ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2014 р.Справа № 916/3208/13

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Князєвої
К.Р.

За участю представників сторін:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: Зуйкова Ю.Р. за
довіреністю № 24/01-01 від 08.01.2014р.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства „Національна
акціонерна компанія „Нафтогаз
України" до публічного акціонерного
товариства „Одеська ТЕЦ" про стягнення
6 467 508,81 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
„Національна акціонерна компанія
„Нафтогаз України" (далі по тексту - ПАТ
„НАК „Нафтогаз України") звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовом до публічного акціонерного
товариства „Одеська ТЕЦ" (далі по
тексту - ПАТ „Одеська ТЕЦ") про
стягнення заборгованості в загальному
розмірі 6 467 508,81 грн., яка складається з
суми основного боргу в розмірі 3 749 999,99
грн., трьох відсотків річних в сумі 271
716,80 грн., збитків від інфляції в сумі 46
748,03 грн., пені в сумі 1 085 805,63 грн. та
штрафу в сумі 1 313 238,36 грн. Позовні
вимоги обґрунтовані фактом
неналежного виконання відповідачем
прийнятих на себе зобов'язань за
договором купівлі-продажу природного
газу № 14/2301/11 від 30.09.2011р. (з урахуванням
додаткових угод) щодо своєчасної та в
повному обсязі оплати вартості
поставленого позивачем протягом
періоду березня-квітня та
жовтня-грудня 2012р. природного газу.

Відповідач повністю заперечує проти
позову, наголошуючи на безпідставності
та необґрунтованості заявлених
позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши доводи та пояснення
учасників судового процесу, суд
встановив наступне.

30.09.2011р. між ПАТ „НАК „Нафтогаз
України" (Продавець) та ПАТ „Одеська
ТЕЦ" (Покупець) було укладено договір
купівлі-продажу природного газу №
14/2301/11, у відповідності до п.п 1.1, 1.2 якого
Продавець зобов'язується передати у
власність Покупцю у IV кварталі 2011 році
та у 2012 році імпортований природний газ
(за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00,
ввезеного на митну територію України
ПАТ „Національна акціонерна компанія
„Нафтогаз України", далі - газ) для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями, а Покупець
зобов'язується приймати та оплачувати
газ на умовах договору. Газ, що
продається за договором,
використовується Покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями. Під словом
„населення" слід розуміти громадян,
які проживають у будинках житлового
фонду або приміщеннях (гуртожитках), що
перебувають у їх відособленому
користуванні та вносять плату за
комунальні послуги по затвердженим
тарифам.

Згідно з положеннями п. 2.1 - 2.3 договору
купівлі-продажу природного газу №
14/2301/11 від 30.09.2011р. Продавець передає
Покупцеві з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня
2012 року газ в обсязі до 49 800 тис. куб. м.
(сорок дев'ять мільйонів вісімсот тисяч
куб.м.), із визначенням наступного
обсягу поставок газу протягом
дванадцяти місяців 2012 року: січень - 7 900
тис. куб. м.; лютий - 6 800 тис. куб. м.;
березень - 6 000 тис. куб. м.; квітень - 2 000
тис. куб. м.; травень - 400 тис. куб. м.;
жовтень - 2 500 тис. куб. м.; листопад - 4 400
тис. куб. м.; грудень - 6 500 тис. куб. м.
Обсяги газу, що планується передати за
цим договором (далі - планований обсяг),
можуть змінюватись сторонами протягом
місяця продажу в установленому
порядку. Допускається відхилення
місячного обсягу переданого газу в
розмірі +-5% (плюс/мінус п'ять відсотків)
від узгодженого сторонами згідно з п. 2.1
договору планового обсягу продажу газу
без коригування планованого обсягу. За
розрахункову одиницю переданого газу
приймається один кубічний метр (куб. м.),
приведений до стандартних умов (t-20
град. за Цельсієм, Р = 760 мм ртутного
стовпчика).

