ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2014 р. Справа № 909/67/14

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Шіляк М. А., при
секретарі судового засідання Феденько
Н. М., розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Будівельна компанія

Комфортбуд-2"

вул. Автоливмашівська,
5В, м. Івано-Франківськ, 76018

до відповідача: Акціонерного
комерційного інноваційного банку
"УкрСиббанк"

вул. Січових Стрільців,
23, м. Івано-Франківськ, 76000

про визнання Додаткової угоди № 2 від
26.06.2008 р. до Кредитного договору
№ 0 від 31.07.2007 р., укладену між
Акціонерним комерційним інноваційним
банком "УкрСиббанк" та Товариством з
обмеженою відповідальністю "БК
"Комфортбуд-2" недійсною.

За участю представників сторін:

від відповідача: Ридай Н. В. -
представник (довіреність № 33-21/1668 від
22.01.2014 р);

від позивача представники не з'явилися.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду
Івано-Франківської області подано
позов Товариством з обмеженою
відповідальністю "Будівельна компанія
Комфортбуд-2" до Акціонерного
комерційного інноваційного банку
"УкрСиббанк" про визнання Додаткової
угоди № 2 від 26.06.2008 р. до Кредитного
договору № 0 від 31.07.2007 р., укладену
між Акціонерним комерційним
інноваційним банком "УкрСиббанк" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "БК "Комфортбуд-2"
недійсною.

Ухвалою господарського суду
Івано-Франківської області від 21.01.2014 р.
прийнято позовну заяву до розгляду,
порушено провадження у справі та
призначено розгляд справи в судовому
засіданні на 04.02.2014 р.

Ухвалами господарського суду
Івано-Франківської області від 04.02.2014 р.
та 25.02.2014 р. відкладено розгляд справи в
судових засіданнях на 25.02.2014 р. та 11.03.2014
р. відповідно.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, причин
неприбуття суду не повідомив, хоча був
належним чином повідомлений про дату,
час та місце судового розгляду справи,
що підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення (вх.
№ 3221/14 від 06.03.2014 р.). В обґрунтування
позовної заяви зазначено наступне.
Позивач вважає, що Додаткова угода № 2
від 26.06.2008 р. до Кредитного договору №
0 від 31.07.2007 р. підлягає визнанню
недійсною, оскільки від імені Позивача
підписана директором з перевищенням
повноважень. Також зазначив, що
відповідно до п. 7.6. Статуту Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Будівельна компанія Комфортбуд-2" (в
редакції, що діяла на момент підписання
Кредитного договору та Додаткової
угоди), прийняття рішення про укладення
правочинів (стосовно нерухомості,
активів, залучення коштів, надання
гарантій, позик, поруки, оренди,
безоплатної передачі майна або
відчуження іншим шляхом) віднесено до
компетенції зборів учасників
товариства. Однак, збори учасників
товариства не приймали рішення про
укладення вказаної Додаткової угоди,
на тих умовах, що зазначені в ній,
зокрема щодо встановлення відсоткової
ставки за користування кредитними
коштами на рівні 18%, а Статутом
товариства не передбачено право
директора товариства здійснювати
повноваження, що віднесені до
компетенції зборів учасників
товариства.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечив з
підстав викладених у запереченні на
позов та просив суд в позові відмовити.
В обґрунтування заперечень зазначено,
що відповідно до п. 7 п.п. 7.6. статуту
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Будівельна компанія
Комфортбуд-2", до компетенції зборів
учасників товариства входить
"прийняття рішення про укладення
правочинів стосовно господарської
діяльності на суму, що перевищує два
статутні капітали товариства.
Статутний капітал товариства, згідно п.
п. 5.1. становить 3 000 000,00 грн. (три
мільйона грн.). Вважає, що директор
товариства мав право укладати як
Кредитний договір, так і Додаткову
угоду до нього, оскільки це не
суперечило Статуту товариства та не
вимагало рішення зборів. Зазначив, що
позивач пропустив строк позовної
давності і звернувся з даним позовом до
суду з метою затягування вирішення
спору по іншій справі про стягнення
боргу за вказаним Кредитним договором.

Розглянувши матеріали справи із
врахуванням вимог ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, заслухавши пояснення
представника відповідача, оцінивши
докази у відповідності до ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України), суд
встановив наступне.

31.07.2007 р. між Акціонерним комерційним
інноваційний банком "УкрСиббанк" (далі -
Банк) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Будівельна компанія
Комфортбуд-2" (далі - Позичальник)
укладено Кредитний договір № 0
(далі - Кредитний договір).

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору
Банк (відповідач) зобов'язується надати
Позичальнику (позивачу), а Позичальник
(позивач) зобов'язується прийняти,
належним чином використовувати і
повернути Банку (відповідачу) кредит
(грошові кошти) у національній валюті
України в сумі 710 415,00 грн. (сімсот десять
тисяч чотириста п'ятнадцять гривень 00
копійок) в порядку і на умовах,
визначених цим Договором, із сплатою 16%
річних за використання кредитних
коштів та строком повернення до 29.07.2011
р. Кредитний договір від імені
Позичальника (позивача) підписано
директором товариства та вказано, що
він діє на підставі статуту
зареєстрованого виконавчим комітетом
Івано-Франківської міської ради 04.10.2004
р. із змінами та доповненнями від 30.06.2006
р. (далі - Статут товариства)

26.06.2008 р. між сторонами у справі
укладено Додаткову угоду № 2 до
Кредитного договору, згідно умов якої
збільшена процентна ставка з 16% до 18%
річних (далі - Додаткова угода).

