ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2014 р.Справа № 922/5384/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Бринцева О.В.

при секретарі судового засідання Гула
Д.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Акціонерний комерційний
Промислово-інвестиційний банк", м. Київ
до Публічного акціонерного
товариства "Український
проектно-конструкторський інститут
машинобудівної та
верстатоінструментальної
промисловості ", м. Харків про
стягнення 8973,85 грн. за участю
представників сторін:

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

31 грудня 2013 року позивач - Публічне
акціонерне товариство "Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк", звернувся до господарського суду
Харківської області з позовною заявою
до відповідача - Публічного
акціонерного товариства "Український
проектно-конструкторський інститут
машинобудівної та
верстатоінструментальної
промисловості " про стягнення суми
основного боргу в розмірі 8500,00 грн.,
пені в сумі 280,00 грн., трьох процентів
річних - 192,82 грн., індексу інфляції - 1,03
грн., які виникли на підставі умов
договору про відкриття рахунків у
цінних паперах № Е-1/2012 від 16.01.2012. В
обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач посилається на
невиконання відповідачем умов
договору та положення 525, 526, 611, 625 ЦК
України.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 08.01.2014 року
було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її розгляд у
відкритому судовому засіданні на 23.01.2014
року о 12:30 годині.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 23.01.2014 року
розгляд справи було відкладено на
11.02.2014 року о 10:45 год.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 11.02.2014 року
розгляд справи було відкладено на
25.02.2014 року о 10:30 год.

Представник позивача в призначене
судове засідання 25.02.2014 року не
з'явився, вимоги ухвали суду не виконав,
про час та місце проведення судового
засідання був повідомлений належним
чином, про що свідчить поштове
повідомлення про вручення, з відміткою
про отримання 17.02.2014 року.

Представник відповідача в призначене
судове засідання 25.02.2014 року не
з'явився, вимоги ухвали суду не виконав,
причини неявки суду не відомі. Крім
того, до господарського суду
Харківської області 24.02.2014 року
повернулась ухвала суду від 11.02.2014 року,
з поштовою довідкою з відміткою "за
закінченням терміну зберігання".

Відповідно до положень Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" №18,
відповідно до якої зазначено, що
місцезнаходження юридичної особи або
місце проживання фізичної особи -
підприємця визначається на підставі
відомостей, внесених до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців (стаття 17
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців").

Також у Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" №18 зазначено, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

На підставі вищевикладеного суд дійшов
висновку про належне повідомлення
учасників процесу про час та місце
судового засідання.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає,
що ним вжито всі заходи для належного
повідомлення сторін про час та місце
розгляду справи, тому вважає за можливе
розглядати справу за відсутності
представника позивача та відповідача
за наявними в справі матеріалами, як
передбачено статтею 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, повністю,
всесторонньо, за своїм внутрішнім
переконанням, яке ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом, оцінивши надані
сторонами докази та надаючи правову
кваліфікацію викладеним обставинам
справи з урахуванням фактичних та
правових підстав позовних вимог
учасників судового процесу,
користуючись принципом об'єктивної
істини, принципами добросовісності,
розумності та справедливості суд
виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Зокрема, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків є договори
та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174
Господарського кодексу України
господарський договір є підставою
виникнення господарських зобов'язань.

16 січня 2012 року між Публічним
акціонерним товариством "Акціонерний
комерційний Промислово-інвестиційний
банк", м. Київ (позивачем) та Публічним
акціонерним товариством "Український
проектно-конструкторський інститут
машинобудівної та
верстатоінструментальної
промисловості", м.Харків (відповідачем)
було укладено Договір № Е-1/2012 про
відкриття рахунків у цінних паперах
власникам іменних цінних паперів
випуску, що дематеріалізується
(Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору, емітент
(відповідач) доручив, а зберігач
(позивач) прийняв на себе зобов'язання
щодо відкриття та ведення рахунків у
цінних паперах власникам цінних
паперів, які є зареєстрованими особами
в реєстрі власників іменних цінних
паперів на дату припинення ведення
реєстру випуску, що дематеріалізується
(надалі - Власники). Відкриття та
ведення рахунків за цим Договором
здійснюється Зберігачем відповідно до
чинного законодавства України,
внутрішніх документів та тарифів
Зберігача.

Відповідно до п.10.1. Договору, договір
набуває чинності з моменту його
підписання сторонами та діє
безстроково.

Відповідно до п. 3.1.6. Договору,
відповідач взяв на себе зобов'язання
оплачувати послуги позивача по
проведенню депозитарних операцій за
цим Договором, згідно з тарифами
позивача, викладеними в Додатку 1 до
Договору, в порядку, передбаченому цим
Договором.

Пунктом 5.2. Договору передбачено, що
винагорода за надання депозитарних
послуг за поточний місяць
нараховується Позивачем останнього
робочого дня поточного місяця та
сплачується Відповідачем щомісячно до
20 (двадцятого) числа наступного місяця.

