ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року Справа № 910/6863/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді:Шевчук
С.Р.,суддів:Акулової Н.В., Владимиренко
С.В. -доповідач,розглянув касаційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю "Технова"на
постановуКиївського апеляційного
господарського суду від 24.12.2013р.та
рішеннягосподарського суду м. Києва
від 08.08.2013р.у справі№910/6863/13
господарського суду м. Києваза
позовомПублічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз
України"доТовариства з обмеженою
відповідальністю
"Технова"простягнення 3213029,83грн.,

За участю представників:

- позивача: Халіна А.О., дов. № 14-351
від 16.03.2012р.;

- відповідача: Комісар С.П., дов. №9
від 08.01.2014р.;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Технова" про
стягнення основного боргу у розмірі
2345533грн., пеню у розмірі 651146,76грн., суму,
на яку збільшився борг внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення, що складає 86120,71грн. та 3%
річних у розмірі 130229,35грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 08.08.2013р. у справі №910/6863/13
(колегія суддів у складі головуючого
судді Паламара П.І., суддів Кирилюк Т.Ю.
Ковтун С.А.), залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 24.12.2013р.
(колегія суддів у складі головуючого
судді Суліма В.В., суддів Тарасенко К.В.,
Рєпіної Л.О.), позов Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
задоволено частково. Стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Технова" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" 1845533грн. боргу,
86120,71грн. збитків внаслідок інфляції за
час прострочення, 130229,35грн. 3% річних з
простроченої суми, 651146,76грн. пені,
54260,94грн. витрат по оплаті судового
збору. У позові в іншій частині
відмовлено.

Не погодившись з прийнятими у справі
судовими рішеннями, відповідач
звернувся до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій, посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 24.12.2013р. та
рішення господарського суду міста
Києва від 08.08.2013р. у справі №910/6863/13 та
прийняти нове рішення про відмову в
позові.

Скаржником подано доповнення до
касаційної скарги з проханням
скасувати постанову Київського
апеляційного господарського суду від
24.12.2013р. та рішення господарського суду
міста Києва від 08.08.2013р. у справі
№910/6863/13 в частині задоволених позовних
вимог і в цій частині справу передати
на новий розгляд, та залишити в силі
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 24.12.2013р. та
рішення господарського суду міста
Києва від 08.08.2013р. у справі №910/6863/13 в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог.

Розглянувши матеріали справи,
касаційну скаргу, доповнення до неї,
заслухавши присутніх представників
сторін, перевіривши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів касаційної інстанції
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Як з'ясовано судами попередніх
інстанцій, 03.08.2012р. між сторонами у
справі укладено договір №14/07-ТЕ
купівлі-продажу природного газу, за
умовами якого позивач зобов'язався
передати відповідачу протягом
липня-грудня 2012р. природний газ в
обсязі до 53200000м3 згідно наведеного
графіку, а останній - прийняти та
оплатити вартість одержаного газу та
послуг з його транспортування.

Умовами пунктів 5.2, 6.1, 11.1 договору
сторони визначили, що ціна природного
газу з урахуванням збору у вигляді
цільової надбавки до затвердженого
тарифу на природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за регульованим
тарифом становила 1309,2грн. з ПДВ. Оплата
за газ здійснюється покупцем шляхом 100 %
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
здійснюється до 14-го числа наступного
за місяцем поставки. Строк дії договору
встановлений з моменту його підписання
сторонами і діє в частині поставки газу
з 01.07.2012р. до 31.12.2012р., в частині
проведення розрахунків - до їх повного
здійснення.

Суди попередніх інстанцій встановили,
що позивачем протягом липня-грудня 2012р.
було передано відповідачу 38404491м3
природного газу вартістю 50279159,62грн. за
актами приймання-передачі природного
газу від 31.07.2012р., 31.08.2012р., 30.11.2012р.,
31.12.2012р., випискою з рахунку позивача з
01.10.2011р. - 28.02.2013р., а відповідач здійснив
оплату частково за одержаний природний
газ у розмірі 47933626,62грн.

