ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"05" березня 2014 р. Справа №
924/42/14Господарський суд Хмельницької
області у складі:

суддя Заярнюк І.В., розглянувши
матеріали справи

за позовом комунального підприємства
Нетішинської міської ради
"Житлово-комунальне об'єднання" м.
Нетішин Хмельницька область

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м.
Нетішин Хмельницька область

про стягнення 6930,90 грн. заборгованості
(5400,20 грн. основної заборгованості, 967,23
грн. штраф у розмірі 20% від суми
заборгованості, 61,62 грн. інфляційні
втрати, 186,49 грн. 3% річних, 315,36 грн. пені)

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - представник за
довіреністю № 01-09/703 від 24.04.13

від відповідача: не з'явився

У судовому засіданні відповідно до ч. 2
ст. 85 ГПК України проголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся з позовом
до суду про стягнення з відповідача
6930,90 грн. заборгованості (5400,20 грн.
основної заборгованості, 967,23 грн. штраф
у розмірі 20% від суми заборгованості,
61,62 грн. інфляційні втрати, 186,49 грн. 3%
річних, 315,36 грн. пені) . Позовні вимоги
обґрунтовані неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань за
договором оренди №24 індивідуально
визначеного нерухомого майна, що
належить до комунальної власності
територіальної громади міста Нетішина
від 18.02.2011р. в частині сплати орендної
плати та експлуатаційних витрат.

В процесі розгляду справи позивачем
подано заяву про уточнення (збільшення)
розміру позовних вимог в частині
стягнення пені на 3,56 грн. Однак, 05.03.2014р.
позивачем подано заяву про припинення
провадження у справі в частині
стягнення 3,56 грн. пені. Отже, предметом
спору по справі є вимога про стягнення
з відповідача 6930,90 грн. заборгованості
(5400,20 грн. основної заборгованості, 967,23
грн. штраф у розмірі 20% від суми
заборгованості, 61,62 грн. інфляційні
втрати, 186,49 грн. 3% річних, 315,36 грн. пені).

В судовому засіданні представник
позивача наполягає на задоволенні
позовних вимог, посилаючись на те, що
вони обґрунтовані та підтверджені
поданими доказами.

Відповідач своїми процесуальними
правами не скористався, зокрема, відзив
на позов не подав, позовні вимоги по
суті не оспорив, в судове засідання не
з'явився, поважні причини неявки не
сповістив, хоча повідомлений належним
чином про дату, час та місце розгляду
справи.

Адреса відповідача та його правовий
статус підтверджені спеціальним
витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців. Відповідно на адресу,
зазначену в ЄДР, яка співпадає з
адресою, зазначеною в позовній заяві,
направлялися ухвали суду.

Відповідно до абзацу 3 п.п. 3.9.1.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011р. в разі, якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Враховуючи викладені обставини та
вимоги чинного процесуального права,
суд приймає до уваги, що відсутність
відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час та місце
розгляду справи, як і ненадання ним
відзиву на позов, не перешкоджає
вирішенню спору по суті. Отже, суд
вважає за можливе, згідно ст. 75 ГПК
України розглянути справу за наявними
в ній матеріалами.

Суд оцінивши подані по справі
документи рахує їх достатніми для
прийняття рішення по суті.

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, дослідивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
по суті, суд встановив:

18.02.2011р. між комунальним підприємством
Нетішинської міської ради
„Житлово-комунальне об'єднання"
(орендодавець) та приватним
підприємцем ОСОБА_1, м. Нетішин (орендар)
було укладено договір оренди №24
індивідуально визначеного нерухомого
майна, що належить до комунальної
власності територіальної громади
міста Нетішина, згідно з умовами якого
орендодавець зобов'язався передати, а
орендар - прийняти в строкове платне
користування окреме індивідуально
визначене нерухоме майно - частину
адміністративного приміщення площею
17,76 кв.м. на території виробничої бази
КП НМР „ЖКО" , розташоване за адресою:
АДРЕСА_2, для використання під офіс.
Знаходиться на балансі "ЖКО", вартість
якого станом на 18.01.2011 р. складає 11626,00
грн. Стан майна відображається в акті
приймання-передачі за узгодженим
висновком сторін (р. 1 договору).