Відповідно до ст. 12 Закону України „Про
засади функціонування ринку
природного газу" постачання природного
газу здійснюється відповідно до
договору, за яким постачальник
зобов'язується поставити споживачеві
природний газ, якісні характеристики
якого визначено стандартами, в обсязі
та порядку, передбачених договором, а
споживач зобов'язується сплачувати
вартість прийнятого природного газу в
розмірі, строки та порядку,
передбачених договором.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Виходячи з положень п.п. 3.1, 3.3, 3.4
договору купівлі-продажу природного
газу № 14/2301/11 від 30.09.2011р. Продавець
передає Покупцю газ у пунктах
приймання-передачі газу на вхідній
запірній/відключаючій арматурі
Покупця. Право власності на газ
переходить від Продавця до Покупця в
пунктах приймання-передачі. Після
переходу права власності на газ
Покупець несе всі ризики і приймає на
себе всю відповідальність, пов'язану з
правом власності на газ.
Приймання-передача газу, переданого
Продавцем Покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. Обсяг
споживання газу Покупцем у
відповідному місяці поставки
встановлюється шляхом складання
добових обсягів, визначених на
підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу Покупця. Не
пізніше 5-го числа місяця, наступного за
місяцем продажу газу, Покупець
зобов'язується надати Продавцеві
підписані та скріплені печатками
Покупця та газорозподільного
(газотранспортного) підприємства три
примірники акта приймання-передачі
газу, у якому зазначаються фактичні
обсяги використаного газу, його
фактична ціна та вартість.

Статтею 193 ГК України встановлено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому
числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами. Зобов'язання, в
свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК
України, має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається.

Відповідно до положень ст.ст. 662, 664 ЦК
України продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар, визначений
договором купівлі-продажу. Продавець
повинен одночасно з товаром передати
покупцеві його приналежності та
документи (технічний паспорт,
сертифікат якості тощо), що стосуються
товару та підлягають переданню разом
із товаром відповідно до договору або
актів цивільного законодавства.
Обов'язок продавця передати товар
покупцеві вважається виконаним у
момент вручення товару покупцеві, якщо
договором встановлений обов'язок
продавця доставити товар.

Позивачем прийняті на себе за
договором купівлі-продажу природного
газу № 14/2301/11 від 30.09.2011р. зобов'язання
щодо постачання відповідачу
природного газу у встановлених
договором обсягах протягом періоду з
березня-квітня та жовтня-грудня 2012 року
включно виконувались належним чином, а
відповідачем було прийнято від ПАТ
„НАК „Нафтогаз України" поставлений
протягом вищезазначеного періоду
природний газ в загальному обсязі 21
759,545 тис.куб.м., що підтверджується
наявними у матеріалах справи копіями
актів приймання-передачі природного
газу № 22 від 31.03.2012р. (поставка
природного газу для виробництва
теплової енергії, яка споживається
релігійними організаціями), № 24 від
31.03.2012р. (поставка природного газу для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням), № 24 від
30.04.2012р. (поставка природного газу для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням), № 22 від
30.04.2012р. (поставка природного газу для
виробництва теплової енергії, яка
споживається релігійними
організаціями), б/№ від 31.10.2012р.
(поставка природного газу для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням), б/№ від
25.12.2010р. (поставка природного газу для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням), б/№ від
31.12.2012р. (поставка природного газу для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням), б/№ від
31.12.2012р. (поставка природного газу для
виробництва теплової енергії, яка
споживається релігійними
організаціями).

Положеннями п.п. 5.1 - 5.3 договору
купівлі-продажу природного газу №
14/2301/11 від 30.09.2011р. (з урахуванням
додаткової угоди № 2 від 19.01.2012р.)
передбачено, що ціна (граничний рівень
ціни) на природний газ для
теплогенеруючих підприємств та
послуги з його транспортування
встановлюються Національною комісією
регулювання електроенергетики України
(НКРЕ). Ціна за 1000 куб.м. природного газу,
що використовується для виробництва
теплової енергії, яка споживається
населенням, становить 1 091,00 грн. з
урахуванням збору у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за регульованим
тарифом та без урахування податку на
додану вартість. До сплати за 1000 куб.м.
природного газу - 1 091,00 грн., крім того
ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 1 309,20 грн. Ціна за
1000 куб.м. природного газу, що
використовується для виробництва
теплової енергії, яка споживається
релігійними організаціями, становить 1
248,08 грн. з урахуванням зборку у вигляді
цільової надбавки до затвердженого
тарифу на природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за регульованим
тарифом та без урахування податку на
додану вартість. До сплати за 1000 куб.м.
природного газу - 1 248,08 грн., крім того
ПДВ: на газ - 0%, на послуги з
транспортування - 20% - 61,12 грн., всього з
ПДВ - 1 309,20 грн. У разі зміни НКРЕ ціни на
природний газ або тарифів на
транспортування, розподіл і
постачання, Сторони вносять зміни до
пункту 5.2 цього договору з дати
набрання чинності встановленої НКРЕ
ціни та тарифів. Загальна сума вартості
природного газу за цим договором
складається із сум вартості місячних
поставок газу.