Разом з цим, судами попередніх
інстанцій з'ясовано, що відповідач
також здійснив оплату за газ 21.03.2013р. на
суму 500000грн. за платіжним дорученням
№3, яку не було враховано позивачем при
зверненні до суду з позовом, у зв'язку з
чим суд першої інстанції, з яким
правильно погодився суд апеляційної
інстанції, відмовив у задоволенні
позовних вимог в частині стягнення з
відповідача на користь позивача боргу
у вказаній сумі як безпідставно
заявлених. З даним висновком судів
попередніх інстанцій погоджується
колегія суддів касаційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції, з
посиланням на приписи ч.1, 2 ст.193
Господарського кодексу України,
ст.ст.525, 526, 626, 627, 629 Цивільного кодексу
України, пославшись на наявність
заборгованості за отриманий газ
станом на день подання позовної заяви
до суду у розмірі 1845533грн., суд
апеляційної інстанції погодився з
висновком суду першої інстанції про
задоволення позовних вимог в частині
стягнення основного боргу в сумі
1845533грн.

З посиланням на приписи ст.ст.611, 625
Цивільного кодексу України, ст.ст.216, 217,
ч.6 ст.231 Господарського кодексу
України, передбачену умовами п.7.2
договору відповідальність у вигляді
пені за невиконання покупцем умов
пункту 6.1 цього договору, здійснив
розрахунок пені, 3% річних та
інфляційних суд апеляційної інстанції
погодився з висновком суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог про стягнення з відповідача на
користь позивача 3% річних на суму
130229,35грн., 86120,71грн. інфляційних втрат та
651146,76 грн. пені.

При цьому, суди попередніх інстанцій
зазначили про ненадання відповідачем
доказів укладення між сторонами у
справі на виконання постанови Кабінету
Міністрів України №167 від 20.03.2013р.
договору про організацію
взаєморозрахунків для одержання у 2013р.
субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію.

Проте колегія суддів касаційної
інстанції вважає висновки судів
попередніх інстанцій в частині
задоволених позовних вимог
передчасними з наступних підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили,
що позивачем на виконання умов
договору №14/07-ТЕ купівлі-продажу
природного газу від 03.08.2012р. було
поставлено протягом липня-грудня 2012р.
відповідачу 38404491м3 природного газу
вартістю 50279159,62грн. за відповідними
актами приймання-передачі природний
газ, зокрема від 31.07.2012р., 31.08.2012р.,
30.11.2012р., 31.12.2012р.

При цьому, суди попередніх інстанцій не
надали належну правову оцінку
укладеному між сторонами у справі
договору №14/07-ТЕ купівлі-продажу
природного газу від 03.08.2012р., зокрема
п.3.4 договору, за яким не пізніше 5 числа
місяця, наступного за місяцем продажу
газу, покупець зобов'язується надати
продавцеві підписані та скріплені
печатками покупця та
газотранспортного підприємства три
примірники акта приймання-передачі
газу, у якому зазначаються фактичні
обсяги використаного газу, його
фактична ціна та вартість. Продавець не
пізніше 8-го числа зобов'язується
повернути покупцеві та
газотранспортному підприємстві по
одному примірнику оригіналу акта,
підписаний уповноваженим
представником та скріплений печаткою,
або надати в письмовій формі
мотивовану відмову від підписання
акта. Акти є підставою для остаточних
розрахунків.

З огляду на вказані договірні умови та
виставлені позивачем відповідачу акти
приймання-передачі природного газу за
період з липня по грудень 2012р., суди
попередніх інстанцій всупереч вимог
ст.43 Господарського процесуального
кодексу України не перевірили час їх
складання, відповідність обсягів
поставки газу за кожний місяць у
періоді з липня по грудень 2012р.,
обумовлених договірними умовами, з
фактичними обсягу газу, визначеним у
виставлених позивачем актах.

