ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2014 р.
Справа № 914/3648/13

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії

головуючого-судді
Малех І. Б.

суддів
Желік М. Б.

Костів Т.С.

при секретарі судового засідання М.
Кришталь

за участю представників:

від позивача (за первісним позовом) -
Красніков О.В.,

від відповідача (за первісним позовом) -
Кривий Ю.Р.,

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Еверласт", № 13/1-01 від
23.01.2014 р.

на рішення господарського суду
Львівської області від 09.01.2014 р.

у справі № 914/3648/13

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Еверласт", м. Одеса

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Галсофт-Сервіс",
м. Львів

про стягнення 19 620, 00 грн.

за зустрічним позовом: Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Галсофт-Сервіс", м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Еверласт", м.
Одеса

про стягнення 45 780, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду
Львівської області від 09.01.2014 року у
справі № 914/3648/13, як в первісному позові
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Еверласт" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Галсофт-Сервіс" про
стягнення 19 620, 00 грн., так і в
зустрічному позові Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Галсофт-Сервіс" до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Еверласт"
про стягнення 45 780, 00 грн. відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з даним рішенням,
відповідач Товариства з обмеженою
відповідальністю "Еверласт", подало
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення господарського суду
Львівської області від 09.01.2014 року у
справі № 914/3648/13 скасувати в частині
відмови в задоволені позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Еверласт" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Галсофт-Сервіс" про
стягнення 19 620, 00 грн. та постановити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Еверласт" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Галсофт-Сервіс" про
стягнення 19 620, 00 в повному обсязі. При
цьому, апелянт вказує, що суд першої
інстанції приймаючи оскаржуване
рішення не надавши належної оцінки
фактичним взаєминам, що склалися і які
мають суттєве значення для правильного
вирішення спору. Так скаржник, вважає,
що помилкою є сам факт оплати рахунку
за не укладеним правочином, а тому
відповідач за первісним позовом
безпідставно набув дані кошти і
зобов'язаний повернути їх.

Представником відповідача за
первісним позовом, в свою чергу було
подано відзив, в якому він заперечив
доводи апелянта, при цьому просив суд
залишити рішення господарського суду
Львівської області від 09.01.2014 року у
справі № 914/3648/13 без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення. При цьому
відповідач за первісним позовом
вказує, що єдиним документом, який
тягне за собою правові наслідки, в
даному випадку, є платіжне доручення №
767 від 30 липня 2012 року та рахунок № 893К
від 26.06.2012 року.

Представник позивача за первісним
позовом (апелянта) в судовому засіданні
навів доводи, аналогічні, викладеним в
своїй апеляційній скарзі, просив
рішення суду першої інстанції
скасувати в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ТОВ
"Еверласт" до ТОВ "Галсофт-Сервіс" про
стягнення помилково перерахованих
коштів в розмірі 19 620, 00 грн. та
постановити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги ТОВ
"Еверласт" до ТОВ "Галсофт-Сервіс" про
стягнення помилково перерахованих
коштів в розмірі 19 620, 00 грн. в повному
обсязі, апеляційну скаргу задоволити.

Представник відповідача за первісним
позовом в судовому засіданні заперечив
доводи апелянта, при цьому наводив
доводи аналогічні, викладеним у своєму
відзиві на апеляційну скаргу, просив
рішення суду першої інстанції залишити
без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Розглянувши наявні в справі матеріали,
давши належну оцінку доводам та
запереченням, які містяться в
апеляційній скарзі, колегія суддів
Львівського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що рішення господарського суду першої
інстанції слід залишити без змін, а
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Еверласт"
без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
05.02.2013р., внаслідок проведення
внутрішнього бухгалтерського аудиту
було виявлено помилку у вигляді
незакритої суми та вважаючи кошти
помилково сплаченими, звернувся до
відповідача з листом №16/1-02 від 05.02.2013р.,
щодо повернення помилково сплаченої
суми. Проте від відповідача надійшов
лист - вимога №19-02/12 від 19.02.2013р. про
оплату боргу в розмірі 45 780, 00 грн.
Позивач ствердив, що між сторонами не
існувало будь-яких договірних
відносин, які б створювали підстави для
перерахунку коштів та на підставі яких
відповідач отримав грошові кошти в
сумі 19620,00 грн. Відтак, як зазначено
позивачем, відповідач, набув кошти у
розмірі 19 620, 00 грн. без будь-якої
правової підстави.

