КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2014 р. Справа№ 910/20959/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю представників сторін:

позивача 1: Мишакова Ю.А., довіреність
б/н від 01.10.2013 року,

позивача 2: Мишакова Ю.А., довіреність
б/н від 01.10.2013 року,

відповідача 1: Ананійчук О.А.,
довіреність №569/11.5.2 від 10.12.2012 року,

відповідача 2: не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фоззі" та Приватного
акціонерного товариства "Сільпо
Рітейл"

на рішення господарського суду м. Києва

від 09.12.2013 року

у справі №910/20959/13 (суддя - Мудрий С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фоззі"

Приватного акціонерного товариства
"Сільпо Рітейл"

до Публічного акціонерного товариства
"ВТБ Банк"

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бриклейерз"

про визнання недійсним підпункту
договору 4.3.13.1 п. 4.3 ст.4.3 про внесення
змін до кредитного договору №23ВД від
31.05.2007р.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Фоззі", Приватне
акціонерне товариство "Сільпо Рітейл"
звернулось до господарського суду м.
Києва з позовом до Публічного
акціонерного товариства "ВТБ Банк",
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бриклейерз" про
визнання недійсним підпункту договору
4.3.13.1 п. 4.3 ст.4.3 про внесення змін до
кредитного договору №23ВД від 31.05.2007р.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 09.12.2013 року в позові відмовлено
повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Фоззі", Приватне
акціонерне товариство "Сільпо Рітейл"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить суд скасувати
рішення господарського суду м. Києва
від 09.12.2013 року по справі №910/20959/13 та
прийняти нове, яким задовольнити
позовні вимоги позивачів щодо визнання
недійсним підпункту договору 4.3.13.1 п. 4.3
ст.4.3 про внесення змін до кредитного
договору №23ВД від 31.05.2007р.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
рішення місцевого господарського суду
прийняте з неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи,
місцевий господарський суд
неправильно застосував і порушив норми
матеріального та процесуального права.

Відповідач 1 у письмовому відзиві на
апеляційну скаргу просив апеляційний
господарський суд рішення
господарського суду м. Києва від 09.12.2013
року у справі №910/20959/13 залишити без
змін у зв'язку з відсутністю підстав
для його скасування, а апеляційну
скаргу Приватного акціонерного
товариства "Сільпо Рітейл" та
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фоззі" - без
задоволення.

24.02.2014 року до відділу документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду надійшло письмове
клопотання Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бриклейерз" про
оголошення перерви в судовому
засіданні.

Розглянувши вказане клопотання про
оголошення перерви в судовому
засіданні, колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
дійшла до висновку про відсутність
підстав для його задоволення. При цьому
суд керувався наступним.

Обґрунтовуючи необхідність оголошення
перерви в судовому засіданні,
відповідач 2 посилається на
неможливість представника товариства
бути присутнім у судовому засіданні
25.02.2014 року у зв'язку із тим, що
представництво інтересів ТОВ
"Бриклейерз", ТОВ "У Хромого Пола" та ТОВ
"ФГ 2011" здійснюється одним
представником - Слободянюком О.О. (копії
довіреностей містяться в додатку до
клопотання) та необхідністю останнього
приймати участь у засіданнях по справі
№910/11496/13 та по справі №910/11499/13, розгляд
яких призначений господарським судом
м. Києва на ту ж саму дату - 25.02.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Господарського
процесуального кодексу України справи
юридичних осіб в господарському суді
ведуть їх органи, що діють у межах
повноважень, наданих їм законодавством
та установчими документами, через
свого представника.

Представниками юридичних осіб можуть
бути також інші особи, повноваження
яких підтверджуються довіреністю від
імені підприємства, організації.
Довіреність видається за підписом
керівника або іншої уповноваженої ним
особи та посвідчується печаткою
підприємства, організації (ч. 3 ст. 28
Господарського процесуального кодексу
України).

Колегія суддів відзначає, що ТОВ
"Бриклейерз" є юридичною особою, а отже
не було позбавлене права направити у
судове засідання уповноваженого
представника, видавши йому відповідну
довіреність.

За таких обставин у клопотанні ТОВ
"Бриклейерз" про відкладення розгляду
справи належить відмовити.

Апеляційний господарський суд
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін, встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Фоззі", Приватним
акціонерним товариством "Сільпо
Рітейл" та Публічним акціонерним
товариством "ВТБ Банк" існують
правовідносини за договорами поруки
23ВД від 31.05.2007 року (договір №1 про
внесення змін від 10.09.2010 року), №23ВД/П-01
від 10.09.2010 року, відповідно до умов яких
сторони поручилися перед банком за
виконання товариством з обмеженою
відповідальністю "Бриклейерз"
(позичальник) зобов'язань в повному
обсязі за кредитним договором №23ВД від
31 травня 2007 року.

30.11.2011 року між Публічним акціонерним
товариством "ВТБ Банк" та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Бриклейерз" укладено договір №11 про
внесення змін до кредитного договору
№23 ВД від 31 травня 2007 року.