Крім того, суди попередніх інстанцій
всупереч вимог ст.43 Господарського
процесуального кодексу України не
надали належної правової оцінки акту
приймання-передачі природного газу за
липень 2012р., який був підписаний
позивачем 31.07.2012р. на виконання умов
договору №14/07-ТЕ купівлі-продажу
природного газу від 03.08.2012р., тобто
укладеного пізніше, ніж підписано
вказаний акт, тоді як позивачем
заявлені позовні вимоги про стягнення
основного боргу та, відповідно,
нарахованих 3% річних, пені, суми, на яку
збільшився борг внаслідок інфляційних
процесів, на заборгованість, яка
виникла за вказаним договором.

При цьому, ані суд першої інстанції, ані
суд апеляційної інстанції не звернули
увагу на ту обставину, що допущене
відповідачем прострочення розрахунків
за спожитий природний газ
обґрунтовується ухиленням саме
позивача від своєчасного підписання та
направлення на адресу відповідача
актів приймання-передачі природного
газу за спірний період, про що
відповідач зазначав у поданих ним
судам відзиві та апеляційній скарзі.

Отже, неповне встановлення судами
попередніх інстанцій обставин, що
мають значення для справи, є порушенням
вимог: ст.47 Господарського
процесуального кодексу України, яка
визначає, що судові рішення
приймаються за результатами
обговорення усіх обставин справи; ст.43
Господарського процесуального кодексу
України, за якою господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Вищевикладене свідчить про
передчасність висновків судів
попередніх інстанцій щодо задоволених
позовних вимог про стягнення основного
боргу та нарахованих на нього 3% річних,
інфляційних та пені.

Оскільки передбачені ст.ст. 1115, 1117
Господарського процесуального кодексу
України межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями чи
відхилені ними, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково
перевіряти докази, прийняті у даній
справі постанова та рішення в частині
задоволених позовних вимог підлягають
скасуванню з передачею справи в цій
частині на новий розгляд до
господарського суду першої інстанції в
іншому складі суду, з залишенням в
решті без змін прийнятих у справі
судових рішень щодо відмови у
стягнення 500000грн. боргу.

Під час нового розгляду справи в
частині задоволених позовних вимог
господарському суду необхідно
врахувати викладене, всебічно і повно
з'ясувати вищезазначені обставини
справи, дослідити пов'язаність
несвоєчасного підписання актів
приймання-передачі газу з проведенням
розрахунків, перевірити правильність
визначення позивачем заборгованості
за договором, нарахування пені,
інфляційних втрат та 3% річних,
з'ясувати наявність/відсутність
укладеного на виконання постанови
Кабінету Міністрів України №167 від
20.03.2013р. договору про організацію
взаєморозрахунків для одержання у 2013р.
субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію та його наслідки для
вирішення даної справи, об'єктивно
оцінити докази, що мають правове
значення для її розгляду і вирішення
спору по суті, і в залежності від
встановленого, правильно визначити
норми матеріального права, що
підлягають застосуванню до спірних
правовідносин, та прийняти
обґрунтоване і законне судове рішення
у відповідності до норм процесуального
права.

Згідно зі ст.11112 Господарського
процесуального кодексу України
вказівки, що містяться у постанові
касаційної інстанції, є обов'язковими
для суду першої інстанції під час
нового розгляду справи.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119-11112
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Технова"
задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 24.12.2013р. та
рішення господарського суду м. Києва
від 08.08.2013р. у справі №910/6863/13 скасувати
в частині задоволення позовних вимог, в
цій частині справу №910/6863/13 передати на
новий розгляд до господарського суду м.
Києва в іншому складі суду.

В решті постанову Київського
апеляційного господарського суду від
24.12.2013р. та рішення господарського суду
м. Києва від 08.08.2013р. у справі №910/6863/13
залишити без змін.

Головуючий суддя:С. Шевчук Судді: Н.
Акулова С. Владимиренко