ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2014 р.
Справа № 914/2531/13

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді
Матущака О.І.

Скрипчук О.С.

суддів
Юрченка Я.О.

розглянувши апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Діком «ЛТД» м.Львів

на рішення
господарського суду Львівської
області від 03.10.2013 р.

у справі № 914/2531/13

за позовом
публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та кредит» від імені
якого діє філія «Західне регіональне
управління» АТ «Банк «Фінанси та
кредит» м.Львів

до відповідача
товариства з обмеженою
відповідальністю «Діком «ЛТД» м.Львів

за участю третьої особи яка не заявляє
ОСОБА_2

самостійних вимог на предмет спору на
м.Львів

стороні відповідача

про
стягнення 672 640,18 грн.

за участю представників сторін від:

позивача: Стащук О.М. - за
довіреністю від 27.08.2013 р.;

відповідача: Васько І.В. - за
довіреністю №2901/1 від29.01.2014 р., Єгорова
Т.В. - за
довіреністю №2011/1 від 17.11.2011 р.;

третьої особи: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Львівської області від 03.12.2013 р.
(колегія суддів: Сухович Ю.О., Кітаєва
С.Б., Кидисюк Р.А.) позов задоволено.
Стягнуто з товариства з обмеженою
відповідальністю «Діком ЛТД» на
користь публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та кредит»
від імені якого діє філія «Західне
регіональне управління» АТ «Банк
«Фінанси та кредит», м.Львів 300 000,00 грн.
заборгованості по основній сумі
кредиту, 372 640,18 грн. заборгованості по
відсотках та 13 452,80 грн. судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що
укладеним кредитним договором чітко
встановлено, що кінцевий термін
погашення заборгованості за кредитним
договором є 14.07.2012 р. А відтак, період, за
який підлягає до стягнення
заборгованість є з 14.04.2008 р. по 14.07.2012 р.
Крім цього, судом вказано, що
лист-вимога від 27.03.2009 р. є вимога банку
про повернення кредитних коштів,
сплати процентів за користування
кредитом, а також повідомлення банку
про відмову у продовженні строку дії
договору. Окрім цього, суд з посиланням,
зокрема на п.2.2. зазначив, що поручитель
відповідає перед кредитором у тому ж
обсязі, що й боржник, у т.ч. по основному
боргу та сплаті щомісячних процентів і
підвищених процентів, сплаті
комісійної винагороди, сплаті
неустойки, основного боргу та
процентам, а також відшкодуванню всіх
збитків. Суд також вказав, що з огляду
на доданий розрахунок позивача,
поданий разом з заявою про збільшення
позовних вимог, банк здійснює
нарахування по відсотковій ставці
відповідно до п.4.1 кредитного договору,
а тому, одностороння зміна банком
відсоткової ставки не мала місця. В
частині дії поруки, суд зазначив, що
сторонами узгоджено, що порука
припиняється, якщо кредитором протягом
трьох років від дня настання строку
виконання зобов'язання за кредитним
договором не заявлено позовні вимоги
до поручителя.

Відповідачем подано апеляційну скаргу
на зазначене рішення суду, в якій
просить скасувати рішення місцевого
суду, прийняти нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі. В своїй апеляційній
скарзі скаржник в цілому посилається
на те, що так як банком надіслано лист в
адресу позичальника про повернення
кредиту протягом 10 банківських днів,
яку йому вручили 03.04.2009 р., строк
виконання основного зобов'язання
настав з 21.04.2009 р. Відтак, кредитор не
заявив позовні вимоги до позичальника
та поручителя протягом трьох років, що
має наслідком пропущення строку
позовної давності і відповідно
підставою відмови у позові. Крім цього,
скаржник зазначає, що позивач в
односторонньому порядку з вересня 2008 р.
без погодження з поручителем збільшив
суму відсотків по кредитному договору
з 18,5% на 20%, посилаючись на п.4.4.
кредитного договору, згідно якого,
внесення змін та доповнень у кредитний
договір, внаслідок яких збільшується
обсяг відповідальності поручителя не
допускається без узгодження з
поручителем. Разом з тим, відповідач
вказує на те, що порука також
припинилася з інших підстав, а саме в
силу ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки
кредитор не пред'явив вимогу до
поручителя протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання.