Орендна плата визначається на підставі
Методики розрахунку та порядку
використання плати за оренду майна, що
перебуває у комунальній власності
територіальної громади міста Нетішина,
затвердженої рішенням 23 сесії
Нетішинської міської ради V скликання
від 27 листопада 2007року № 4, або за
результатами конкурсу на право оренди
майна становить без ПДВ за базовий
місяць розрахунку (останній місяць, за
який є інформація про індекс інфляції)
січень 2011р. 148,12 грн. Орендна плата за
перший місяць оренди лютий 2011р.
визначається шляхом коригування
орендної плати за базовий місяць на
індекси інфляції за наказом 01-04/44 від
06.04.2009р. Одночасно з орендною
платою відповідно до умов цього
Договору Орендар сплачує
Орендодавцю експлуатаційні та інші
витрати Орендодавця, які визначені у
додатках № 2,3, які підписані обома
Сторонами і є невід'ємною частиною
цього Договору. Орендна плата
перераховується 100% Орендодавцю
щомісяця не пізніше 20 числа місяця.
Орендна плата, перерахована
несвоєчасно або не в повному обсязі,
підлягає індексації і стягується
Орендодавцю з урахуванням пені в
розмірі 0,5% від суми заборгованості з
урахуванням індексації за кожний день
прострочення, включаючи день оплати. У
разі, якщо на дату оплати орендної
плати заборгованість за нею становить
загалом не менше ніж три місяці,
Орендар сплачує штраф у розмірі 20% від
суми заборгованості та на вимогу
Орендодавця, за рішенням суду, Договір
оренди може бути достроково розірвано
(р.3 договору).

П. 5.3. договору сторони погодили, що
орендар зобов'язується у повному
обсязі та своєчасно сплачувати орендну
плату.

Розділом 10 договору оренди визначено
строк його чинності, умови зміни та
припинення, зокрема, даний договір
укладено на строк 2 роки та 11 міс. та діє
від 18.02.2011р. до 18.01.2014р. У разі
відсутності заяви однієї зі сторін про
припинення або зміну умов договору
оренди протягом одного місяця після
закінчення терміну дії договору (п.12.1)
він вважаться продовженим на той самий
термін, на тих самих умовах, які були
передбачені договором. Договір
підписаний представниками та
скріплений печатками сторін.

Як вбачається з акту прийому-передачі
частини адміністративного приміщення
площею на території виробничої бази КП
НМР „ЖКО" від 18.02.2011р. комунальне
підприємство Нетішинської міської
ради „Житлово-комунальне об'єднання"
передало, а приватний підприємець
ОСОБА_1 прийняв в строкове платне
користування частину
адміністративного приміщення площею
17,76 кв.м. на території виробничої бази
КП НМР „ЖКО", для використання під офіс,
яке знаходиться на балансі "ЖКО".

Сторонами також підписано перелік та
кількість комунальних послуг, наданих
ПП ОСОБА_1, перелік тарифів на
комунальні послуги

Відповідно до умов договору оренди №24
індивідуально визначеного нерухомого
майна, що належить до комунальної
власності територіальної громади
міста Нетішина від 18.02.2011р відповідачу
- ОСОБА_1 - за період серпень 2011 року -
листопад 2013 року виставлялись рахунки
на оплату оренди та експлуатаційних
витрат: на загальну суму 6807,06 грн., які
були частково оплачені відповідачем на
суму 1406,86 грн. (відповідно до виписки з
особового рахунку).

Однак, відповідач належним чином не
виконував свої зобов'язання згідно
договору оренди № 24 від 18.02.2011р.
стосовно сплати орендної плати та
експлуатаційних витрат.

Як вбачається з виписки з особового
рахунку борг відповідача з орендної
плати та експлуатаційних витрат за
період серпень 2011 року - листопад 2013
року складав 5400,20 грн.

За порушення виконання грошового
зобов'язання відповідно до умов
договору оренди позивач нарахував
відповідачу пеню в сумі 315,36 грн. за
період липень 2013 р. по грудень 2013 р.

Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України,
за період жовтень 2011р. по листопад 2013
року позивач нарахував відповідачу 61,62
грн. - інфляційних втрат та 186,49 грн. - 3%
річних.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх
в сукупності, судом береться до уваги
наступне.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Правовідносини між позивачем та
відповідачем виникли на підставі
договору оренди №24 індивідуально
визначеного нерухомого майна, що
належить до комунальної власності
територіальної громади міста Нетішина
від 18.02.2011р.

