ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.03.2014
Справа № 905/889/14

Господарський суд Донецької області у
складі судді Зекунова Е.В., при
секретарі Павленко М.С., розглянув
справу за позовом Державного
підприємства "Вугілля України" до
Державного підприємства
«Шахтарськантрацит» про стягнення
збитків у розмірі 39190 грн. 56 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: Загнітка Я.А. за довірен.;

від відповідача: Лапик О.В. за довірен.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Вугілля
України" звернулось до суду з позовною
заявою до Державного підприємства
«Шахтарськантрацит" про стягнення
збитків у розмірі 39190 грн. 56 коп.

В правове обґрунтування позовних
вимог позивач посилався на ст. 20, 193, 224,
225, 228 ГК України, ст.ст. 16, 526, 610, 611, 614, 623
ЦК України.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
пояснив, що ДП "Вугілля України" зазнало
збитків саме з вини відповідача, просив
задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач у відзиві проти позову
заперечував проти задоволення
позовних вимог, пояснив, що вина ДП
«Шахтарськантрацит" не доведена.
Вимоги позивача про відшкодування
збитків, пов'язані з надходженням та
поверненням вагонів з неприйнятим
Старобешівською ТЕС вугіллям, а саме
вартості залізничного тарифу, оплати
за користування вагонами, їх подачу,
прибирання, маневрові роботи та інше.
Вважають, що позивач не довів факту, що
збитки понесені ДП "Вугілля України"
виникли саме з причини неналежного
виконання зобов'язань ДП
«Шахтарськантрацит".

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про наступне.

У судовому засіданні встановлено,
що 19.04.2011р. між Державним підприємством
«Вугілля України» (надалі Покупець або
Позивач) та державним підприємством
«Шахтарськантрацит» (надалі
Постачальник або Відповідач) було
укладено договір поставки вугілля №
17-11/1-ЕН від (надалі Договір1) за яким
Постачальник поставляє Покупцю
вугільну продукцію в асортименті, по
реквізитах та за якісними
характеристиками, приведеними в цьому
Договорі (п.1.1) (а.с.15-20).

Згідно до пункту 2.1 Договору Вугілля
постачається рівномірно добовими
обсягами протягом періоду поставки
залізничним транспортом у відкритих на
піввагонах вантажною швидкістю на
умовах DDP (залізнична станція
призначення) згідно з «Інкотермс» в
редакції 2000 року з урахуванням
особливостей, передбачених Договором.

Пунктом 3.1.1. Договору передбачено, що
Постачальник зобов'язаний поставити
Покупцеві на умовах цього Договору
вугілля в асортименті, по реквізитах та
з якісними характеристиками,
погодженими Сторонами.

Відповідно до пп. 3.4.4 п.3.4 розділу 3
Договору Покупець має право
відмовитись від прийняття та оплати
вугілля, якісні показники якого
перевищують гранично допустимий
рівень, встановлений цим Договором,
асортимент якого не відповідає вимогам
Договору, вугілля пошарово
завантаженого в вагони з домішками
продукції інших класів чи сортів, що
буде підтверджено у визначеному
Договором порядку, або прийняти із
знижками, передбаченими умовами
Договору.

Пунктом п. 4.1. розділу 3 Договору
передбачено, що якість вугілля, що
поставляється за цим Договором,
повинна відповідати умовам Договору»

За змістом пункту 5.1 Договору,
приймання вугілля по кількості та
якості здійснюється у відповідності з
вимогами Інструкцій держарбітражу при
раді Міністрів СРСР від 15.06.1965р. № П6 та
від 25.04.1966р. № П7 з подальшими змінами та
доповненнями; ДСТУ 4096-2002 «Вугілля буре,
кам'яне, антрацит, горючі сланці та
вугільні брикети. Методи відбору та
підготовки проб для лабораторних
випробувань», та/або іншими
нормативними актами України. При
виникненні розбіжностей між умовами
цього Договору і зазначеними
нормативно - правовими документами,
перевага надається умовам Договору.

Базова якість вугілля та граничні
показники за марками та фракціями
встановлені пунктом 7.1 Договору

Пунктом 5.5. договору визначено, що
якість вугілля в партії для
розрахунків по поставках визначається
на підставі даних, зазначених у
посвідченні якості, складеному на
партію та результатів приймання у
вантажоотримувача.

Згідно п. 5.7.1. Договору, вартість
користування вагонами за час
простоювання вагонів в очікуванні
представника Вантажовідправника
покладаються на Постачальника у
випадку коли результати спільного
приймання вугілля на ТЕС будуть
відрізнятися від даних Постачальника
на величину, що перевищує норму нестачі
або допустиму похибку опробування.

