КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2014 р. Справа№ 910/20652/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Сітайло Л.Г.

Мальченко А.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Залунін К.В. - дов. №
91/2013/10/01-3 від 01.10.2013р.

від третьої особи - 1: не з'явились

від третьої особи - 2: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Київенерго» на рішення
Господарського суду міста Києва від
29.11.2013р. (повний текст підписано 02.12.2013р.)

у справі № 910/20652/13 (суддя Шкурдова
Л.М.)

за позовом Приватного акціонерного
товариства «Акціонерна страхова

компанія «Інго Україна»
(позивач)

до Публічного акціонерного
товариства «Київенерго» (відповідач)

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача

1) Київська міська
державна адміністрація (третя особа - 1)

2) Київська міська рада
(третя особа - 2)

про стягнення 39 255, 81 грн.

В судовому засіданні 12.03.2014р.
відповідно до ст. ст. 85, 99
Господарського процесуального кодексу
України оголошено вступну та
резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2013р. Приватне акціонерне
товариство «Акціонерна страхова
компанія «Інго Україна» звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Публічного акціонерного
товариства «Київенерго» про
відшкодування шкоди в порядку регресу
в розмірі 39 255, 81 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
29.10.2010р. на перехресті вул. А. Барбюса та
вул. Ковпака у м. Києві через прорив
металевої труби тепломережі, яка
знаходиться на балансі ПАТ
«Київенерго», пошкоджено автомобіль
марки «Dacia Logan», д. н. НОМЕР_1, який
належить ОСОБА_4, а позивач, виконуючи
взяті на себе зобов'язання за договором
страхування наземних транспортних
засобів № 330585743 від 02.04.2009р., укладеним з
ОСОБА_4, виплатив суму страхового
відшкодування в розмірі 39 255, 81 грн., у
зв'язку з чим звернувся до відповідача
з вимогою відшкодувати в порядку
регресу виплачену суму.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 29.11.2013р. у справі № 910/20652/13
позов задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства «Київенерго» на користь
Приватного акціонерного товариства
«Акціонерна страхова компанія «Інго
Україна» 39 255, 81 грн. страхового
відшкодування в порядку регресу, 1 720,
50 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, відповідач звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить оскаржуване
рішення скасувати та прийняти нове,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована
порушенням судом норм процесуального
та матеріального права, зокрема, судом
не взято до уваги те, що причиною аварії
стала природна зношеність тепломережі,
а відповідно до ч. 2 п. 2.1.4 Угоди з КМДА
передбачено, що АК «Київенерго» не
відповідає за погіршення майна, якщо це
сталося внаслідок його нормального
зношення, а тому відсутня вина
відповідача в завданні збитків
позивачеві.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Київенерго» передано на розгляд судді
Скрипці І.М.

Розпорядженням В.о. Голови Київського
апеляційного господарського суду від
25.12.2013р. для розгляду справи № 910/20652/13
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий-суддя Скрипка І.М., судді -
Зеленін В.О., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 25.12.2013р.
колегією суддів в зазначеному складі
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено до розгляду
на 20.02.2014р.

У відзиві на апеляційну скаргу та
поясненнях до неї представник позивача
заперечував проти доводів апеляційної
скарги та просив її відхилити з підстав
необґрунтованості.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 20.02.2014р. у
відповідності до ст. 77 ГПК України
розгляд справи відкладено на 12.03.2014р.,
продовжено строк розгляду справи на 15
днів, а також залучено до участі у
справі в якості третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача - Київську
міську державну адміністрацію та
Київську міську раду.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 12.03.2014р., у
зв'язку з участю судді Зеленіна В.О. у
розгляді інших справ, сформовано
судову колегію у складі: головуючий
суддя - Скрипка І.М., судді - Сітайло Л.Г.,
Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 12.03.2014р.
колегією суддів в зазначеному складі
апеляційну скаргу прийнято до
провадження.