Оренда державного та комунального
майна є різновидом майнового найму, і
при розгляді справи застосовуються
норми як Закону України „Про оренду
державного та комунального майна", так
і норми Цивільного та Господарського
кодексів України.

Згідно ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу
України до відносин оренди
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

В силу ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу
України, ч. 1 ст. 759 ЦК України, ст. 2
Закону України „Про оренду державного
та комунального майна" за договором
оренди одна сторона (орендодавець)
передає другій стороні (орендареві) за
плату на певний строк у користування
майно для здійснення господарської
діяльності.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Відповідно до ст. 629
Цивільного кодексу України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно зі ст. ст. 18 та 19 Закону України
„Про оренду державного та
комунального майна" орендар
зобов'язаний вносити орендну плату
своєчасно і в повному об'ємі незалежно
від наслідків господарської
діяльності.

Відповідач прийняв в оренду нежитлове
приміщення і зобов'язаний був
сплачувати орендну плату та
експлуатаційні витрати згідно умов
договору. Між тим, свої зобов'язання
відповідач належним чином не
виконував, оплату в повному обсязі не
здійснював, докази на підтвердження
добровільного погашення
заборгованості не подано, тому у нього
існує борг перед позивачем в розмірі
5400,20 грн., який підлягає стягненню.

Крім суми основного боргу позивач
просить стягнути з відповідача пеню,
штраф, інфляційні втрати та 3% річних.

У відповідності до п. 3 ст. 611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Частиною другою ст. 551 ЦК України
передбачено, якщо предметом неустойки
є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства. Розмір
неустойки, встановлений законом, може
бути збільшений у договорі.

У відповідності до ст. ст. 1, 3 Закону
України „Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін. Розмір пені, передбачений
даним законом, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

В договорі оренди сторони передбачили
відповідальність відповідача в разі
несвоєчасного або не в повному обсязі
перерахування орендної плати у вигляді
сплати пені за кожен день прострочки,
включаючи день оплати (п. 3.7. договору).

Перевіривши правильність нарахування
розміру пені, суд дійшов висновку, що
позивач обґрунтовано просить стягнути
з відповідача пеню в розмірі 315,36 грн.,
яка нарахована за період липень 2013 року
по грудень 2013 року та підлягає
стягненню з відповідача.

Розмір штрафу, нарахування якого
передбачено договором у разі
заборгованості загалом не менше як за
три місяці у розмірі 20% від суми боргу
за оренду, у розмірі 967,23 грн.
підтверджений наявними в матеріалах
справи доказами, є обґрунтованим, а
тому підлягає стягненню з відповідача.

При цьому судом враховується, що
одночасне стягнення з учасника
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
статті 61 Конституції України, оскільки
згідно із статтею 549 ЦК України, пеня та
штраф є формами неустойки, а відповідно
до статті 230 ГК України - видами
штрафних санкцій, тобто не є окремими
та самостійними видами юридичної
відповідальності. У межах одного виду
відповідальності може застосовуватись
різний набір санкцій (позиція
Верховного Суду України викладена у
постанові від 09.04.2012 р. по справі
№20/246-08).

Частиною 2 статті 625 ЦК України
визначено, що боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 3%
річних в розмірі 186,49 грн. за період з
жовтня 2011р. по листопад 2013р.
Перевіривши поданий позивачем
розрахунок 3% річних, суд прийшов до
висновку про правомірність їх
нарахування в розмірі 186,03 грн. (в тому
числі за період з 01.08.2012р. по 21.08.2012р. в
сумі 3,49 грн., за період з 01.10.2012р. по
21.10.2012р. в сумі 2,22 грн.), які підлягають
стягненню з відповідача. В позові в
частині стягнення 0,46 грн. пені належить
відмовити.

Також позивачем заявлено до стягнення
інфляційні втрати в розмірі 61,62 грн.

З поданого розрахунку вбачається, що
позивач здійснив інфляційне
нарахування за наступні періоди: з
кожного 1 числа по 20 число місяці та з 21
числа по 30 (31) число кожного місяця за
період з жовтня 2011р. по листопад 2013р. на
загальну суму 61,62 грн. Проте, періоди
нарахування сум інфляційних витрат
визначені позивачем вибірково та
становлять менше одного місяця, що є
неправильним.