Позивачем подано відзив на
апеляційну скаргу, в якому просить
рішення місцевого суду залишити без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення. Свої заперечення позивач
обґрунтовує тим, що у зобов'язальних
правовідносинах, де визначено строк
виконання зобов'язання, перебіг
позовної давності починається з дня,
наступного за останнім днем, у який
відповідне зобов'язання мало бути
виконано. Оскільки згідно п.3.2
кредитного договору передбачено
повернення кредитних ресурсів в строк
до 14.07.2012 р., строк позовної давності у
даних зобов'язаннях мав би сплинути
14.07.2015 р. Щодо збільшення відсоткової
ставки, то позивач зазначає, що до 15.07.2013
р. нарахування банком відсотків
здійснювалось по ставці 18,5%. Що
стосується нарахування відсотків
після настання строку виконання
зобов'язання, тобто з 15.07.2013 р., то в силу
п.4.1-б кредитного договору, банк мав
право здійснювати нарахування по
заборгованості по ставці 37% річних.
Окрім цього, позивач зазначив, що
сторони п.5.1 встановили трирічний строк
для пред'явлення вимоги до поручителя.

Третьою особою подано пояснення по
суті апеляційної скарги, в яких просить
апеляційну скаргу задоволити з
підстав, викладених в ній та зазначених
вище.

Розглянувши наявні у справі матеріали,
давши належну оцінку доводам
апеляційної скарги, відзиву на неї,
заслухавши пояснення представників
сторін у судовому засіданні, колегія
суддів апеляційного господарського
суду дійшла висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає, з
огляду на наступне.

Як встановлено місцевим господарським
судом та перевірено апеляційним
господарським судом, 14.04.2008 р. між
відкритим акціонерним товариством
«Банк «Фінанси та кредит», іменованим
надалі - банк, в особі начальника
відділу обслуговування клієнтів
відділення №1 філії Західного
регіонального управління відкритого
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» Івасиків Надії
Василівни, яка діє на підставі
Положення про відділення та
довіреності, посвідченої 01.04.2008 р.
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
зареєстрованої у реєстрі за №1089 з
однієї сторони і громадянином України
ОСОБА_2, м.Львів, іменованим надалі
позичальником з іншого боку, було
укладено договір про відкриття
кредитної лінії №1-700/79.

У відповідності до п.п. 2.1-2.3, 3.1-3.2, 3.4
вказаного договору, банк відкриває
позичальнику невідновлювальну
кредитну лінію на умовах
забезпеченості, поворотності,
строковості, платності в розмірі 300 000,00
грн. з оплатою по процентній ставці 18,5%
процентів річних.

Для обліку виданих у рахунок
невідновлювальної кредитної лінії
кредитних ресурсів банк відкриває
позичальнику позичковий рахунок
НОМЕР_2.

Кредитні ресурси отримані
позичальником за цим договором
використовуються за цільовим
призначенням на споживчі потреби.

Видача кредитних ресурсів у рамках
невідновлювальної кредитної лінії
проводиться на підставі письмової
заяви позичальника, за погодженням з
банком шляхом зарахування коштів на
поточний рахунок клієнта.

Позичальник зобов'язується повністю
повернути кредитні ресурси, отримані
за цим договором, до 14.07.2012 р. Погашення
проводиться шляхом зарахування
відповідної суми на транзитний рахунок
НОМЕР_3 відкритий у філії «Західне РУ»
«Банку «Фінанси та Кредит» шляхом
внесення готівкою через касу.
Позичальник зобов'язується щомісячно в
термін до 10 числа кожного місяця
здійснювати погашення заборгованості
за виданими кредитними ресурсами
згідно графіка зниження розміру
заборгованості (додаток №1 до цього
договору), що є невідґємною частиною
даного договору.