Відповідно до п. 6.1 договору
купівлі-продажу природного газу №
14/2301/11 від 30.09.2011р. оплата за газ
здійснюється Покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 30 (тридцяти)
відсоткової попередньої оплати
вартості планованих обсягів поставки
природного газу за 5 (п'ять) днів до
початку здійснення поставки. Решта 70
(сімдесят) відсотків вартості
планованих обсягів поставки
природного газу сплачується Покупцем
протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

Як вбачається із змісту актів
приймання-передачі газу, складених за
фактом поставки на користь ПАТ
„Одеська ТЕЦ" природного газу протягом
періодів березня-квітня та
жовтня-грудня 2012р., загальна вартість
поставленого позивачем природного
газу складає 28 487 596,33 грн.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару. Договором
купівлі-продажу може бути передбачено
розстрочення платежу.

В силу приписів ст. 632 ЦК України ціна в
договору встановлюється за
домовленістю сторін. У випадках,
встановлених законом, застосовуються
ціни (тарифи, ставки тощо), які
встановлюються або регулюються
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування. Зміна ціни після
укладення договору допускається лише у
випадках і на умовах, встановлених
договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено,
що порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Як вбачається із матеріалів справи та
було підтверджено обома сторонами,
відповідачем було сплачено на користь
ПАТ „НАК „Нафтогаз України" грошові
кошти в загальній сумі 28 487 596,33 грн. в
рахунок оплати вартості природного
газу, поставленого протягом періоду
березня-квітня та жовтня-грудня 2012р. на
виконання умов договору
купівлі-продажу природного газу №
14/2301/11 від 30.09.2011р. із порушенням
визначених умовами даного договору
строків внесення платежів.

Проте, позивачем було зараховано
частину грошових коштів в сумі 3 749 999,99
грн., сплачених відповідачем в якості
погашення заборгованості за придбаний
протягом спірного періоду природний
газ, на погашення заборгованості по
сплаті штрафних санкцій, які були
стягнуті з ПАТ „Одеська ТЕЦ" на
підставі рішення господарського суду
Одеської області від 10.12.2012р. по справі
№ 5017/3063/2012, в результаті чого, за
переконанням ПАТ „НАК „Нафтогаз
України", за відповідачем рахується
заборгованість за спожитий протягом
спірного періоду природний газ в сумі 3
749 999,99 грн. Вирішуючи питання про
наявність спірної суми основного боргу
ПАТ „Одеська ТЕЦ" перед позивачем суд
виходить із наступного.

Згідно з п. 6.3 договору купівлі-продажу
природного газу № 14/2301/11 від 30.09.2011р. в
платіжних дорученнях Покупець повинен
обов'язково зазначити номер договору,
дату його підписання та призначення
платежу, без зазначення періоду за який
здійснюється оплата. За наявності
заборгованості у Покупця за цим
договором Продавець має право
зарахувати кошти, що надійшли від
Покупця, як погашення заборгованості
за газ, поставлений в минулі періоди по
цьому договору, в порядку календарної
черговості виникнення заборгованості.

Як свідчить зміст наявних у матеріалах
справи платіжних доручень, у всіх без
виключення випадках перерахування
грошових коштів відповідачем в якості
призначення платежу було зазначено
плату за природний газ згідно договору
№ 14/2301/11 від 30.09.2011р., що цілком
відповідає вищенаведеним положенням п.
6.3 укладеної між сторонами по справі
угоди

Відповідно до приписів п. 3.8 Інструкції
про безготівкові розрахунки в Україні
в національній валюті, затвердженої
постановою Правління Національного
Банку України від 21.01.2004 N 22 (з
наступними змінами та доповненнями)
реквізит "Призначення платежу"
платіжного доручення заповнюється
платником так, щоб надавати повну
інформацію про платіж та документи, на
підставі яких здійснюється
перерахування коштів отримувачу.
Повноту інформації визначає платник з
урахуванням вимог законодавства
України. Платник відповідає за дані, що
зазначені в реквізиті платіжного
доручення "Призначення платежу". Банк
перевіряє заповнення цього реквізиту
на відповідність вимогам, викладеним у
цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Господарський суд зазначає, що, в
даному випадку, за наявності чіткого
призначення здійснених відповідачем
платежів в рахунок оплати вартості
придбаного на виконання умов договору
купівлі-продажу № 14/2301/11 від 30.09.2011р.
природного газу, позивач не мав права
самостійно змінювати призначення цих
платежів та спрямовувати їх на
погашення присудженої до стягнення за
рішенням суду суми штрафних санкцій.
Більш того, положеннями п. 6.3 договору
купівлі-продажу природного газу №
14/2301/11 від 30.09.2011р. передбачено, що у
випадку заборгованості ПАТ „Одеська
ТЕЦ" за цим договором ПАТ „НАК
„Нафтогаз України" має право
зарахувати кошти, що надійшли від
відповідача виключно на погашення
заборгованості за газ, поставлений в
минулі періоди по цьому договору, в
порядку календарної черговості
виникнення заборгованості, а не на
погашення нарахованих сум штрафних
санкцій.