У відповідності до п. 8.3. Договору, у
випадку прийняття вугілля якісні
показники якого не відповідають умовам
Договору, а також п. 3.1.2. та 3.1.3. Договору,
Постачальник відшкодовує затрати
Покупця та Вантажоотримувача по оплаті
користування вагонами, витрат на
подачу прибирання вагонів, маневрових
робіт та ін.

Відповідно до п. 8.4. Договору, у випадку
відмови від прийняття вугілля, якісні
показники якого не відповідають умовам
Договору, Постачальник відшкодовує
затрати Покупця та Вантажоотримувача
пов'язані з надходженням та
поверненням вагонів з неприйнятим
вугіллям, а саме - вартості
залізничного тарифу, оплати за
користування вагонами, їх подачу -
прибирання, маневрові роботи,
зберігання вантажів залізницею та ін.

Пунктом 10.1 Договору передбачено, що цей
Договір набирає чинності з 01.05.2011р. та
діє до 30.04.2012р.

З метою виконання умов Договору №
17-11/1-ЕН від 19.04.2011 року, відповідач у в
січні 2011 року відвантажив на адресу
Старобешевську ТЕС ПАТ «Донбасенерго»
вагони з вугіллям.

10 січня 2012р. на Старобешевську ТЕС ПАТ
«Донбасенерго» від Вантажовідправника
(Постачальника) ДП «Шахтарськантрацит»
надійшла вугільна продукція за
залізничною накладною № 52748100 у вагонах
№№ 65383473, 66186313, 61867610, 60437258 (а.с.22).

При прийнятті вугілля було виявлено, що
вугілля за своїми якісними
характеристиками нібито не
відповідало умовам договору, про що
вантажоодержувачем був складений акт
відбору проб №118 від 10.01.2012р.

11 січня 2011 року Вантажоодержувач
направив телеграму на адресу ЦОФ
«Шахтарська» в якій повідомив, що
приймання палива зупинене та просив
направити представника для
переадресації вагонів (а.с.24).

11 січня 2012 року за участю представника
ЦОФ «Шахтарська» та Вантажоодержувач
був складений акт відбору проб №143 яким
встановлено, що вугілля за своїми
якісними характеристиками нібито не
відповідало умовам договору.

Але актів про встановлення факту
поставки неякісної продукції за
умовами договору, що визначений в
якості підстави позову, складеними
відповідно до вимог Інструкції П-7 за
участю представника відповідача,
складено не було і вони не надані
позивачем до матеріалів справи.

Листом від 12.01.2012р. №17-18/2 .ДП
«Шахтарськантрацит» надало на адресу
Старобешевської ТЕС ПАТ
«Донбасенерго» гарантійний лист щодо
відшкодування залізничного тарифу,
оплати за користування вагонами та
всіх затрат, пов'язаних з поверненням
вагонів (а.с.27)

У зв'язку з цим, вагони №№ 65383473, 66186313,
61867610, 60437258 були повернуті
Вантажовідправнику (Постчальнику) ДП
«Шахтарськантрацит» за залізничною
накладною № 52886074 (а.с.29).

У позовній заяві позивач зазначив, що
за використання та переадресацію
вищевказаних вагонів ПАТ
«Донбасенерго» було сплачено
залізниці кошти у загальній сумі 13 931,76
грн. з урахуванням ПДВ, що
підтверджується накопичувальною
карткою № 14010007 від 14.01.2012р., відомістю
про плату за користування вагонами
№209 від 14.01.2012р.

Крім того, 13 січня 2012р. на
Старобешевську ТЕС ПАТ «Донбасенерго»
від Вантажовідправника (Постачальника)
ДП «Шахтарськантрацит» надійшла
вугільна продукція за залізничною
накладною № 52794724 у вагонах №№ 60821964,
65732349, 65751976, 67385138 (а.с36).

При прийнятті вугілля було виявлено, що
вугілля за своїми якісними
характеристиками нібито не
відповідало умовам договору, про що
вантажоодержувачем був складений акт
відбору проб №170 від 13.01.2012р.

14 січня 2011 року Вантажоодержувач
направив 2 телеграми на адресу ЦОФ
«Шахтарська» в якій повідомив, що
приймання палива зупинене та просив
направити представника для
переадресації вагонів (а.с.39).

14 січня 2012 року за участю представника
ЦОФ «Шахтарська» та Вантажоодержувач
був складений акт відбору проб №186 яким
встановлено, що вугілля за своїми
якісними характеристиками нібито не
відповідало умовам договору (а.с.40).

