - відповідно до вимог, що
звичайно ставляться; одностороння
відмова від виконання зобов'язання і
одностороння зміна умов договору не
допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що
Відповідачем в процесі розгляду справи
в суді першої інстанції подано
документ під найменуванням «Розхід по
банку, Поточний рахунок по контрагенту:
КП «Полігон ТПВ» 01.09.13-31.10.13» на загальну
суму 216 200,00 грн. (а. с. 29), який підписано
лише представниками Відповідача, які
останній вважає доказами проведення
оплати сторони Відповідача за даним
Договором.

Однак, належних та допустимих доказів,
в порядку ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України не
подав, тобто первинних документів у
розумінні Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», зокрема,
платіжних доручень, на які вчинено
посилання у документі під
найменуванням «Розхід по банку,
Поточний рахунок по контрагенту: КП
«Полігон ТПВ» та/або банківських
виписок з відміткою банку про
проведення платежів, фіскальних чеків
тощо на вищевказану суму. Такі докази в
матеріалах справи відсутні, не були
вони подані у встановленому порядку і
під час розгляду справи Львівським
апеляційним господарським судом.

Відтак, належних заперечень проти
позову чи доказів повного/часткового
виконання зобов'язань відповідач не
надав ні суду першої інстанції, ні
апеляційному суду, доводи позивача не
спростував, отже, місцевий суд прийшов
до вірного висновку, що позов про
стягнення з відповідача на користь
позивача 461 373,17 грн. заборгованості за
надані послуги підлягає до
задоволення.

Щодо тверджень апелянта, що місцевий
суд повинен був залишити позовну заяву
без розгляду, оскільки позивачем не
було належним чином виконано вимоги
ухвали суду про порушення провадження
у справі та ухвали про відкладення
розгляду справи, в яких місцевим судом
було зобов'язано позивача надати суду
докази про термін дії договору № 4 від
01.07.2009 р., розрахунок суми позову,
товаротранспортні накладні, акти
виконаних робіт та підписати акт
звірки взаєморозрахунків, колегія
суддів вважає безпідставними та
такими, що не заслуговують на увагу
суду, виходячи з наступного.

Статтею 75 ГПК України визначено, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Як уже було вище зазначено у цій
постанові, в матеріалах справи
знаходяться Акти здачі-прийняття робіт
(надання послуг) (а. с. 41-44) за період з
травня 2013 року по липень 2013 року та
звіти про захоронення ТПВ на полігоні
за період з травня 2013 року по липень 2013
року (а. с. 46-172).

Відповідно до п. 3.2. Договору № 4 (зі
змінами та додатками до нього)
передбачено, що розрахунки проводяться
відповідно до актів виконаних робіт,
підтвердженими товарно-транспортними
накладними, протягом 5-ти банківських
днів з дня їх підписання.

Отже, в матеріалах справи знаходяться
Акти здачі-прийняття робіт (надання
послуг) за період з травня 2013 року по
липень 2013 року та звіти про захоронення
ТПВ на полігоні за період з травня 2013
року по липень 2013 року, які є належними
та а допустимими доказами, для повного
всебічного розгляду справи по суті.

Відтак, твердження апелянта, що
місцевим судом безпідставно не
застосовано ч. 1, п. 5, ст. 81 ГПК України, є
надуманими та такими що не
відповідають дійсності, оскільки в
матеріалах справи знаходиться
достатньо доказів, для правильного
вирішення спору по суті.

Також, скаржник в апеляційній скарзі
зазначає, що Заступником прокурора м.
Івано-Франківськ в заявленій позовній
заяві відсутні посилання на відповідні
норми закону в чому саме полягає факт
порушення природоохоронного
законодавства, окрім того, що
невиконання умов спірного договору,
призводить до складного фінансового
стану, його неможливості проводити
розрахунки з кредиторами, оплачувати
обов'язкові платежі і збори до бюджету,
а також призводить до ненадходження
коштів підприємству, що ускладнює його
фінансово-економічний стан, однак
колегія суддів з таким висновком не
погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.121 Конституції України
на органи прокуратури покладено
представництво інтересів держави в
суді, у випадках передбачених законом.
Згідно ч.3 ст.2 ГПК України прокурор,
який звертається до господарського
суду в інтересах держави, в позовній
заяві самостійно визначає, в чому
полягає порушення інтересів держави,
обґрунтовує необхідність її захисту.

Згідно ч.1 ст.36-1 Закону України «Про
прокуратуру» представництво
прокуратурою інтересів громадянина
або держави в суді полягає у здійсненні
прокурорами від імені держави
процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави та у випадках,
передбачених законом. Підставою
представництва в суді інтересів
держави є наявність порушень або
загрози порушень інтересів держави (ч. 3
ст. 36-1 Закону України «Про
прокуратуру»).

В рішенні Конституційного Суду України
від 08.04.1999р. у справі № 1-1/99 зазначено, що
«інтереси держави» є оціночним
поняттям, тому прокурор, у кожному
конкретному випадку, з посиланням на
законодавство, самостійно визначає, в
чому саме відбулося, чи може відбутися,
порушення матеріальних або інших
інтересів держави, обґрунтовує у
позовній заяві необхідність їх захисту
та зазначає орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних правовідносинах.
Державні інтереси закріплюються як
нормами Конституції України, так і
нормами інших правових актів. Інтереси
держави відрізняються від інтересів
інших учасників суспільних відносин. В
основі перших завжди є потреба у
здійсненні загальнодержавних
(політичних, економічних, соціальних та
інших) дій, програм, спрямованих на
захист суверенітету, територіальної
цілісності, державного кордону,
гарантування державної, економічної,
інформаційної, екологічної безпеки,
охорону землі як національного
багатства, захист прав усіх суб'єктів
права власності та господарювання
тощо.