Згідно до п. 1 Додаткової угоди сторони
домовились, що з 01.06.2008 р. за
використання кредитних коштів, а саме
строкової суми основного боргу, за
Договором встановлюється процентна
ставка в розмірі 18% річних, якщо інша
процентна ставка не буде встановлена
згідно умов Договору. Додаткова угода
від імені Позичальника (позивача)
підписана директором товариства та
вказано, що він діє на підставі Статуту
товариства.

Відповідно до п. 7.12. Статуту товариства
чинного на час укладення Додаткової
угоди, вбачається, що виконавчим
органом товариства є дирекція, яка
здійснює керівництво поточною
діяльністю товариства. На чолі
дирекції стоїть директор. Директор має
право, зокрема, укладати угоди та
чинити юридичні дії від імені
товариства стосовно господарської
діяльності на суму, що не перевищує два
статутні капітали товариства. Згідно п.
5.1. Статуту товариства, статутний
капітал становить 3 000 000,00 грн.

Пунктом 7.6. Статуту товариства
визначено, що до компетенції зборів
учасників товариства входить приймати
рішення про укладення правочинів, в
тому числі щодо залучення коштів, слід
застосовувати разом з іншим положенням
цього ж пункту про те, що збори
учасників товариства приймають
рішення про укладення правочинів
стосовно господарської діяльності на
суму, що перевищує два статутні
капітали.

Суд вважає позовні вимоги не
обґрунтованими виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 16
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України), одним із способів захисту
цивільного права може бути зокрема,
визнання правочину недійсним.

Згідно з статтею 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК
України.

Частиною 1 статті 203 ЦК України
встановлено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЦК України
юридична особа набуває цивільних прав
та обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону.
Порядок створення органів юридичної
особи встановлюється установчими
документами та законом.

Частиною 2 ст. 97 ЦК України органами
управління товариством є загальні
збори його учасників і виконавчий
орган, якщо інше не встановлено
законом.

Загальні збори учасників товариства
мають право приймати рішення з усіх
питань діяльності товариства, у тому
числі і з тих, що передані загальними
зборами до компетенції виконавчого
органу (ч. 1 ст. 98 ЦК України).

Частиною 1 статті 143 ЦК України
встановлено, що установчим документом
товариства з обмеженою
відповідальністю є статут. Статут
товариства з обмеженою
відповідальністю крім відомостей,
передбачених статтею 88 цього Кодексу,
має містити відомості про склад та
компетенцію органів управління і
порядок прийняття ними рішень.

Умови Додаткової угоди передбачають
зміну вже існуючих договірних
зобов'язань та безпосередньо не
стосуються залучення коштів, а також не
містять умов на суму, що перевищує два
статутні капітали товариства. Отже, суд
приходить до висновку, що укладення
Додаткової угоди входило до
повноважень директора, що
підтверджується також тим, що
Кредитний договір, до якого вносились
зміни спірною Додатковою угодою, від
імені товариства також укладено
директором. Позивачем не подано
доказів того, що Кредитний договір ним
оскаржувався і визнаний недійсним в
установленому законом порядку.

Судом не встановлено наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення).

За викладених обставин, беручи до уваги
матеріали справи, керуючись
вищезазначеними нормами
законодавства, суд приходить до
висновку про безпідставність та
недоведеність позовних вимог, а тому
відмовляє у задоволенні позову.

Щодо заявленої вимоги відповідача,
викладеної у запереченні на позов, про
застосування строку позовної давності,
суд зазначає наступне.

У відповідності до п. 2.2. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 10 від 29.05.2013 р. "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" визначено, що за
змістом частини першої статті 261 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

Посилання відповідача на пропуск
позовної давності не підлягає
застосуванню, оскільки судом не
встановлено порушення прав позивача.

За правилами встановленими ст. 49 ГПК
України, судовий збір слід залишити за
позивачем.

На підставі вищевикладеного у
відповідності до ст. 124 Конституції
України, ст. 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, ст. ст.
16, 92, 97, 98, 143, 203, 215 Цивільного кодексу
України та керуючись ст. 43, 49, 82
-85Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові Товариства з обмеженою
відповідальністю "Будівельна компанія
Комфортбуд-2" до Акціонерного
комерційного інноваційного банку
"УкрСиббанк" про визнання Додаткової
угоди № 2 від 26.06.2008 р. до Кредитного
договору № 0 від 31.07.2007 р., укладену
між Акціонерним комерційним
інноваційним банком "УкрСиббанк" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "БК "Комфортбуд-2"
недійсною відмовити.

Судовий збір залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 14.03.2014 р.

Суддя
М. А. Шіляк

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________ Каркузаєва Н. Ш. 14.03.2014 р.