Банк має право припинити видачу
кредитних ресурсів, відмовити
позичальнику у продовженні строку дії
цього договору, а також вимагати
дострокового повернення кредитних
ресурсів, сплати нарахованих процентів
по них, неустойки відповідно до умов
цього договору у наступних випадках:
б)позичальник в період дії цього
договору порушив будь-які умови цього
договору, у тому числі: позичальник
несвоєчасно або не в повному обсязі
здійснював зарахування грошових
коштів на погашення заборгованості за
кредитом та/або на сплату процентів і
комісійної винагороди, відповідно до
пунктів 3.2,4.3,4.4.

У випадку вимоги банку про дострокове
повернення кредитних ресурсів та
сплату процентів позичальник
зобов'язаний здійснити повне погашення
заборгованості за цим договором, тобто
повернути отримані кредитні ресурси та
сплатити всі проценти протягом 10
(десяти) банківських днів з моменту
отримання вимоги банку. Банк може
повідомляти позичальника по телеграфу,
шляхом відправлення рекомендованих
листів з повідомленням або шляхом
доставки нарочним позичальнику за
вказаною адресою.

Згідно з п.п. 4.1-4.5, 5.2, 7.9 цього ж договору,
позичальник сплачує банку проценти за
користування кредитними ресурсами у
валюті кредиту, по процентній ставці:

а) 18,5% процентів річних (у розмірі,
зазначеному в п.2.1 цього договору) за
період із дня видачі кредитних коштів
до дати фактичного повернення кредиту,
зазначеної в пункті 3.2 цього договору, а
саме по 14.07. 2012 р. включно;

б) 37% процентів річних за період з 15.07.2012
р. до моменту фактичного погашення
кредиту.

Нарахування процентів здійснюється за
період з моменту списання кредитних
ресурсів з позичкового рахунку
позичальника до моменту повернення
кредитних ресурсів на позичковий
рахунок. Нарахування процентів за день
видачі кредитних ресурсів проводиться
як за повний день, а за день повернення
не проводиться. Нарахування процентів
проводиться не рідше одного разу на
місяць на залишок заборгованості на
позичковому рахунку позичальника.
Нарахування процентів проводиться по
методу «факт/365» за кожний день
користування кредитними ресурсами.
Позичальник сплачує проценти за
користування кредитних ресурсами
щомісяця у строк до 10 числа кожного
місяця, згідно графіка зниження
розміру заборгованості (додатка №1 до
цього договору) у строк до 10 числа
кожного місяця сплачуються проценти,
нараховані за попередній календарний
місяць. Проценти сплачуються шляхом
зарахування відповідної суми на
рахунок процентів 2208.6.003.980/2208.2.01.78862.03.

Позичальник сплачує проценти за
останній звітний період не пізніше
строку повернення кредитних ресурсів,
зазначеного в п. 3.2 цього договору.

Датою сплати процентів є день
зарахування необхідної суми на
рахунок, зазначений у п.4.3 цього
договору.

Додатковим забезпеченням виконання
зобов'язання за цим договором є
фінансова порука ОСОБА_3
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1),
оформлена договором поруки №б/н від
14.04.2008р.; фінансова порука ТзОВ «Діком
ЛТД» () оформлена
договором поруки б/н від 14.04.2008 р.

Невідґємною частиною цього договору є
графік зниження розміру
заборгованості (Додаток №1).

Як вбачається з матеріалів справи,
03.11.2008 р. між сторонами було укладено
додаткову угоду №2 до кредитного
договору №1-700/79 від 14.04.2008 р., укладеного
між Філією «Західне РУ» ВАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» і ОСОБА_2.

Відповідно до п.1 даної угоди, п.3.2
вказаного кредитного договору було
змінено та викладено у наступні
редакції: «позичальник зобов'язується
повністю повернути кредитні ресурси,
отримані за цим договором, до 14.07.2012 р.
Погашення проводиться шляхом
зарахування відповідної суми на
транзитний рахунок НОМЕР_3 відкритий у
Філії «Західне РУ» ВАТ «Банк «Фінанси
та кредит» шляхом внесення готівкою
через касу. Позичальник зобов'язується
щомісячно, в термін до 10 числа кожного
місяця, здійснювати погашення
заборгованості за виданими кредитними
ресурсами згідно графіка зниження
розміру заборгованості (додаток №2 від
03.11.2008 р. до цього договору), що є
невідґємною частиною даного договору».