16 січня представниками
вантажоотримувача складено акт, в
якому зазначили, що дані хімічного
аналізу вугілля що надійшло 13.01.2012р. від
ДП «Шахтарськантрацит», вказані у
свідоцтві про якість не відповідають
якісним характеристикам хімічної
лабораторії СБ ТЕС, та вирішили
повернути 4 вагони з вугіллям
вантажовідправнику.

Проте, актів про встановлення факту
поставки неякісної продукції за
умовами договору, що визначений в
якості підстави позову, складеними
відповідно до вимог Інструкції П-7 за
участю представника відповідача,
складено не було і вони не надані
позивачем до матеріалів справи.

Листом від 16.01.2012р. №17-18/34 ДП
«Шахтарськантрацит» надало на адресу
Старобешевської ТЕС ПАТ
«Донбасенерго» гарантійний лист щодо
відшкодування залізничного тарифу,
оплати за користування вагонами та
всіх затрат, пов'язаних з поверненням
вагонів (а.с.43)

У позовній заяві позивач зазначив, що у
зв'язку з цим, вагони №№ 60821964, 65732349,
65751976, 67385138 були повернуті
Вантажовідправнику (Постчальнику) ДП
«Шахтарськантрацит» за залізничною
накладною № 52938743. За використання та
переадресацію вищевказаних вагонів
ПАТ «Донбасенерго» було сплачено
залізниці кошти у загальній сумі 12404,40
грн. з урахуванням ПДВ, що
підтверджується накопичувальною
карткою № 14010009 від 17.01.2012р., відомістю
про плату за користування вагонами
№ від 16.01.2012р. (а.с.45-46).

Рішенням господарського суду м. Києва
від 11.06.2013р. по справі № 910/8834/13 з
Державного підприємства «Вугілля
України» на користь Публічного
акціонерного товариства
«Донбасенерго» 26 336,16 (двадцять шість
тисяч триста тридцять шість грн. 16 коп.)
збитків з ПДВ та 1 720, 50 (одну тисячу
сімсот двадцять грн. 50 коп.) судового
збору. Всього 28 056,66грн. Під час розгляду
цієї справи, ухвалою суду від 30.05.2012року
ДП «Шахтарськантрацит» було залучено у
якості третьої особи на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору.

Зі змісту мотивувальної частини
рішення по справі № 910/8834/13 вбачається,
що на виконання умов договору №03-11/2-ЕН/2
від 25.06.2011р., укладеному між ВАТ
«Донбасенерго» (покупцем) та ДП
«Вугілля України» (продавцем),
продавець у січні 2011 року поставив
покупцю вугілля, якість якого не
відповідала показникам якості,
зазначеним у посвідченнях якості на
партії вугілля. Внаслідок неналежного
виконання умов цього Договору, суд
дійшов висновку про наявність у ДП
«Вугілля України» грошового
зобов'язання по сплаті на користь ВАТ
«Донбасенерго» 26 336,16 грн. суми витрат
за користування вагонами, які були
понесені покупцем.

Проте, ні в мотивувальній, ні в
резолютивній частині цього рішення не
зазначено чи було ДП
«Шахтарськантрацит»
вантажовідправником цієї партії
вугілля, за якими залізничними
накладними та в яких вагонах вугілля
було поставлене вантажоотримувачу.

Виконання Державним підприємством
"Вугілля України" рішення
господарського суду міста Києва від
11.06.2013р. у справі № 910/8834/13 нібито
підтверджується заявою від 31.07.2013 року
за № 1272/10 про припинення зобов'язань
зарахуванням зустрічних вимог на суму
36 397,68 грн., згідно п.5.2 якої,
«зобов'язання ДП «Вугілля України» по
виконанню грошового зобов'язання перед
ПАТ «Донбасенерго» на підставі рішення
суду № 910/8834/13 на суму у розмірі 28 056,66
грн. (п.2 заяви) припиняється
зарахуванням зустрічних вимог
повністю (а.с.53).

Крім того, позивач зазначає, що ДП
«Вугілля України», не отримавши у
власність від підприємства ДП
«Шахтарськантрацит» вугілля, понесло
витрати, оскільки оплатило, згідно з п.
7.5 Договору, вартість його перевезення
від Вантажовідправника до
Вантажоотримувача:

- згідно залізничної накладної № 52794724
коштами у розмірі 5 356, 00 грн. без ПДВ, а
з урахуванням ПДВ 6 427, 20 грн.;

- згідно залізничної накладної № 52748100
коштами у розмірі 5 356, 00 грн. без ПДВ, а
з урахуванням ПДВ 6 427, 20 грн..