Представник відповідача в судовому
засіданні апеляційної інстанції
12.03.2014р. вимоги апеляційної скарги
підтримав, просив її задовольнити,
оскаржуване рішення скасувати та
прийняти нове, яким в задоволенні
позову відмовити повністю.

Представники позивача, третіх осіб - 1
та 2 в судове засідання апеляційної
інстанції 12.03.2014р. не з'явились, про
день, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином, причини
неявки суду не повідомили, у зв'язку з
чим колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу у їх відсутність за
наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101
Господарського процесуального кодексу
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК
України.

Колегія суддів, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, заслухавши пояснення
представника відповідача, перевіривши
правильність застосування
господарським судом при прийнятті
оскарженого рішення норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, а
рішення підлягає залишенню без змін
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 02.04.2009р. між
Закритим акціонерним товариством
«Акціонерна страхова компанія «Інго
Україна», яке в подальшому було
перейменоване на Приватне акціонерне
товариство «Акціонерна страхова
компанія «Інго Україна», як
страховиком та ОСОБА_4, як
страхувальником було укладено договір
№ 330585743 страхування наземних
транспортних засобів (надалі - договір),
у відповідності до умов якого
предметом страхування є майнові
інтереси страхувальника, пов'язані з
володінням, користуванням і
розпорядженням автомобілем «Dacia Logan», д.
н. НОМЕР_1.

Як вбачається з постанови Печерського
РУ ГУМВС України в м. Києві від 05.11.2010р.
про відмову в порушенні кримінальної
справи за ст. 194 КК України, 29 жовтня 2010р.
приблизно о 13 год. 10 хв. на розі вул.
А.Барбюса та вул. Ковпака у м. Києві
через порив металевої труби
тепломережі було пошкоджено
автомобіль «Dacia Logan», д. н. НОМЕР_1, який
належить ОСОБА_4. Зокрема, зазначено про
пошкодження: кузов автомобіля та дах в
подряпинах та вм'ятинах, розбито заднє
оглядове скло та обидва дзеркала
заднього виду.

Внаслідок пориву труби тепломережі
застрахованому транспортному засобу
«Dacia Logan», д. н. НОМЕР_1, було завдано
механічних пошкоджень, що
підтверджується довідкою Печерського
РУ ГУ МВС України в м. Києві від 02.11.2010р.
(а. с. 17).

Згідно Звіту № 05Б/11/10 від 09.11.2010р. про
оцінку вартості матеріальної шкоди,
завданої власнику КТЗ, вартість
матеріального збитку, завданого
власнику автомобіля «Dacia Logan», д. н.
НОМЕР_1, складає 33 273, 57 грн.

При цьому, договором № 330585743 від 02.04.2009р.
було передбачено виплату страхового
відшкодування без врахування зносу на
деталі та вузли, що підлягають заміні в
ході ремонту ТЗ з урахуванням положень
п.6.5. 6.6. цього договору.

Позивач, виконуючи свої зобов'язання за
договором страхування наземних
транспортних засобів № 330585743 від
02.04.2009р., на підставі заяви
страхувальника про виплату страхового
відшкодування, рахунку №АВ05-11/10 від
17.11.2010р. на суму 39 828, 96 грн., сформованих
страхових актів № 55766 від 29.12.2010р. та №
56488 від 18.02.2011р., здійснив виплату 39 255, 81
грн. страхового відшкодування, що
підтверджується платіжним дорученням
№ 12439 від 30.12.2010р. на суму 38 255, 81 грн. та
видатковим касовим ордером № 833 від
11.03.2011р. на суму 1 000, 00 грн. (належним
чином завірені копії наявні в
матеріалах справи (а. с. 51-52).