На підставі вказаної додаткової угоди,
сторонами було підписано додаток №2
від 03.11.2008 р. до договору про відкриття
кредитної лінії №1-700/79 від 14.04.2008 р.,
яким встановлено графік зниження
розміру заборгованості.

На виконання п.5.2 вказаного кредитного
договору, банк, з однієї сторони, ТзОВ
«Діком ЛТД», іменованим надалі -
поручитель і громадянином України
ОСОБА_2, іменованим надалі - боржник, із
третьої сторони було укладено договір
поруки від 14.04.2008 р.

У відповідності до п.п.1.1, 2.1-2.3, 3.1-3.3, 5.1, 5.2
зазначеного договору поруки,
поручитель зобов'язується перед
кредитором відповідати у повному
обсязі за своєчасне та повне виконання
боржником зобовґязань за кредитним
договором №1-700/79 від 14.04.2008 р., укладеним
між кредитором та боржником,
відповідно до якого боржникові надали
невідновлювальну відкличну кредитну
лінію з лімітом у розмірі 300 000 грн. з
оплатою по процентній ставці 18,5%
річних.

У випадку невиконання боржником
зобовґязань за кредитним договором,
боржник та поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що й
боржник, у. т.ч. по основному боргу та
сплаті щомісячних процентів і
підвищених процентів, сплаті
комісійної винагороди, сплаті
неустойки, основного боргу та
процентам, а також відшкодуванню всіх
збитків.

У випадку непогашення боржником
заборгованості за кредитним договором
протягом 1 календарного дня з моменту
настання строку сплати процентів,
основного боргу або комісійної
винагороди передбачених кредитним
договором, у кредитора виникає повне
право вимоги сплати боргу в повному
обсязі поручителя.

У випадку невиконання боржником своїх
зобовґязань за кредитним договором у
зазначені у договорі строки,
поручитель зобов'язується не пізніше
2-х банківських днів з моменту
повідомлення його кредитором
(письмового або телетрансмісійного)
про невиконання боржником прийнятих на
себе зобовґязань сплатити грошову
суму, яку вимагає кредитор, шляхом її
перерахування на рахунок кредитора
будь-яким способом вказаним
кредитором.

Моментом сплати суми боргу поручителем
є дата зарахування коштів на рахунок
кредитора (підтвердженням є виписка
банку).

Порука припиняється із припиненням
зобов'язання, що забезпечується нею.
Порука припиняється, якщо кредитор
протягом трьох років від дня настання
строку виконання зобовґязань за
кредитним договором не заявив позовні
вимоги до поручителя.

Порука припиняється з інших підстав,
передбачених чинним законодавством
України.

Таким чином, на виконання кредитного
договору, банк надав відповідачу
кредит у сумі 300 000 грн.

Однак, відповідачем не було виконано
умов договору щодо повернення кредиту
та сплати процентів нарахованих на
нього. Внаслідок чого, у відповідача
виникла заборгованість у сумі 300 000,00
грн. по тілу кредиту та 210 266,28 грн. по
нарахованих процентах, яку позивач
первісно у позовній заяві просив
стягнути з відповідача.

У подальшому позивачем було збільшено
позовні вимоги, подано уточнений
розрахунок, згідно якого він просив
суд першої інстанції стягнути з
відповідача 672 640,18 грн. заборгованості,
з яких 300 000,00 грн. заборгованість по
тілу кредиту, 231 674,58 грн. заборгованість
по нарахованих процентах за період з
14.04.2008р. по 14.07.2012р. із відсотковою
ставкою 18,5 % річних та 140 965,60 грн. за
період з 15.07.2012 р. по 22.10.2013 р. із
відсотковою ставкою 37,0 % річних.

При прийнятті постанови судова колегія
виходила з наступного.

Відповідно до ч.1 п.1 ч.2 ст. 11, ч.ч.1, 2 ст. 509
ЦК України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
До підстав виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, належать
договори та інші правочини.