Разом 12 854,40 грн. з ПДВ.

Вважає, що понесені збитки ДП «Вугілля
України становлять:

26 336, 16 грн. з ПДВ + 12 854, 40 грн. = 39 190, 56 грн.
з ПДВ, де:

26 336, 16 грн. з ПДВ - виконання судового
рішення № 910/8834/13 від 11.06.2013р.;

12 854, 40 грн. з ПДВ - вартість залізничного
тарифу від Вантажовіправника
(ст. Постніково) до Вантажоотримувача
(ст. Новий Світ).

Як стверджує позивач, у зв'язку з
поставкою неякісного вугілля нібито
саме відповідачем, ДП "Вугілля України"
зазнало збитків у розмірі 39190 грн. 56 коп.

Враховуючи наведене, позивач звернувся
до господарського суду Донецької
області із позовом про стягнення з
відповідача збитків у сумі 39190 грн. 56
коп. з ПДВ.

Спірні відносини, що склалися між
сторонами, регулюються, зокрема,
Цивільним кодексом України та
Господарським кодексом України.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
відшкодування збитків.

Пунктом 2 ст. 22 Цивільного кодексу
України встановлено, що збитками
визначаються втрати, яких особа
зазнала у зв'язку із знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права, а
також доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене.

Підставою для відшкодування збитків є
склад правопорушення, який включає
наступні фактори:

- наявність реальних збитків;

- вина заподіювача збитків;

- причинний зв'язок між діями або
бездіяльністю винної особи та
збитками.

Збитки - це витрати, зроблені
управленою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною у
відповідності до ст. 224 Господарського
кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу
України визначений вичерпний перелік
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення, зокрема:
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства; додаткові
витрати (штрафні санкції, сплачені
іншим суб'єктам, вартість додаткових
робіт, додатково втрачених матеріалів
тощо), понесені стороною, яка зазнала
збитків внаслідок порушення
зобов'язання другою стороною;
неодержаний прибуток (втрачена вигода),
на який сторона, яка зазнала збитків,
мала право розраховувати у разі
належного виконання зобов'язання
другою стороною; матеріальна
компенсація моральної шкоди у
випадках, передбачених законом,
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду
факт заподіяння йому збитків, розмір
зазначених збитків та докази
невиконання зобов'язань та
причинно-наслідковий зв'язок між
невиконанням зобов'язань та
заподіяними збитками. При визначенні
розміру збитків, заподіяних порушенням
господарських договорів, береться до
уваги вид (склад) збитків та наслідки
порушення договірних зобов'язань для
підприємства. Тоді як відповідачу
потрібно довести відсутність його вини
у спричиненні збитків позивачу.

Позивач при зверненні до суду із
позовом зазначав, що нібито поніс
збитки через невиконання саме
відповідачем умов договору в частині
здійснення поставки неякісного
вугілля відповідно до умов договору
№17-11/1-ЕН постачання вугільної
продукції від 19.04.2011р.

У відповідності до п. 3.1.10 договору,
якість вугілля постачальник засвідчує
сертифікатами якості та технологічних
властивостей і Технічними умовами
вуглевидобувних підприємств.

Як вбачається, в матеріалах справи
відсутній сертифікат якості вугілля.
Неналежна якість спірного вугілля не
підтверджена позивачем належними та
допустимими доказами по справі,
передбаченими сторонами в договорі,
зокрема, відсутні акти прийняття
продукції відповідно до вимог
Інструкції П-7. Так, позивачем не
доведено виконання ним належним чином
умов договору про прийняття продукції
за якістю у відповідності з вимогами
Інструкції П-7 та розділу 5 Договору, що
укладений сторонами в добровільному
порядку, без заперечень та зауважень.

Статтями 33, 34, 36 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень. Обставини справи, які
відповідно до законодавства, повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оскільки відповідач, ДП
«Шахтарськантрацит», у даній справі -
вантажовідправник за спірними
відправками, станція Постніково
Донецької залізниці (станція
відправлення) прийняла вагони з
вантажем до перевезення без зауважень
про його якість і за відсутності
посвідчення про якість вугілля в
партії та враховуючи, що в матеріалах
справи відсутні акти прийняття
продукції за якістю за нормами
Інструкції П-7, суд вважає, що позивач не
довів складової збитків та
необґрунтовано просить стягнути з
відповідача суму збитків у розмірі 39190
грн. 56 коп., які спричинені позивачу
саме з вини відповідача.