Статтею 27 Закону України «Про
страхування» та статтею 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Згідно ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу
України особа, яка відшкодувала шкоду,
завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Згідно ч. ч. 1-2 ст. 1187 Цивільного кодексу
України джерелом підвищеної небезпеки
є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо - і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Звертаючись до суду із даним позовом,
позивач просив стягнути з відповідача
на його користь у відповідності до ст.
ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України 39
255, 81 грн. страхового відшкодування,
оскільки пошкодження автомобіля «Dacia
Logan», д. н. НОМЕР_1, сталося у зв'язку з
неналежним утриманням відповідачем
теплової мережі, що перебуває на його
балансі, внаслідок прориву якої і було
пошкоджено застрахований позивачем
автомобіль.

З матеріалів справи вбачається, що
пошкодження автомобіля «Dacia Logan», д. н.
НОМЕР_1, (у вигляді розбитих обох
дзеркал заднього виду. Заднього скла,
задніх ліхтарів, деформованого
заднього номерного знаку, подряпин та
вм'ятин кузова автомобіля, залиття
салону водою), який належить ОСОБА_4 та
застрахований позивачем, сталося через
прорив тепломережі на розі вул.
А.Барбюса та вул. Ковпака у м. Києві
(постанова Печерського РУ ГУ МВС
України в м. Києві про відмову в
порушенні кримінальної справи від
05.11.2010р.).

Вказана труба теплопостачання
знаходиться у володінні та
користуванні відповідача, що ним не
заперечується, на підставі Угоди щодо
реалізації проекту управління та
реформування енергетичного комплексу
м. Києва від 27.09.2001 з урахуванням
додаткових угод, укладених між
сторонами.

Так, 27.09.2001р. на підставі рішень
Київради від 21.12.2000 № 128/1105, № 129/1106 та №
131/1108, між Київською міською державною
адміністрацією (Адміністрація) та
Акціонерною енергопостачальною
компанією «Київенерго»
(Енергопостачальник), правонаступником
якої є відповідач, укладено Угоду щодо
реалізації проекту управління та
реформування енергетичного комплексу
м. Києва (надалі - Угода).

В подальшому, сторонами були укладені
25.11.2002р. - Додаток № 1 до Угоди від
27.09.2001р. щодо реалізації проекту
управління та реформування
енергетичного комплексу м. Києва,
28.09.2006р., 29.12.2006р., 30.04.2007р. - додаткові
угоди про внесення змін та доповнень до
Угоди від 27.09.2001р.

Пунктом 5.1 в редакції Додаткової угоди
від 30.04.2007р. про внесення змін та
доповнень до Угоди, передбачено, що
Угода набуває чинності з моменту її
підписання повноважними
представниками обох сторін і
скріплення печатками сторін і діє до 31
грудня 2017 року.

Доказів на підтвердження припинення
Угоди суду не надано, а отже на час
виникнення спірних правовідносин, вона
є чинною та обов'язковою для
Адміністрації (третя особа) та
Енергопостачальника (відповідача).

Згідно п. 1.1 Угоди (в редакції
додаткової угоди від 30.04.2007р.)
Адміністрація передає
Енергопостачальнику, а
Енергопостачальник приймає майно, що
відноситься до комунальної власності
територіальної громади м. Києва,
перелік якого наведено у додатку 1,
додатку 2 та додатку 3 до цієї Угоди
(надалі - майно), у володіння та
користування з обмеженням
правомочності розпорядження щодо
майна за згодою власника, відповідно до
умов цієї Угоди та вимог діючого
законодавства. Майно, що є предметом
цієї Угоди, обліковується на балансі
Енергопостачальника (відповідача).

Пунктом 2.1.4 Угоди (в редакції
додаткової угоди від 30.04.2007р.) сторони
погодили, що відповідач зобов'язаний
здійснювати ефективні дії щодо
експлуатації, відновлення та
збереження майна, завершення
будівництва об'єктів незавершеного
будівництва в терміни, визначені
проектно-кошторисною документацією.
Розмір грошових коштів, необхідних для
здійснення вищезазначених дій,
визначається відповідно до
розрахунків на кожний наступний
календарний рік, що проводиться
спільно з Адміністрацією.
Енергопостачальник не відповідає за
погіршення майна, якщо це сталося
внаслідок його нормального зношення,
згідно вимог чинного законодавства
України.