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 193 ГК України, ч.1
ст.1054, ЦК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору. А за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання відповідно до
вимог, що у певних умовах ставляться.
При цьому, до виконання господарських
договорів застосовуються положення ЦК
України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

За кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Як підтверджується матеріалами справи,
позивач свої зобов'язання по договору
про відкриття кредитної лінії №1-700/79
від 14.04.2008 р. з урахуванням укладених до
нього додатків та додаткових угод
виконав повністю шляхом надання
відповідачу кредиту в сумі 300 000,00 грн.
Натомість, позичальник свої
зобов'язання за вказаним договором не
виконав: кредитні кошти не повернув,
внаслідок чого, заборгованість по тілу
кредиту складає 300 000, 00 грн.

У відповідності до п.4.1 кредитного
договору, позичальник сплачує банку
проценти за користування кредитними
ресурсами у валюті кредиту, по
процентній ставці:

а) 18,5% річних (у розмірі, зазначеному в п.
2.1 цього договору) за період із дня
видачі кредитних коштів до дати
фактичного повернення кредиту,
зазначеної в пункті 3.2 цього договору, а
саме по 14.07. 2012 р. включно;

б) 37% річних за період з 15.07.2012 р. до
моменту фактичного погашення кредиту.

Таким чином, виходячи з
вищевикладеного, боржник зобов'язаний
сплатити позивачеві борг за період з
14.04.2008р. по 14.07.2012р. по відсотковій
ставці 18,5 % річних 231 674,58грн., за період з
15.07.2012р. по 22.10.2013р. 140 965,60 грн. по
відсотковій ставці 37,0 % річних.

Враховуючи вищевикладене та вимоги
договору поруки, колегія суддів
погоджується з позицією місцевого
господарського суду про стягнення
заборгованості з поручителя по тілу
кредиту у сумі 300 000 грн. та по процентах
за користування кредитом 372 640,18 грн.

Разом з тим, судова колегія звертає
увагу на наступне.

Згідно п.5.1 договору поруки, порука
припиняється із припиненням
зобов'язання, що забезпечується нею.
Порука припиняється, якщо кредитор
протягом трьох років від дня настання
строку виконання зобовґязань за
кредитним договором не заявив позовні
вимоги до поручителя.

Відповідно до ст.627 ЦК України, сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Таким чином, зазначений договір поруки
укладений у відповідності до вимог
чинного законодавства та принципу
свободи договору. А відтак, посилання
скаржника на припинення договору
поруки в силу ч.4 ст.559 ЦК України,
оскільки кредитор не пред'явив вимогу
до поручителя протягом шести місяців
від дня настання строку виконання
основного зобов'язання, є
безпідставними.

Щодо тверджень скаржника про те, що у
зв'язку з тим, що банком надіслано лист
в адресу позичальника про повернення
кредиту протягом 10 банківських днів,
яку йому вручили 03.04.2009 р., строк
виконання основного зобов'язання
настав з 21.04.2009 р., а відтак, пройшов
строк позовної давності, судова
колегія зазначає наступне.

У відповідності до п.3.4 кредитного
договору, банк має право припинити
видачу кредитних ресурсів, відмовити
позичальнику у продовженні строку дії
цього договору, а також вимагати
дострокового повернення кредитних
ресурсів, сплати нарахованих процентів
по них, неустойки відповідно до умов
цього договору у наступних випадках:
б)позичальник в період дії цього
договору порушив будь-які умови цього
договору, у тому числі: позичальник
несвоєчасно або не в повному обсязі
здійснював зарахування грошових
коштів на погашення заборгованості за
кредитом та/або на сплату процентів і
комісійної винагороди, відповідно до
пунктів 3.2,4.3,4.4.

Необхідно зазначити, що у
зобов'язальних правовідносинах, в яких
визначено строк виконання
зобов'язання, перебіг позовної
давності починається з дня, наступного
за останнім днем, у який відповідне
зобов'язання мало бути виконане.

В даному договорі такий строк є
визначений, а саме: 14.07.2012 р.

Що стосується вищезазначеного п.3.4
договору, то належить вказати, що в
даному випадку говорити про
продовження строку дії договору можна
лише після його закінчення, тобто після
14.07.2012 р., а в цьому разі, банк попередив
позичальника та поручителя, що у
зв'язку з неналежним виконанням
кредитних зобов'язань, після
закінчення строку дії договору, такий
продовжений не буде.