Позивачі не є сторонами
вищезазначеного кредитного договору
та договору про внесення змін до нього,
проте вважають, що підпункт 4.3.13.1 пункту
4.3.13 статті 4.3 розділу 4 кредитного
договору, що викладений у редакції
договору про внесення змін, порушує їх
права, та підлягає визнанню недійсним
за приписами ч. 1 ст. 203, ч. 2 та 3 ст. 215 ЦК
України та ч. 2 ст. 207 ГК України.

Так, відповідно до п.4.3.13 договору №11
про внесення змін від 30.11.2011 року,
протягом строку дії цього договору без
попереднього письмового погодження з
банком позичальник зобов'язаний та
зобов'язується забезпечити АТ "Фоззі",
АТ "Сільпо", ТОВ "Лін Беккер":

4.3.13.1. не надавати кредити та/або
гарантії третім особам та/або не
виступати поручителем/майновим
поручителем/гарантом за зобов'язанням
третіх осіб в сумі, що перевищує
еквівалент 1 000 000,00 доларів США (один
мільйон доларів США 00 центів) на одну
юридичну особу протягом календарного
року, за виключенням:

4.3.13.1.1. надання кредитів, гарантій на
користь позичальника, АТ "Фоззі", АТ
"Сільпо Рітейл", ТОВ "Фоззі-Фуд", ТОВ "Лін
Беккер" та інших осіб, що увійшли до
складу групи компаній "FOZZY GROUP";

4.3.13.1.2. надання майнових порук по
зобов'язанням позичальника та/або по
зобов'язанням АТ "Фоззі", АТ "Сільпо
Рітейл", ТОВ "Фоззі-Фуд", ТОВ "Лін Беккер"
та/або по зобов'язанням інших осіб, що
увійшли до складу групи компаній "FOZZY
GROUP", якщо майно, що буде предметом
майнової поруки, було придбане або
придбавається частково або повністю за
рахунок кредиту, що отриманий після
укладання договору №11 про внесення
змін до цього договору;

4.3.13.1.3. надання порук/гарантій по
зобов'язанням позичальника, АТ "Фоззі",
АТ "Сільпо Рітейл", ТОВ "Фоззі-Фуд", ТОВ
"Лін Беккер" та інших осіб, що увійшли до
складу групи компаній "FOZZY GROUP", у
випадку якщо поручитель/гарант надає
поруку/гарантію по зобов'язанням
юридичної особи, за зобов'язаннями якої
поручитель/гарант надав
поруку/гарантію перед банком.

Моніторинг виконання зобов'язання
здійснюється банком щоквартально на
підставі фінансової звітності
позичальника та АТ "Фоззі", АТ "Сільпо
Рітейл", ТОВ "Фоззі-Фуд", ТОВ "Лін Беккер",
згідно Таблиці 1 на підставі аналізу
значень рядків:

- 050, 210 Форми №1 та розшифровки
позабалансових зобов'язань;

- 070, 210 Форми №1-м та розшифровки
позабалансових зобов'язань.

На думку позивачів, вищенаведені
положення п. 4.3.13.1 кредитного договору в
редакції договору про внесення змін,
містять заборону позивачам протягом
строку дії договору про внесення змін
та без попереднього письмового
погодження з банком надавати кредити
та/або гарантії третім особам та/або
виступати поручителем/майновим
поручителем/гарантом за зобов'язанням
третіх осіб в сумі, що перевищує
еквівалент 1 000 000 доларів США (один
мільйон доларів США 00 центів) на одну
юридичну особу протягом календарного
року.

На підтвердження наявності
вищевказаної заборони позивачі
наводять отриманий ними від
відповідача 2 лист вих. №115-1 від 09.12.2011
року, в якому останній вимагає від
позивачів утриматися від дії,
зазначених у п.п. 4.3.13.1 п. 4.3.13 ст. 4.3
розділу 4 договору про внесення змін №13
від 30.11.2011 до кредитного договору (даний
пункт аналогічного змісту викладений в
договорі про внесення змін № 13 від
30.11.2011).

В матеріалах справи наявні листи
позивача 2 до ПАТ "ВТБ Банк" №29/11-2 від
29.11.2012 року, №05/09 від 05.09.2013 року та №04/04
від 04.04.2013 року, відповідно до яких він
просить надати згоду на укладення
декількох іпотечних договорів.

Проте, в матеріалах справи відсутні
докази надання відповідачем 1
відповідей на перші два листи, а на лист
№04/04 від 04.04.2013 відповідач 1 відповів
письмовою відмовою (лист №3890/1-2 від
23.05.2013) у наданні згоди на укладення
запитуваних іпотечних договорів, з
підстав невиконання кредитних
зобов'язань боржниками перед банком, в
тому числі і відповідачем-2 по
Кредитному договору перед
відповідачем 1.