Згідно п. п. 2.1.5, 2.1.7, 2.1.8 Угоди
Енергопостачальник (відповідач)
зобов'язується забезпечувати
надійність виробництва,
транспортування, розподілу і
постачання енергоносіїв, нести повну
відповідальність за збереження,
експлуатацію, реконструкцію та ремонт
майна, відповідно до чинного
законодавства відшкодовувати за
рахунок власних коштів збитків, якщо
майну заподіяна шкода з вини
Енергопостачальника.

Відповідно до п. 2.1.13 Угоди
Енергопостачальник також зобов'язався
застрахувати майно та інші ризики,
пов'язані з управлінням ним, у
встановленому чинним законодавством
порядку, на термін дії цієї Угоди на
користь Адміністрації.

Таким чином, з огляду на умови Угоди,
приймаючи майно, відповідач взяв на
себе обов'язок ефективно його
експлуатувати, відновлювати, зберігати
та поліпшувати, а також нести повну
відповідальність (перед Київською
міською державною адміністрацією) за
збереження, експлуатацію,
реконструкцію та ремонт майна і
застрахувати майно та інші ризики,
пов'язані з управлінням ним.

На виконання умов Угоди Київська
міська державна адміністрація
передала, а відповідач прийняв майно
згідно додатків 1, 2, 3, про що підписано
без заперечень відповідні акти.

До складу майна, що передана
відповідачу за Угодою також увійшла
мережа теплопостачання (труба), що
знаходиться на розі вул. А.Барбюса та
вул. Ковпака у м. Києві.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу
України правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Особливим видом права власності є
право довірчої власності, яке виникає
внаслідок закону або договору
управління майном.

Згідно ст. 144 Господарського кодексу
України майнові права та майнові
обов'язки суб'єкта господарювання
можуть виникати, зокрема, з угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Відповідно до ст. 136 Господарського
кодексу України право господарського
відання є речовим правом суб'єкта
підприємництва, який володіє,
користується і розпоряджається майном,
закріпленим за ним власником
(уповноваженим ним органом), з
обмеженням правомочності
розпорядження щодо окремих видів майна
за згодою власника у випадках,
передбачених цим Кодексом та іншими
законами.

При цьому, обсяг та межі права
господарського відання визначаються
нормами Цивільного кодексу України
(глави 23 - 29), Господарського кодексу
України та іншими законами.

Так, статтею 319 Цивільного кодексу
України встановлено, що власність
зобов'язує. Власник не може
використовувати право власності на
шкоду правам, свободам та гідності
громадян, інтересам суспільства,
погіршувати екологічну ситуацію та
природні якості землі.

Власник зобов'язаний утримувати майно,
що йому належить, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
322 ЦК України).

Як було встановлено вище, приймаючи
майно за Угодою, відповідач
зобов'язався його ефективно
експлуатувати, відновлювати, зберігати
та поліпшувати, а також нести повну
відповідальність (перед Київською
міською державною адміністрацією) за
збереження, експлуатацію,
реконструкцію та ремонт майна, тобто
взяв на себе тягар з його утримання.

Відповідно до статті 11 ЦК України
цивільні права і обов'язки виникають із
дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є завдання
майнової (матеріальної) шкоди.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України
встановлено, що майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, права і обов'язки, що
склалися між сторонами спору, виникли з
позадоговірного зобов'язання, а саме із
зобов'язання, спричиненого заподіянням
шкоди.

Загальною підставою деліктної
відповідальності є протиправне,
шкідливе, винне діяння завдавала шкоди
(цивільне правопорушення).

Юридичною підставою відповідальності,
яка виникає внаслідок заподіяння
шкоди, є склад цивільного
правопорушення, елементами якого є :

а) протиправна поведінка особи, б)
настання шкоди, в) причинний зв'язок між
протиправною поведінкою та шкодою, г)
вина завдавача шкоди.