Крім цього, про початок перебігу строку
позовної давності у зв'язку з
припиненням зобов'язання можна було б
говорити лише у разі надіслання банком
вимоги про дострокове погашення
кредиту та процентів за кредитом з
чітко встановленим терміном для
погашення заборгованості, суми, що
підлягає до стягнення, а також
одночасною вимогою про розірвання
договору кредиту.

Разом з тим, у спірній ситуації банк
скористався своїм правом та заявив
вимогу про дострокове повернення
кредиту, яка була направлена на
погашення заборгованості по тілу
кредиту та відсотках, отримання
дострокового виконання зобов'язання
боржником у зв'язку з неналежним
виконанням зобов'язання, а не на
припинення договору.

В контексті вказаних доводів
скаржника, судова колегія звертає
увагу також на таке.

Відповідно до п.3.6 кредитного договору,
у випадку несвоєчасного повернення
кредиту або несвоєчасної сплати
процентів за користування кредитними
ресурсами, як у випадку настання строку
повернення кредиту (його частини)
та/або строку сплати процентів, так й у
випадку виникнення відповідно до умов
цього договору зобов'язання
позичальника достроково повернути
кредитні ресурси та сплатити проценти,
банк має право видати наказ про
примусову сплату боргового
зобов'язання.

Зазначене положення є правом, але не
обов'язком банку, та не звільняє
позичальника від відповідальності за
несвоєчасне виконання зобовґязань
кредиту.

Тобто, виходячи з наведеного,
додатковою умовою для реалізації права
вимоги у зв'язку з неналежним
виконанням зобов'язання позичальником
з одночасним припиненням дії договору,
банк повинен був видати наказ про
примусову сплату боргового
зобов'язання. У зв'язку з цим, це ще раз
підтверджує, що лист-вимога про
повернення кредиту не може свідчити
про припинення зобов'язання та
початком перебігу строку позовної
давності.

Що стосується доводів скаржника про те,
що позивач в односторонньому порядку з
вересня 2008 р. без погодження з
поручителем збільшив суму відсотків по
кредитному договору з 18,5% на 20%,
посилаючись на п.4.4. кредитного
договору, необхідно зазначити
наступне.

Згідно п.2.2, 2.5 договору поруки,
поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що й
боржник, у. т.ч. по основному боргу та
сплаті щомісячних процентів і
підвищених процентів, сплаті
комісійної винагороди, сплаті
неустойки, основного боргу та
процентам, а також відшкодуванню всіх
збитків.

Виконання зобов'язань поручителя за
даним договором є безумовним.

Згода поручителя на збільшення
відсоткової ставки може бути
висловлена у будь-якій формі, в даному
випадку, це була згода шляхом
встановлення таких умов наведеними
п.п.2.2 та 2.5.

Отже, виходячи з того, що сторони
обумовили в договорі про можливість
банком в односторонньому порядку
збільшувати відсоткову ставку,
твердження скаржника про збільшення
такої в односторонньому порядку є
необґрунтованим, а тому, факт
збільшення чи незбільшення такої
ставки банком не потребує дослідженню
в апеляційному порядку та не може бути
підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до п.4.1-б кредитного
договору, після настання строку
виконання зобов'язання, тобто з 15.07.2013 р.
банк мав право здійснювати нарахування
по заборгованості по ставці 37% річних.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та
допустимих доказів, які б
підтверджували обґрунтованість вимог,
заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний
господарський суд прийшов до висновку,
що рішення прийняте із дотриманням
норм чинного законодавства та у
відповідності до обставин справи, тому
підстав для його зміни чи скасування,
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,
Львівський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Львівської області від 03.10.2013 р. у
справі

№ 914/2531/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена в
касаційному порядку.

3. Матеріали справи скеровуються в
господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови
виготовлено та підписано 19.03.2014 р.

Головуючий-суддя
Матущак О.І.

Суддя
Скрипчук О.С.

Суддя
Юрченко Я.О.