Правова позиція суду із цього питання
підтверджується і судовою практикою,
що знайшло своє відображення у
постанові Вищого господарського суду
України від 08.08.2013р. по справі № 916/405/13-г.

З огляду на викладене, господарський
суд доходить висновку щодо
безпідставності зарахування позивачем
частини грошових коштів в сумі 3 749 999,99
грн., сплачених відповідачем в якості
погашення заборгованості за придбаний
протягом спірного періоду природний
газ, на погашення заборгованості по
сплаті штрафних санкцій, які були
стягнуті з ПАТ „Одеська ТЕЦ" на
підставі рішення господарського суду
Одеської області від 10.12.2012р. по справі
№ 5017/3063/2012, в результаті чого,
твердження щодо наявності у ПАТ
„Одеська ТЕЦ" заборгованості перед
позивачем за придбаний на виконання
умов договору купівлі-продажу № 14/2301/11
від 30.09.2011р. природний газ є такими, що
спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин, господарський суд
доходить висновку щодо відсутності
правових підстав для задоволення
позовних вимог ПАТ „НАК „Нафтогаз
України" в частині стягнення із ПАТ
„Одеська ТЕЦ" заборгованості за
придбаний на виконання умов договору
купівлі-продажу природного газу №
14/2301/11 від 30.09.2011р. природний газ в сумі 3
749 999,99 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК
України у разі порушення зобов'язання
настають наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки -грошової суми, яку боржник
повинен сплатити кредиторові у рази
порушення ним зобов'язання. Так, згідно
ч.ч. 1 - 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожний день
прострочення виконання. При цьому,
відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від
22.11.1996р. №543/96-ВР (із змінами та
доповненнями) платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений ст. 1
вказаного Закону, обчислюється від
суми простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 231 ГК України у разі
якщо порушено господарське
зобов'язання, в якому хоча б одна
сторона є суб'єктом господарювання, що
належить до державного сектора
економіки, або порушення пов'язане з
виконанням державного контракту, або
виконання зобов'язання фінансується за
рахунок Державного бюджету України чи
за рахунок державного кредиту, штрафні
санкції застосовуються, якщо інше не
передбачено законом чи договором, у
таких розмірах: 1) за порушення умов
зобов'язання щодо якості
(комплектності) товарів (робіт, послуг)
стягується штраф у розмірі двадцяти
відсотків вартості неякісних
(некомплектних) товарів (робіт, послуг);
2) за порушення строків виконання
зобов'язання стягується пеня у розмірі
0,1 відсотка вартості товарів (робіт,
послуг), з яких допущено прострочення
виконання за кожний день прострочення,
а за прострочення понад тридцять днів
додатково стягується штраф у розмірі
семи відсотків вказаної вартості. У
разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

При здійсненні нарахування пені слід
мати на увазі приписи ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України, згідно
з якими нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Положеннями п. 7.2 договору
купівлі-продажу природного газу №
14/2301/11 від 30.09.2011р. передбачено, що у разі
невиконання Покупцем умов п. 6.1 цього
договору Продавець має право не
здійснювати поставку газу Покупцю або
обмежити поставку пропорційно до
кількості несплачених обсягів з
наступною поставкою цих обсягів при
умові їх оплати та наявності технічної
можливості. У разі невиконання
Покупцем п. 6.1 умов цього договору, він у
безспірному порядку зобов'язується
сплатити Продавцю крім суми
заборгованості пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу.

З посиланням на положення п. 7.2 договору
купівлі-продажу природного газу №
14/2301/11 від 30.09.2011р. позивачем було
нараховано ПАТ „Одеська ТЕЦ" до сплати
штраф в сумі 1 313 238,36 грн. та пеню в сумі 1
085 805,63 грн. Вирішуючи питання про
наявність правових підстав для
стягнення із відповідача вказаної суми
штрафних санкцій, суд виходить із
наступного.