Протиправною вважається поведінка, яка
порушує імперативні норми права або
санкціоновані законом умови договору,
внаслідок чого порушуються права іншої
особи.

Під шкодою слід розуміти втрату або
пошкодження майна потерпілого та (або)
позбавлення його особистого
нематеріального права (життя, здоров'я
тощо). У відносинах, що розглядаються,
шкода - це не тільки обов'язкова умова,
але і міра відповідальності, оскільки
за загальним правилом статті, що
коментується, завдана шкода
відшкодовується в повному обсязі (мова
йдеться про реальну шкоду та упущену
вигоду).

Причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та шкодою є обов'язковою
умовою відповідальності, яка
передбачає, що шкода стала об'єктивним
наслідком поведінки завдавача шкоди.

Деліктна відповідальність за
загальним правилом настає лише за вини
заподіювача шкоди. Тобто відсутність у
діях особи умислу або необережності
звільняє її від відповідальності, крім
випадків, коли за нормами ЦК
відповідальність настає незалежно від
вини.

Наявність всіх вищезазначених умов є
обов'язковою для прийняття судом
рішення про відшкодування завданої
шкоди.

При цьому розмір збитків (шкоди) має
довести сторона, яка їх зазнала, а
відсутність хоча б одного з
вищевказаних елементів цивільного
правопорушення звільняє заподіювача
шкоди від відповідальності.

Розмір заподіяної шкоди, завданої
власнику автомобіля «Dacia Logan», д.н.
НОМЕР_1, підтверджується Звітом № 05Б/11/10
від 09.11.2010р. про оцінку вартості
матеріальної шкоди, завданої власнику
КТЗ, страховими актами № 55776 від 29.12.2010р.
та № 56488 від 18.02.2011р., та розрахунком
суми страхового відшкодування з
урахуванням положень договору КАСКА,
на підставі яких позивачем виплачено
страхове відшкодування в розмірі 39 255, 81
грн.

Отже, позивачем належними та
допустимими доказами, у розумінні ст. 34
ГПК України, доведено розмір шкоди,
заподіяної власнику зазначеного
автомобіля.

Вина є умовою деліктної
відповідальності юридичної особи. У
зобов'язаннях із заподіяння шкоди вина
юридичної особи виявляється у винних
діях чи бездіяльності її працівників,
вчинених під час виконання ними своїх
трудових (службових) обов'язків.

Технічною причиною пориву
подавального водопроводу тепла
магістралі ТМ-3 від ТЕЦ-5 між тепловими
камерами ТК-330 та ТК-330а на перехресті
вулиць А.Барбюса та С.Ковпака є
корозійне потоншення стін труби за
рахунок локального зовнішнього
корозійного зносу стін трубопроводу
діаметром 720х10,0 мм, яке привело до
зменшення товщини стінки труби на 50-80%
і, як наслідок, втрати її механічної
міцності. Корозійний знос теплопроводу
в місці аварії стався внаслідок
довготривалої експлуатації, яка
перевищила термін
нормативно-гарантованої безаварійної
експлуатації (38 років замість 25 років).

Аварія трубопроводу сталась внаслідок
довготривалої експлуатації, яка
перевищила термін
нормативно-гарантованої безаварійної
експлуатації, тобто, відповідач
експлуатує майно, передане йому за
Угодою, в умовах потенційної небезпеки
його знищення в порушення умов п. п. 2.1.4,
2.1.5, 2.1.7 Угоди.

Дані обставини встановлені Висновком
№ 181/15 від 25.12.2012р. судової
будівельно-технічної експертизи по
справі №27/230 (належним чином завірена
копія наявна в матеріалах справи),
складеним Київським судовим
експертно-консультаційним центром
«Будівельник», та були предметом
дослідження господарським судом міста
Києва у справі № 27/230 за позовом
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «АХА Страхування»
до Публічного акціонерного товариства
«Київенерго» про відшкодування шкоди в
порядку регресу у розмірі 36 814,91 грн.

