ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2014 р.Справа № 924/8/14

Господарський суд Хмельницької
області у складі:

судді Субботіної Л.О., розглянувши
матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Рокитнянський цукровий
завод" смт.Рокитне Київської області

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Русь" ДМ м. Шепетівка
Хмельницької області

про стягнення 29 696, 29 грн., в тому числі 21
052,80 грн. - основний борг, 7203,73 грн. - пеня,
1439,76 грн. - 3 % річних

Представники сторін: не з'явилися

В судовому засіданні відповідно до ч. 2
ст. 85 ГПК України проголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся з позовом
до суду про стягнення з відповідача
29696,29 грн. В обґрунтування позову
зазначає, що згідно усного договору по
видатковій накладній №Р-051902 від
19.05.2011р. відповідачу було відпущено
тукосуміш 8:26:26 в кількості 4,0 тонни на
суму 21052,80 грн. з урахуванням ПДВ. Даний
товар був отриманий уповноваженою
особою відповідача Андросюком В.В. на
підставі довіреності від 18.05.2011р. серія
ЯКН№752036.

На адресу відповідача був направлений
акт звірки розрахунків №Р-003003 за вих.292
від 17.02.2012р. та лист про повернення
заборгованості за №578 від 01.06.2012р. Даний
акт звірки розрахунків відповідачем на
адресу позивача не повернутий, а лист
залишений без відповіді. Позивач
направляв на адресу відповідача
претензію від 04.04.2013р. за №217, яка
залишена без задоволення.

На момент звернення з позовом до суду
заборгованість відповідача перед
позивачем становить 21 052,80 грн. В зв'язку
з порушенням відповідачем своїх
зобов'язань позивач нарахував 7203,73 грн.
пені та 1439,76 грн. - 3 % річних.

Також у поясненнях на відзив позивач
вказує, що тукосуміш NPK 8:26:26 відноситься
до комплексних мінеральних добрив для
осінньо-польових робіт. Відповідно до
п. 11 ст. 9 Закону України "Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності"
ліцензуванню підлягають оптова,
роздрібна торгівля пестицидами та
агрохімікатами (тільки регуляторами
росту рослин). Однак, відповідачем не
доведено приналежності тукосуміші до
регулятора росту рослин, як і не
доведено заперечень стосовно ціни
товару, зважаючи на підпис
уповноваженого представника у
видатковій накладній Р-051902 від 19.05.2011р.

Представник позивача у попередньому
судовому засіданні позовні вимоги
підтримував в повному обсязі.

До початку розгляду справи на адресу
суду позивач надіслав заяву про
уточнення до позовної заяви, в якій
вказує, що позивачем помилково було
об'єднано у прохальній частині
позовної заяви вимоги щодо пені та 3 %
річних в загальну суму 8643,49 грн., в той
час як в самому змісті позовної заяви
та розрахунку до неї наведено окреме
обґрунтування та розмір пені і 3 %
річних. Тому просить суд стягнути з
відповідача 29 696, 29 грн., в тому числі
21052,80 грн. - основний борг, 7203,73 грн. -
пеня, 1439,76 грн. - 3 % річних.

Судом враховується, що в даній заяві
позивачем не змінено предмету та
підстав позову, а також розміру
заявлених до стягнення сум, тому
вказана заява судом приймається.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки не повідомив. У письмовому
відзиві на позов зазначає, що
твердження позивача про існування між
ним та відповідачем правовідносин
купівлі-продажу і ухилення з боку ТОВ
"Русь" Д від їх виконання, нарахування
штрафних санкцій є необґрунтованим.
Вказує, що тукосуміш віднесена до
категорії хімічних добрив і є
токсичною. Діяльність з оптової та
роздрібної торгівлі пестицидами та
агрохімікатами (тільки регуляторами
росту рослин) проводиться на підставі
ліцензії. Позивач не володіє такою
ліцензією. Крім того, зважаючи на
приписи п. 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України
правочин між юридичними особами
належить вчиняти у письмовій формі, в
той час як позивач посилається на усний
договір. Також позивач вказує на
необґрунтованість ціни позову. Тому
просить у позові відмовити.