З матеріалів справи вбачається, що сума
боргу відповідача перед позивачем за
Договором № Е-1/2012 від 16.01.2012р. за період
з 31.07.2012р. по 30.08.2013р. згідно виставлених
актів-рахунків становить 8500,00 грн., про
що свідчать копії актів-рахунків: №
Д-0001787 від 31.07.2012р. на 2000,00грн.; № Д-002301
від 28.09.2012р. на 1000,00 грн.; № Д-002540 від
31.10.2012р. на 500,00 грн.; № Д-002749 від 30.11.2012р.
на 500,00 грн.; № Д-003122 від 29.12.2012р. на 500,00
грн.; № Д-00275 від 31.01.2013р. на 500,00 грн.; №
Д-00525 від 28.02.2013р. на 500,00 грн.; № Д-00925 від
29.03.2013р. на 500,00 грн.; № Д-001164 від 30.04.2013р.
на 500,00 грн.; № Д-001485 від 31.05.2013р. на 500,00
грн.; № Д-001743 від 27.06.2013р. на 500,00 грн.; №
Д-001952 від 31.07.2013р. на 500,00 грн.; № Д-002246 від
30.08.2013р. на 500,00 грн. (арк.с. 15-27)

Статтею 526 Цивільного кодексу України,
ст. ст. 193, 198 Господарського кодексу
України, передбачено, що зобов'язання
повинні виконуватись належним чином і
у встановлений строк відповідно до
умов і порядку укладеного між
сторонами договору та вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк
(термін).

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК
України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 525 ЦК
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, зміст договору складається з
умов, які визначаються на розсуд та за
погодженням сторін, та умов, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства, договір
укладений (підписаний сторонами) є
обов'язковим для виконання кожної із
сторін.

З матеріалів справи вбачається, що
листом № 16-1/2-414 від 29.12.2012р. позивач
повідомив відповідача про наявність
заборгованості у розмірі 4500,00 грн.. Крім
того, вказаний лист містив в собі
вимогу протягом 7 (семи) робочих днів з
дати отримання даного листа здійснити
оплату наданих послуг.

Крім того, 05 липня 2013 року на адресу
відповідача було направлено претензію
№16-3/17-104 від 04.07.2013р. на суму 11587,50 грн. з
вимогою сплатити суму заборгованості
протягом 7(семи) робочих днів з моменту
отримання претензії в повному обсязі.
Проте, відповіді на вказану претензію
відповідачем не надано та
заборгованість сплачено не було.

Як вбачається з матеріалів справи,
станом на 18 жовтня 2013 року відповідач
умови Договору № Е-1/2012 про відкриття
рахунків у цінних паперах власникам
іменних цінних паперів випуску, що
дематеріалізується від 16.01.2012р. не
виконав, оплату наданих послуг не
здійснив та суму заборгованості не
сплачено. За таких обставин та
враховуючи доведеність факту
порушення відповідачем умов діючого
законодавства та умов договору, суд
знаходить що сума заборгованості за
Договором № Е-1/2012 від 16.01.2012р., є
обґрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню у повному обсязі в розмірі
8500,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 548 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
законом або договором.

Крім того, позивач заявив до стягнення
з відповідача, інфляційні нарахування
суми заборгованості у розмірі 1,03 грн., 3%
річних у розмірі 192,82 грн., пеню в
розмірі 280,00 грн.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

При цьому, передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Перевіривши нарахування надані
позивачем інфляційних нарахувань суми
заборгованості у розмірі 1,03 грн., 3%
річних у розмірі 192,82 грн., суд приходить
до висновку, що даний розрахунок не
суперечить вимогам чинного
законодавства, нарахований вірно, з
урахуванням чого позовні вимоги в цій
частині підлягають задоволенню
повністю.

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення
зобов'язання встановлені статтею 611
Цивільного кодексу України. Відповідно
до частини 1 вказаної статті, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 7.7. вищевказаного договору
за порушення умов та терміну оплати, що
передбачені пунктами 5.1. - 5.7. розділу 5
вказаного Договору, Відповідач
виплачує за вимогою Позивача пеню у
розмірі 0,5 відсотків від несплаченої
суми за кожен день прострочки.

Перевіривши нарахування надані
позивачем пені в розмірі 280,00 грн., суд
приходить до висновку, що даний
розрахунок не суперечить вимогам
чинного законодавства, нарахований
вірно, з урахуванням чого позовні
вимоги в цій частині підлягають
задоволенню повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст. 49 ГПК України
та постановою № 18 від 26.12.2011 р. Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції". Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, судові витрати покладаються на
відповідача в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 549, 610, 625, 626, 662, 692, 712
Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 173,
174, 193, 216, 217, 230, 231, 232 Господарського
кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 49,
75, ст.ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Український
проектно-конструкторський інститут
машинобудівної та
верстатоінструментальної
промисловості ", м. Харків (61057, м.
Харків, вул. Пушкінська, 32, ) на користь Публічного
акціонерного товариства "Акціонерний
комерційний Промислово-інвестиційний
банк", м. Київ (01001, м. Київ, пров.
Шевченка, 12, ) суму
основного боргу в розмірі 8500,00 грн.,
пеню в сумі 280,00 грн., трьох процентів
річних - 192,82 грн., індексу інфляції - 1,03
грн. та судовий збір в розмірі 1720,50 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 03.03.2014 р.

Суддя О.В. Бринцев

справа № 922/5384/13