Рішення господарського суду міста
Києва від 25.02.2013р. у справі №27/230, яким
позов задоволено повністю, залишено
без змін постановою Київського
апеляційного господарського суду від
17.06.2013р. та постановою Вищого
господарського суду України від
16.09.2013р.

Дослідивши матеріали справи в їх
сукупності, у тому числі і висновок
№181/15 від 25.12.2012р. судової
будівельно-технічної експертизи по
справі №27/230, який підлягає оцінці
поряд з іншими доказами у справі за
правилами ст. 43 ГПК України, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду про те,
що вказані обставини свідчать про
наявність причинного зв'язку між діями
відповідача та завданою шкодою.

При цьому, місцевим господарським
судом вірно відхилені доводи
відповідача про те, що невиконання
Київською міською державною
адміністрацією зобов'язань за Угодою і
стало причиною неналежного утримання
відповідачем ввіреного йому майна та
відсутність фінансування з боку КМДА
не дозволило ПАТ «Київенерго» завчасно
виконати заявлені роботи з
реконструкції.

Так, за умовами Угоди
Енергопостачальник (відповідач),
зокрема, має право здійснювати
амортизаційні відрахування та
використовувати їх на ремонт та
відновлення майна відповідно до вимог
чинного законодавства та цієї Угоди (п.
2.2.5 в редакції додаткової угоди від
30.04.2007р.) і таке право відповідача не
залежить від розміру амортизаційної
складової, передбаченої у тарифах на
теплопостачання, на що він помилково
посилається у відзиві на позов на
підставі п. 2.2.5 Угоди в редакції
додаткової угоди від 29.12.2006р.,
враховуючи, що умови вказаного пункту
були змінені сторонами додатковою
угодою від 30.04.2007р.

Тобто, при здійсненні господарської
діяльності з виготовлення та
постачання теплової енергії з
використанням майна, та як наслідок
отримання прибутку, відповідач має
право здійснювати його амортизацію, що
полягає у систематичному розподілі
вартості необоротних активів, яка
амортизується, протягом строку їх
корисного використання (експлуатації),
а кошти, що вивільняться за наслідками
амортизації, зобов'язаний направляти
на утримання майна, з метою виконання
зобов'язань за Угодою.

Разом з тим, до обов'язків Київської
міської державної адміністрації,
зокрема, віднесено сприяти створенню
необхідних умов щодо реалізації цієї
Угоди шляхом встановлення для
Енергопостачальника обґрунтованих
тарифів на теплову енергію, які
враховуватимуть інвестиційну складову
в розмірах цих тарифів, яка буде
використовуватись
Енергопостачальником виключно на
експлуатацію, відновлення, збереження,
поліпшення та приріст майна
комунальної власності територіальної
громади м. Києва (п. 3.1.4.5 Угоди, в
редакції додаткової угоди від 29.12.2006р.).

У період дії Угоди (в редакції
додаткової угоди від 29.12.2006р.) з 2007 року
та до дати виникнення спірних
правовідносин, Київською міською
державною адміністрацією
встановлювались тарифи на теплову
енергію, які включали в себе
інвестиційну складову, яка мала бути
використана Енергопостачальником
виключно на експлуатацію, відновлення,
збереження, поліпшення та приріст
майна, оскільки були розраховані на
підставі Порядку формування тарифів на
виробництво, транспортування,
постачання теплової енергії та послуги
з централізованого опалення і
постачання гарячої води, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів
України від 10.07.2006 № 955

При цьому, зобов'язання, які взяв на
себе відповідач, ніяким чином не
залежать від виконання КМДА своїх
зобов'язань за Угодою, зокрема,
невиконання КМДА своїх зобов'язань за
Угодою в частині встановлення
обґрунтованих тарифів, у зв'язку з чим
не можуть бути взяті до уваги посилання
відповідача на ст. ст. 612, 613 Цивільного
кодексу України, якими врегульовано
наслідки прострочення виконання
зобов'язання боржником та кредитором.