Частина 1 ст. 627 ЦК України визначає, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України,
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Так, судом досліджено підпункт 4.3.13.1
пункту 4.3.13 статті 4.3 розділу 4
кредитного договору в редакції
договору про внесення змін, та суд
зазначає, що всупереч твердженням
позивачів даний пункт покладає
встановлені ним зобов'язання не на
позивачів, а встановлює певні умови та
зобов'язання для позичальника, яким є
товариство з обмеженою
відповідальністю "Бриклейерз".

Щодо наведеного позивачами листування
з відповідачем 1 та його листа-відмови
(лист №3890/1-2 від 23.05.2013) у наданні згоди
на укладення запитуваних іпотечних
договорів, то суд зазначає, що даний
лист не підтверджує вчинення
відповідачем 1 протиправної протидії
господарській діяльності позивачів та
порушення їх прав, оскільки він лише
висловлює позицію відповідача 1 щодо
наміру позивачами, укласти певні
договори, а не вимагає від них
виконувати оскаржуваний підпункт 4.3.13.1
пункту 4.3.13 статті 4.3 розділу 4
кредитного договору в редакції
договору про внесення змін, оскільки,
як зазначалося вище, даний пункт
стосується зобов'язань саме товариства
з обмеженою відповідальністю
"Бриклейерз", тобто відповідача 2, перед
публічним акціонерним товариством "ВТБ
Банк".

При цьому, в матеріалах справи відсутні
будь-які докази звернення відповідача-1
до позивачів з вимогами щодо виконання
ними підпункту 4.3.13.1 пункту 4.3.13 статті
4.3 розділу 4 кредитного договору в
редакції договору про внесення змін.

Таким чином, лист-відмова №3890/1-2 від
23.05.2013 року відповідача-1 стосується
його правовідносин з відповідачем 2, як
кредитора з позичальником, та відтак,
не порушує права позивачів, і
протилежного суду доведено не було.

Щодо посилання позивачів на доведення
порушення їх прав в зв'язку з умовами п.
4.1.5 кредитного договору в редакції
договору про внесення змін до № 11 від
30.11.2011, то тут суд зазначає, що умови
даного пункту, як прямо слідує з його
умов, стосується саме виконання
зобов'язань відповідачем-2, як
позивальником, перед відповідачем-1, як
банком, умов кредитного договору, та не
містить покладення зобов'язань на
позивачів.

Пункт 7.5 кредитного договору в редакції
договору про внесення змін до №11 від
30.11.2011 також не доводить порушення прав
позивачів оскаржуваними положеннями
пункту 4.3.13 статті 4.3 розділу 4
кредитного договору, оскільки
передбачає накладення договірної
санкції саме на товариство з обмеженою
відповідальністю "Бриклейерз", як на
позичальника по кредитному договору, а
не на позивачів.

Матеріали справи не містять доказів
порушення прав позивачів з боку
відповідачів, та зокрема, укладеним між
ними підпунктом 4.3.13.1 пункту 4.3.13 статті
4.3 розділу 4 кредитного договору в
редакції договору про внесення змін,
оскільки позивачами не доведено на
підставі яких норм законодавства саме
вони, а не відповідач 2, зобов'язані
виконувати оскаржуваний пункт.

Частина 1 статті 626 ЦК України
передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ч. 1 статті 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.
Зокрема: 1) зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності; 3)
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; 4) правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; 5) правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до абз. 4 п. 2.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29 травня 2013 року №11 "Про
деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними",
вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч. 1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на вищевикладене, позивачами
не доведено суду належними засобами
доказування, що оскаржуваний ними
пункт кредитного договору, укладеного
між відповідачами, суперечить закону
та порушує їх права та охоронювані
законом інтереси, тому, вимоги
позивачів про визнання недійсним
підпункту договору 4.3.13.1 п.4.3 ст.4.3 про
внесення змін до кредитного договору
№23ВД від 31.05.2007 року визнаються судом
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та з
урахуванням встановлених обставин
справи, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фоззі" та Приватного
акціонерного товариства "Сільпо
Рітейл" є недоведеними та
необґрунтованими, а тому задоволенню
не підлягають.

Беручи до уваги наведене, судова
колегія вважає, що рішення
господарського суду м. Києва від 09.12.2013
року у справі №910/20959/13 прийнято з
повним і достовірним встановленням
всіх фактичних обставин, які мають
значення для вирішення даного спору, а
також з дотриманням норм матеріального
і процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційна скарга Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фоззі" та
Приватного акціонерного товариства
"Сільпо Рітейл" задоволенню не
підлягає.

У зв'язку з цим, Київський апеляційний
господарський суд не вбачає підстав
для скасування рішення господарського
суду м. Києва від 09.12.2013 року у справі
№910/20959/13.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду м. Києва
від 09.12.2013 року у справі №910/20959/13
залишити без змін, а апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фоззі" та Приватного
акціонерного товариства "Сільпо
Рітейл" - без задоволення.

2. Матеріали справи №910/20959/13 повернути
до господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя
В.В. Андрієнко

Судді
С.І. Буравльов

В.В. Шапран