Згідно ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона зобов'язання
вчинити на користь другої сторони
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Однією з підстав виникнення
зобов'язань, згідно ст.11 ЦК України,
зокрема є договори та інші правочини.

Стаття 526 ЦК України, в контексті з
вимогами ст.193 ГК України вказує, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином, відповідно до умов договору та
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У відповідності до ч.1 ст.639 ЦК
України, договір може бути укладений у
будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми
договору не встановлені законом.

Форма договору сторонами
визначається на власний розсуд (усна,
письмова), недотримання письмової
форми не тягне недійсності такого
договору.

Правовою підставою для
повернення коштів у розмірі 19620,00 грн.
позивач називає положення ст. 1212 ЦК
України про набуття майна без
достатньої правової підстави.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК
України, особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала. Вказаною нормою передбачено,
зокрема, що обов'язково має бути
відсутність правової підстави для
набуття або збереження майна за
рахунок іншої особи. Тобто мала місце
помилка, обман, випадковість або інші
підстави набуття або збереження майна,
які не можна віднести до підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків (ст. 11 ЦК України).

Отже, із змісту вищевказаної
норми вбачається, що для з'ясування чи
набула особа відповідного
зобов'язання, визначеного ст. 1212 ЦК
України, необхідно встановити наступні
обставини, які у сукупності є підставою
для його виникнення: 1) факт набуття
особою майна або його збереження за
рахунок іншої особи; 2) відсутність для
цього підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого права,
але лише у випадку його невизнання,
порушення або оспорювання. У
відповідності до ст. 33 ГПК України,
кожна із сторін повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вірно вказав, суд першої
інстанції, і з чим погоджується колегія
суддів Львівського апеляційного
господарського суду, факт помилкового
перерахування коштів відповідачеві
позивачем спростовується матеріалами
справи, з яких вбачається, що кошти
відповідачу було перераховано на
підставі платіжного доручення №767 від
30.07.2012р., у якому у графі "Призначення
платежу" вказано "оплата за обладнання
за рах. №893К від 26.06.12. у т. ч. ПДВ 20%", а
відтак ці кошти не можуть вважатися
майном, набутим відповідачем без
достатньої правової підстави, що
виключає застосування до спірних
правовідносин норм ст. 1212 ЦК України.

Враховуючи наведене, позивачем,
не доведено ні суду першої інстанції,
ні апеляційної, а судами не встановлено
підставність звернення з відповідним
позовом до відповідача, оскільки
жодних доказів порушення відповідачем
прав позивача, суду не надано.

Щодо зустрічного позову, слід
зазначити наступне.

ТОВ "Галсофт-Сервіс" просить
стягнути з ТОВ "Еверласт"
заборгованість за обладнання в розмірі
45780,00 грн., що становить 70% залишкової
вартості обладнання, враховуючи
попередню оплату в розмірі 19620,00 грн.

Як зазначає позивач за зустрічним
позовом, ТзОВ "Еверласт" звернулось до
ТзОВ "Галсофт-Сервіс" з усною
пропозицією придбати обладнання, а
саме-напівавтоматичний стрічкопильний
верстат ВМSY 230DGH. При цьому, жодних
письмових договорів між сторонами
укладено не було.

Відповідно до положень ст. 639 ЦК
України, договір може бути укладений у
будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми
договору не встановлені законом.