Судом під час розгляду матеріалів
справи встановлено наступне:

Згідно накладної № Р-051902 від 19.05.2011р.,
податкової накладної № 30 від 19.05.2011р.
відповідачу було відпущено тукосуміш
8:26:26 в кількості 4,0 тонни на суму 21 052,80
грн. з урахуванням ПДВ.

Даний товар був отриманий
уповноваженою особою відповідача
Андросюком В.В. на підставі довіреності
від 18.05.2011р. серія ЯКН№752036.

Позивачем був направлений акт звірки
розрахунків №Р-003003 за вих.292 від 17.02.2012р.
та лист про повернення заборгованості
за №578 від 01.06.2012р. Однак, даний акт
звірки розрахунків відповідачем на
адресу позивача не повернутий, а лист
залишений без відповіді.

Позивач неодноразово звертався до
відповідача з вимогами сплатити
заборгованість, що є предметом спору
(претензія № 214 від 04.04.2013р., лист № 265
від 26.04.2013р.), які залишені останнім без
задоволення. Тому позивач звернувся до
суду із даним позовом за захистом своїх
порушених прав та інтересів.

В зв'язку з простроченням виконання
грошового зобов'язання, позивач
нарахував відповідачу згідно ст. 3
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" пеню в розмірі 7 203,73 грн. та
у відповідності до ст.625 ЦК України 3 %
річних в розмірі 1 439,76 грн. за період з
01.06.2011р. по 19.12.2013р.

Аналізуючи надані по справі докази,
оцінюючи їх в сукупності, судом до
уваги приймається наступне:

Згідно з абз.2 ч.1 ст.175 Господарського
кодексу України майнові зобов'язання,
які виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174
ГК України господарські зобов'язання
можуть виникати, зокрема з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод,
не передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Частиною 1 статті 181 ГК України
визначено, що господарський договір за
загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками.
Допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

Правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Правочин, для
якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма, вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків (п. п. 1, 2
ст. 205 ЦК України).

Пунктом 1 ст. 206 ЦК України передбачено,
що усно можуть вчинятися правочини, які
повністю виконуються сторонами у
момент їх вчинення, за винятком
правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

В силу зобов'язання боржник
зобов'язаний вчинити на користь
кредитора певну дію, в тому числі
сплатити борг, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173
ГК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Як вбачається з правовідносин, що
виникли між сторонами їм притаманні
ознаки, що характеризують цивільні
відносини, які виникають з договорів
купівлі-продажу. Так, позивач передав
відповідачу товар (тукосуміш 8:26:26), що
підтверджується накладною №Р-051902 від
19.05.2011р. та довіреністю від 18.05.2011р.
серія ЯКН№752036., а відповідач
зобов'язався сплатити за нього певну
грошову суму.

Пунктом 1 ст.692 ЦК України передбачено,
що покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Згідно з п.3 ст. 692 ЦК України у разі
прострочення оплати товару продавець
має право вимагати оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ст. 193 ГК України та ст.ст. 525,
526 ЦК України визначено, що зобов'язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язань або
їх зміна не допускається.

Невиконання зобов'язання або виконання
з порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання)
стаття 610 ЦК України визначає як
порушення зобов'язання. Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідачем не подано в матеріали
справи доказів на підтвердження оплати
заборгованості, що є предметом спору,
та не спростовано факту отримання
товару. При цьому, зважаючи на приписи
ч. 1 ст. 627 ЦК України, якою закріплений
принцип свободи договору, прийняття
відповідачем товару без будь-яких
заперечень свідчить про погодження між
сторонами ціни товару.

Тому враховуючи приписи ст. 33 ГПК
України, в силу яких кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог і заперечень, позовні вимоги про
стягнення 21 052,80 грн. основного боргу
заявлені правомірно, є обґрунтованими
та підлягають задоволенню.

Доводи відповідача з приводу
відсутності у позивача ліцензії для
здійснення діяльності у сфері торгівлі
пестицидами та агрохімікатами судом до
уваги не приймаються з огляду на те, що
згідно п. 7 ч. 3 ст. 9 Закону України "Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності"
ліцензуванню підлягають такі види
господарської діяльності, як торгівля
пестицидами та агрохімікатами (тільки
регуляторами росту рослин).