Стягнення з позивача збитків за іншим
рішенням суду не може вважатися тим
фактом, що не потребує доказуванню за
загальними правилами цивільного та
господарського законодавства,
оскільки господарським судом м. Києва
розглядався спір за умовами іншого
договору поставки. Крім того, зі змісту
мотивувальної частини рішення по
справі № 910/8834/13 не вбачається чи було
ДП «Шахтарськантрацит»
вантажовідправником цієї партії
вугілля, за якими залізничними
накладними та в яких вагонах вугілля
було поставлене вантажоотримувачу.

Також суд вважає, що вимога позивача
про стягнення збитків, які визначені
ним в позовній заяві, в тому числі, як
сплата сум відповідно до рішення по
справі № 910/8834/13, є необґрунтованою ще й
тому, що умовами договору №17-11/1-ЕН не
передбачено повернення саме таких
витрат відповідачем позивачу, а
наявність інших підстав для
застосування до відповідача
відповідальності у вигляді стягнення
збитків позивач суду не довів.

Таким чином, позивачем не доведено суду
всі складові факту понесення ним
збитків, тоді як відповідач довів суду
відсутність своєї вини у спричиненні
збитків позивачу, і підстави для
задоволення регресних вимог позивача і
застосування норм ст. 228 Цивільного
кодексу України відсутні.

Згідно статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене
господарський суд вважає, що позовні
вимоги "Вугілля України" є не
обґрунтованими, не підтвердженими
матеріалами справи, тому задоволенню
не підлягають.

Щодо розподілу витрати по сплаті
судового збору, суд зазначає наступне.

Порядок та правові засади справляння
судового збору, платників, об'єкти та
розміри ставок судового збору, порядок
сплати, звільнення від сплати та
повернення судового збору з 1 листопада
2011 року регулюється Законом України
«Про судовий збір» N 3674-VI від 08.07.2011 року
із змінами та доповненнями.

Позивачем до позовної заяви надано
платіжне доручення від 18.12.2013 року № 2104
про сплату судового збору з
призначенням платежу «судовий збір за
подачу позовної заяви до Госп. суду Дон.
обл., () про стягнення з ДП
«Шахтарськантрацит» суми збитків -
39190,56 грн.» у сумі 1720,50 грн.

Позовна заява Державного підприємства
«Вугілля України» відправлена на
адресу господарського суду Донецької
області - 04.02.2014 року, на адресу суду
надійшла 11.02.2014 року, проте згідно п. 2.1
ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» станом на
01.01.2014 року розмір ставки судового
збору за подання позовної заяви
майнового характеру - 2% від суми позову,
але не менше 1827 грн. та не більше 73080 грн.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 08.02.2014 року Державне
підприємство «Вугілля України» було
зобов'язано здійснити доплату судового
збору за подання позовної заяви до
господарського суду Донецької області
у розмірі 106 грн. 50 коп., доказ
здійснення доплати (платіжне
доручення, квитанцію, тощо) надати суду.

Виходячи з вищенаведеного, суд
приходить до висновку про стягнення з
ДП «Вугілля України» несплаченої
частини судового збору у розмірі 106 грн.
50 коп.

У зв'язку з відмовою у задоволенні
позову, судові витрати, сплачені
позивачем покладаються на ДП «Вугілля
України», відповідно до ст. 49 ГПК
України.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Державного
підприємства "Вугілля України" до
Державного підприємства
«Шахтарськантрацит" про стягнення
збитків у розмірі 39190 грн. 56 коп. -
відмовити.

Стягнути з Державного
підприємства "Вугілля України" (01601,
м.Київ, вул.. Б.Хмельницького, б.4, ) несплачену частину
судового збору у розмірі 106 (сто шість)
грн. 50 коп. в доход бюджету за
наступними реквізитами: отримувач
Київське УК/Київський р-н/22030001, банк
отримувача Головне управління
державної казначейської служби
України (ГУ ДКСУ) Донецькій області,
МФО 834016, , рахунок № 3006,
код бюджетної класифікації 22030001.

Рішення прийняте у нарадчій
кімнаті, його вступну та резолютивну
частини проголошено у судовому
засіданні 12 березня 2014 року.

Повний текст рішення складено та
підписано 17 березня 2014 року.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької
області набирає законної сили за
правилами, встановленими частиною 5
статті 85 Господарського
процесуального кодексу України та може
бути оскаржене до Донецького
апеляційного господарського суду в
порядку, передбаченому розділом ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України.

Суддя
Е.В. Зекунов