Судом приймається до уваги, що індекс
інфляції, який характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, визначається Держкомстатом за
період, який становить один місяць, а
розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції обчислюється виходячи з суми
боргу, що мав місце на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений Держкомстатом, за
період прострочки.

Тобто, врахування індексу інфляції
можливе лише на суму простроченої
заборгованості не менше як на один
місяць та у порядку відповідальності
боржника за порушення грошового
зобов'язання.

Даної правової позиції дотримується і
Вищий господарський суд України по
аналогічній справі щодо періоду
нарахування інфляційних (постанова
Вищого господарського суду України від
20.02.2013р. по справі №16/5025/1011/12).

Крім того, сума боргу з
урахуванням індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція).

Така позиція викладена у листі
Верховного Суду України „Рекомендації
щодо порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ"
від 03.04.1997 №62-97р. При цьому індекс
розраховується не на кожну дату місяця,
а в середньому на місяць і здійснюється
шляхом множення суми заборгованості на
момент її виникнення на сукупний
індекс інфляції за період прострочення
платежу. При цьому сума боргу, яка
сплачується з 1 по 15 день відповідного
місяця, індексується з врахуванням
цього місяця, а якщо сума боргу
сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця.

Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця. Аналогічна
позиція викладена в Інформаційному
листі Вищого господарського суду
України 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про
практику застосування Вищим
господарським судом України у розгляді
справ окремих норм матеріального
права".

При проведенні перерахунку сум
інфляційних нарахувань за весь період
прострочення, судом встановлено, що за
період з травня 2012 року по серпень 2012
року, за листопад 2012р., лютий 2013р.,
липень 2013р., серпень 2013р. розмір
інфляційних втрат має від'ємне
значення, що свідчить про дефляцію за
вказаний період. Неврахування дефляції
при визначенні позивачем сум
інфляційних втрат є підставою для
відмови в позові, що узгоджується із
позицією Вищого господарського суду
України по аналогічній справі №5023/5287/12
(постанова Вищого господарського суду
України від 20.05.2013р.).

Відтак, у позові в частині стягнення з
відповідача 61,62 грн. інфляційних витрат
суд вважає за необхідне відмовити.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування полягає не лише в поданні
особами доказів, а й у доведенні їх
переконливості. Отже, обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини.

Відповідно до статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі усіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Із врахуванням вищенаведеного, позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню в сумі 5400,20 грн.
заборгованості, 315,36 грн. пені, 967,23 грн.
штрафу, 186,03 грн. - 3% річних. В позові щодо
стягнення з відповідача 61,62грн.
інфляційних витрат, 0,46 грн. 3% річних
необхідно відмовити.

Згідно ст.ст.44, 49 ГПК України
судові витрати підлягають покладенню
на відповідача, пропорційно
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12, 32, 33, 34, 43, 44, 49, ст. ст.
82-85, 115, 116 Господарського
процесуального кодексу України, СУД -

В И Р І Ш И В:

Позов позовом комунального
підприємства Нетішинської міської
ради "Житлово-комунальне об'єднання" м.
Нетішин Хмельницька область до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м.
Нетішин Хмельницька область про
стягнення 6930,90 грн. заборгованості (5400,20
грн. основної заборгованості, 967,23 грн.
штраф у розмірі 20% від суми
заборгованості, 61,62 грн. інфляційні
втрати, 186,49 грн. 3% річних, 315,36 грн. пені)
задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; код НОМЕР_1) на користь
комунального підприємства
Нетішинської міської ради
„Житлово-комунальне об'єднання"
(м.Нетішин, проспект Незалежності, 31;
код 31345419) 5400,20 грн. (п'ять тисяч
чотириста гривень 20 коп.) -
заборгованості, 315,36 грн. (триста
п'ятнадцять гривень 36 коп.) - пені, 967,23
грн. (дев'ятсот шістдесят сім гривень 23
коп.) штрафу, 186,03 грн. (сто вісімдесят
шість гривень 03 коп.) - 3% річних, 1705,09 грн.
(одну тисячу сімсот п'ять гривень 09 коп.)
- витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 11.03.2014року.

Суддя
І.В.Заярнюк

Віддрук. 3 прим. :

1 - до справи,

2 - позивачу ( Хмельницька обл., м.
Нетішин, проспект Незалежності, 31),

3 - відповідачу ( АДРЕСА_1 ) реком.