Статтею 1 Закону України "Про пестициди
і агрохімікати" визначено, що
агрохімікати - органічні, мінеральні і
бактеріальні добрива, хімічні
меліоранти, регулятори росту рослин та
інші речовини, що застосовуються для
підвищення родючості грунтів,
урожайності сільськогосподарських
культур і поліпшення якості
рослинницької продукції.

Відповідно до переліку пестицидів і
агрохімікатів, дозволених до
використання в Україні, складеного
Міністерством екології та природних
ресурсів України, від 29.12.2000р.,
тукосуміш є добривом.

Отже, зважаючи на вищевикладені
приписи законодавства торгівля
добривом (тукосуміш) не підлягає
ліцензування.

Згідно з ст. 216 ГК України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

За приписами ч. 1 ст. 230 ГК України, п. 3 ч. 1
ст. 611 ЦК України у разі порушення
правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити штрафні
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня).

Пунктом 4 ст. 231 ГК України передбачено,
що у разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст. 551 ЦК України
визначено, якщо предметом неустойки є
грошова сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства.

Якщо у вчиненому сторонами правочині
розмір та базу нарахування пені не
визначено або вміщено умову (пункт) про
те, що пеня нараховується відповідно до
чинного законодавства, суму пені може
бути стягнуто лише в разі, якщо
обов'язок та умови її сплати визначено
певним законодавчим актом (п. 2.1
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань").

Згідно ст. 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують
на користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України,
що діяла у період, за який сплачується
пеня (ст. 3 даного Закону).

Таким чином, вищевказаний Закон
встановлює лише граничний розмір пені,
який може бути застосованим за умови
погодження між сторонами у вчиненому
правочині розміру та бази нарахування
пені.

Судом враховується, що позивачем не
подано в матеріали справи будь-яких
доказів на підтвердження досягнення
домовленості із відповідачем щодо
застосування до останнього
відповідальності за невиконання
зобов'язань у вигляді сплати пені, тому
позовні вимоги про стягнення 7203,73 грн.
пені є безпідставними та не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 3 %
річних в розмірі 1439,76 грн. за період з
01.06.2011р. по 19.12.2013р. Проаналізувавши
поданий розрахунок, суд вважає, що
позивачем правомірно нараховано
відповідачу 3% річних у заявленому до
стягнення розмірі.

Отже, позовні вимоги підлягають
задоволенню в розмірі 22 492,56 грн., в тому
числі 21052,80 грн. - основний борг, 1439,76 грн.
- 3 % річних. У стягненні 7203,73 грн. пені
слід відмовити.

Згідно ст. 49 ГПК України витрати по
оплаті судового збору покладаються на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 12, 44, 49, 82-84, 115, 116
Господарського процесуального
кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного
товариства "Рокитнянський цукровий
завод" смт.Рокитне Київської області до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Русь" ДМ м.Шепетівка
Хмельницької області про стягнення 29
696, 29 грн., в тому числі 21 052,80 грн. -
основний борг, 7203,73 грн. - пеня, 1439,76 грн. -
3 % річних задовольнити частково.

Стягнути Товариства з обмеженою
відповідальністю "Русь" ДМ (Хмельницька
обл.., м.Шепетівка, вул. Тургєнєва, 10, код
36334988) на користь Публічного
акціонерного товариства
"Рокитнянський цукровий завод"
(Київська обл., смт.Рокитне,
вул.Ентузіастів, 152, код 00372434) 21052,80 грн.
(двадцять одна тисяча п'ятдесят дві
гривні 80 коп.) основного боргу, 1439,76 грн.
(одна тисяча чотириста тридцять дев'ять
гривень 76 коп.) 3 % річних, 1 383,81 грн. (одна
тисяча триста вісімдесят три гривні 81
коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

У стягненні 7203,73 грн. пені відмовити.

Повне рішення складено 06.03.2014р.

Суддя
Л.О. Субботіна

Віддрук. 3 прим. :

1 - до справи,

2 - позивачу (Киівська обл., смт. Рокитне,
вул. Ентузіастів, 6).

3 - відповідачу (Хмельницька
обл., м. Шепетівка, вул. Тургєнєва, 10).

Всім простим листом.