В результаті усних домовленостей,
на підставі виставленого ТзОВ
"Галсофт-Сервіс" рахунку №893к від
26.06.2012р. (30% передоплати) ТзОВ "Еверласт"
провело попередню оплату за
обладнання в сумі 19620,00 грн. (платіжне
доручення від 30.07.2012р. №767 в матеріалах
справи).

Як вбачається з матеріалів
справи, на підставі контракту від
17.10.2011р. №59 на поставку обладнання,
укладеного між фірмою Бендмак Макіна,
Туреччина (продавець) та ТзОВ
"Галсофт-Сервіс" (покупець) останнім
здійснено повну оплату за обладнання
"Напівавтоматичний стрічкопильний
верстат ВМSY 230DGH" (платіжне доручення в
іноземній валюті №5 від 15.02.2013р.)
Враховуючи виконання покупцем умов
контракту в частині оплати (п.2.2
контракту), 06.03.2013р. на підставі
міжнародної товаро - транспортної
накладної (СМR А №0515336) та митної
декларації (форма МД-2) фірма Бендмак
Макіна поставила ТзОВ "Галсофт-Сервіс".

Листом від 19.02.2013р. №19-02/13 ТзОВ
"Галсофт-Сервіс" звернулось до ТзОВ
"Еверласт" з вимогою про сплату решти
суми за обладнання в розмірі 70% від
загальної вартості обладнання, що
складає 45780,00 грн., виставивши рахунок
№06К від 19.02.2013р. Проте така оплата
здійснена не була.

Згідно ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь
другої сторонни (кредитора) певну дію
(передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші тощо)
або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до вимог п.1 ст.692 ЦК
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором
або актами цивільного законодавства
не встановлений інший строк оплати
товару.

В матеріалах справи відсутні
належні письмові докази поставки,
прийняття товару (первинні документи),
що фіксують та підтверджують
господарську операцію, у зв"язку з чим у
ТзОВ "Еверласт" виникло б зобов"язання
щодо оплати. ТзОВ "Галсофт-Сервіс" не
вжито заходів щодо поставки товару, не
подано доказів надсилання
товаророзпорядчих документів,
готовності передати товар у належному
місці, вимоги прийняти товар та відмови
ТзОВ "Еверласт" від його прийняття, у
зв"язку з чим спростовується посилання
позивача за зустрічним позовом на п.4
ст.692 ЦК України, згідно якої якщо
покупець відмовився прийняти та
оплатити товар, продавець має право за
своїм вибором вимагати оплати товару
або відмовитись від договору
купівлі-продажу.

Суд першої інстанції вірно
зазначив, що вимога про сплату боргу в
порядку ст.530 ЦК України не може
слугувати підставою для оплати,
оскільки докази передачі ТзОВ
"Галсофт-Сервіс" товару та отримання
його ТОВ "Еверласт" в матеріалах справи
відсутні. Матеріалами справи
підтверджується, що момент виконання
обов'язку продавця передати товар не
визначений, умови доставки або
передачі товару у його
місцезнаходженні не встановлені. Не
подано також доказів погодженого
сторонами обов'язку ТОВ "Еверласт"
повністю сплатити за товар, тобто до
його передачі продавцем.

Відповідно до ст.14 ЦК України,
особа не може бути примушена до дій,
вчинення яких не є обов'язковим для
неї.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, апеляційний
господарський суд, вважає, що рішення
господарського суду першої інстанції
прийняте, з врахуванням всіх обставин
справи та з дотриманням норм чинного
законодавства, а тому не вбачає підстав
для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,
Львівський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Еверласт" -
відмовити.

2. Рішення господарського суду
Львівської області від 09.01.2014 року у
справі № 914/3648/13 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи направити на
адресу місцевого господарського
суду.

Повний текст постанови виготовлений
04.03.2014 р.

Головуючий суддя
Малех І. Б.

Суддя
Желік М. Б.

Суддя
Костів Т. С.