Заявлений заступником прокурором м.
Івано-Франківськ в інтересах держави в
особі Івано-Франківської міської ради,
Комунального підприємства «Полігон
ТПВ» позов, у якому просить суд
стягнути на користь Комунального
підприємства «Полігон ТПВ» з
Публічного акціонерного товариства
«АТП-0928» заборгованість у розмірі 461373,17
грн. (пункт 2 прохальної частини позову)(
а.с. 7), відповідає вимогам Законів
України «Про прокуратуру», «Про
місцеве самоврядування в Україні» та
підлягає до розгляду по суті, оскільки,
відповідач не виконував належним чином
умов вищевказаного Договору, де
сторонами є дві юридичні особи:
Комунальне підприємство «Полігон ТПВ»
(Підрядник) та Публічне акціонерне
товариство «АТП-0928», які діють на
підставі Статутів, які зареєстровані у
встановленому законом порядку, що в
свою чергу впливає на фінансовий стан
Комунального підприємства «Полігон
ТПВ», яке, як уже було вище зазначено у
цій постанові створене на основі
рішення XV сесії третього
демократичного скликання від 02.11.2000 р.
Івано-Франківської міської ради (а. с.
15-16).

Вищенаведеним також спростовуються
твердження апелянта, що незрозумілим є
процесуальний статус Комунального
підприємства, оскільки вважає, що
заявлений заступником прокурора позов
є в інтересах самостійної особи - КП
«Полігон ТПВ», яка не є органом
державної влади чи органом місцевого
самоврядування і не може представляти
інтереси держави.

Апелянт в своїй апеляційній скарзі
також зазначає, що позивачем не вірно
обраховано суму позовних вимог,
оскільки, як стверджує апелянт, ним за
період з 01.09.2013 р. по 31.10.2013 р. була
частково погашена заборгованість на
суму 216 200,00 грн., таким чином зазначена
сума в розмірі 461 373,17 грн., як
заборгованість станом на 31.08.2013 р. не
відповідає дійсності.

Однак колегія суддів з таким
твердженням не погоджується, оскільки,
як уже було зазначено вище у цій
постанові, в матеріалах справи
відсутні будь-які докази погашення
часткової та/або повної
заборгованості, так як подана
відповідачем довідка про «Розхід по
банку, Поточний рахунок по контрагенту:
КП «Полігон ТПВ» на загальну суму 216200,00
грн. (а. с. 29), яка підписана
представниками Відповідача, не є
первинним документом, який би
підтверджував факт проведення оплати,
відтак є неналежними доказом в
розумінні ст. ст. 33, 34 ГПК України.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
позовні вимоги стосуються тільки суми
основного боргу, які підтверджені
Актами здачі-прийняття робіт (надання
послуг), фіксують факт здійснення
господарської операції з надання
послуг за вказаним вище Договором, які
в свою чергу, є підставою виникнення
обов'язку здійснення розрахунків за
надані послуги.

Щодо тверджень апелянта, що спірний
договір є фактично нікчемним, оскільки
не відповідає істотним умовам
договору, так як у спірному договорі не
вказано строк дії договору, відтак на
думку скаржника, за таких умов не може
бути обрахована належним чином суму
позову, колегія суддів вважає
надуманими та такими, що не
заслуговують на увагу суду, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1, ст. 215 ЦК України
визначено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 215 ЦК України
визначено, що недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Статтею 216 ЦК України, встановлено, що
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Як уже було вище встановлено, Договір №
4 (зі змінами та додатками до нього)
станом на час розгляду справи в суді
першої інстанції виконувався, про що
свідчать Акти здачі-прийняття робіт
(надання послуг), відтак твердження
апелянта є безпідставними.

Інші твердження апелянта викладені в
апеляційній скарзі до уваги не
приймаються оскільки вони не доведені
належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. ГПК України
визначено, що сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, обґрунтовують
свої вимоги і заперечення поданими
суду доказами.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, належними та
допустимими доказами (ст. 34 ГПК
України).

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все вищенаведене в
сукупності, колегія суддів прийшла до
висновку, рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 06.12.2013
року у справі № 909/1220/13 залишити без
змін, апеляційну скаргу - без
задоволення.

Витрати зі сплати судового збору за
перегляд рішення в апеляційному
порядку покласти на
скаржника/відповідача у даній справі.

Керуючись ст.ст. 32 - 34, 43, 44 - 49, 98, 99, 101, 102,
103, 105 Господарського процесуального
кодексу України, Львівський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 06.12.2013
року у справі № 909/1220/13 - залишити без
змін, апеляційну скаргу - без
задоволення.

2. Витрати зі сплати судового збору
за перегляд судового рішення в
апеляційному порядку покласти на
апелянта/відповідача.

3. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи повернути
господарському суду
Івано-Франківської області.

Суддя
Данко Л.С.

Суддя
Давид Л.Л.

Суддя
Юрченко О.Я.

В судовому засіданні 12.03.2014 р. оголошено
вступну і резолютивну часини
постанови. Повний текст постанови
складено та підписано - 17.03.2014 р.