Як зазначено вище, аварія трубопроводу,
в результаті якої було пошкоджено
застрахований позивачем автомобіль,
сталася внаслідок довготривалої
експлуатації, яка перевищила термін
нормативно-гарантованої безаварійної
експлуатації, тобто, відповідач
експлуатує майно, передане йому за
Угодою, в умовах потенційної небезпеки
не тільки його знищення в порушення
умов п. п. 2.1.4, 2.1.5, 2.1.7 Угоди, але і
заподіяння шкоди іншим особам або їх
майну, як в даному випадку, що свідчить
про наявність причинного зв'язку між
діями відповідача та завданою шкодою.

Вказана вище бездіяльність
відповідача (знаючи про зношеність
трубопроводу та незадовільний стан
антикорозійного покриття) щодо
належного та безаварійного утримання
теплових мереж, зокрема, в місці, де
стався прорив, та подальша
експлуатація аварійно-небезпечної
тепломагістралі, сподіваючись на
ненастання негативних наслідків, і
створила склад цивільного
правопорушення.

Враховуючи наведене вище, місцевий
господарський суд дійшов вірного
висновку, що порив металевої труби
тепломережі стався внаслідок
неналежного виконання відповідачем
своїх зобов'язань за Угодою в частині
належного утримання та не вчинення
ефективних дій з експлуатації,
належного відповідачу на праві повного
господарського відання майна, тобто з
його вини.

Достатніх та беззаперечних доказів на
підтвердження вини іншої особи у
заподіянні майнової шкоди,
відповідачем суду не надано.

При цьому посилання апелянта на
відсутність будь - яких технічних або
технологічних порушень під час
експлуатації теплової мережі, на якій
стався порив, не спростовують наявні у
справі докази щодо неналежного
утримання відповідачем теплової
мережі, що перебуває на його балансі.

Доводи апелянта щодо відсутності його
вини у завданні збитків позивачеві у
зв'язку з тим, що відповідно до ч. 2 п. 2.1.4
Угоди з КМДА передбачено, що АК
«Київенерго» не відповідає за
погіршення майна, якщо це сталося
внаслідок його нормального зношення,
не можуть бути прийняті до уваги
виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2.1.4 Угоди (в редакції
додаткової угоди від 30.04.2007р.)
Енергопостачальник не відповідає за
погіршення майна, якщо це сталося
внаслідок його нормального зношення,
згідно вимог чинного законодавства
України.

Втім, з аналізу вказаного пункту Угоди
вбачається, що відповідач звільняється
від відповідальності за погіршення
майна саме перед його власником в особі
Київської міської державної
адміністрації, а не за заподіяння шкоди
третім особам, у зв'язку з чим, суд
вважає помилковими посилання
відповідача на вказаний пункт Угоди як
на підставу звільнення його від
обов'язку відшкодувати завдану шкоду.

Оскільки належними та допустимими
доказами доведено наявність складу
цивільного правопорушення, з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню у відповідності до
ст. ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України
39 255, 81 грн. виплаченого позивачем
страхового відшкодування, оскільки
пошкодження застрахованого позивачем
автомобіля «Dacia Logan», д. н. НОМЕР_1,
сталося у зв'язку з неналежним
утриманням відповідачем теплової
мережі, що перебуває на його балансі,
внаслідок пориву якої і було
пошкоджено застрахований позивачем
автомобіль.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь - які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доказування полягає не лише в поданні
особами доказів, а й у доведенні їх
переконливості, що скаржником зроблено
не було.

Таким чином, застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права
відповідає встановленим обставинам
справи, що свідчить про відсутність
підстав для скасування або зміни
оскаржуваного рішення від 29.11.2013р.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 85, 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
на рішення Господарського суду міста
Києва від 29.11.2013р. у справі № 910/20652/13
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 29.11.2013р. у справі №910/20652/13
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/20652/13 повернути
до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Повний текст постанови підписано
17.03.2014р.

Головуючий суддя
І.М. Скрипка

Судді
Л.Г. Сітайло

А.О. Мальченко