Ухвалою арбітражного суду Одеської
області від 15.06.2001р. було порушено
провадження у справі № 17-2-18/01-5010 про
банкрутство ПАТ „Одеська ТЕЦ", введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів. В ухвалі зазначено, що
протягом дії мораторію заборонено:
стягнення на підставі виконавчих
документів та інших документів, за
якими здійснюється стягнення
відповідно до законодавства, не
нараховувати неустойку (штраф, пеню) за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів). В свою чергу, ухвалою від
10.02.2014р. господарським судом Одеської
області було продовжено строк
процедури розпорядження майном ПАТ
„Одеська ТЕЦ" та строк повноважень
розпорядника майна до 10.04.2014р.

Відповідно до ст.ст 1, 12 Закону України
„Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
від 14 травня 1992 року N 2343-XII (в редакції,
що діяла до моменту набрання чинності
Законом України від 22 грудня 2011 року N
4212-VI, яким Закон України „Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
було викладено у новій редакції)
мораторієм на задоволення вимог
кредиторів є зупинення виконання
боржником, стосовно якого порушено
справу про банкрутство, грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів), термін виконання яких настав
до дня введення мораторію, і припинення
заходів, спрямованих на забезпечення
виконання цих зобов'язань та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів),
застосованих до прийняття рішення про
введення мораторію. Мораторій на
задоволення вимог кредиторів
вводиться одночасно з порушенням
провадження у справі про банкрутство,
про що зазначається в ухвалі
господарського суду. протягом дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів: забороняється стягнення на
підставі виконавчих документів та
інших документів, за якими
здійснюється стягнення відповідно до
законодавства; не нараховуються
неустойка (штраф, пеня), не
застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

В обов'язковій до застосування
постанові судової палати у
господарських справах Верховного Суду
України від 18.12.2012р., ухваленій з
мотивів неоднакового застосування
судами касаційної інстанції норм
матеріального права, зазначено
наступне. Вищенаведена норма ст. 12
Закону України „Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" визначає
конкретний проміжок часу. Протягом
якого не нараховуються штрафи і пені,
та цей проміжок часу лише відповідає
строку діє мораторію на задоволення
вимог кредиторів і ніяк не пов'язаний з
поняттям мораторію. За змістом
зазначеної норми боржник повинен
виконувати зобов'язання, що виникли
після введення мораторію, але пеня та
штраф за їх невиконання або неналежне
виконання не нараховуються, за
винятком випадків, встановлених
спеціальними нормами законодавства. У
зв'язку з викладеним. Верховий Суд
України дійшов висновку про
передчасність висновків суду
касаційної інстанції у справі, що
переглядається, щодо обґрунтованості
стягнення пені та штрафу за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань під час дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів.

Підсумовуючи вищевикладене, приймаючи
до уваги, що заявлені до стягнення з
відповідача суми пені та штрафу були
нараховані позивачем під час дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів, введеного відносно ПАТ
„Одеська ТЕЦ" згідно з ухвалою
арбітражного суду Одеської області від
15.06.2001р. по справі № 17-2-18/01-5010,
господарський суд дійшов висновку щодо
відсутності правових підстав для
стягнення із ПАТ „Одеська ТЕЦ" штрафу
в сумі 1 313 238,36 грн. та пені в сумі 1 085 805,63
грн.

Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
не звільняє винну сторону від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

В порядку ст. 625 ЦК України позивачем
станом було нараховано відповідачу до
сплати три відсотки річних в розмірі 271
716,80 грн. та збитки від інфляції в сумі 46
748,03 грн. Проаналізувавши позовні
вимоги у названій частині та
перевіривши правильність здійсненого
позивачем розрахунку, господарський
суд зазначає, що нарахування платежів в
порядку ст. 625 ЦК України було здійснене
ПАТ „НАК „Нафтогаз України" на суму
основного боргу, яка була
необгрунтовано збільшена в результаті
неправомірної зміни позивачем
призначення здійснених відповідачем
платежів. Однак, у зв'язку із
неможливістю визначення моменту
необгрунтованого віднесення позивачем
платежів відповідача, направлених на
оплату спожитого природного газу, в
якості погашення заборгованості із
штрафних санкцій, та, як наслідок,
неможливості здійснення за наявними в
матеріалах справи документами
правильного перерахунку цих платежів,
господарський суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
При цьому, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
В свою чергу, доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

У п. 18 інформаційного листа Вищого
господарського суду України „Про
деякі питання практики застосування
норм Господарського процесуального
кодексу України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2004 році" зазначено наступне.
Господарський суд у розгляді справи не
зобов'язаний здійснювати "перерахунок"
замість позивача розрахованих
останнім сум штрафних санкцій, річних
тощо. Однак з огляду на вимоги частини 1
статті 4-7 ГПК щодо прийняття судового
рішення за результатами обговорення
усіх обставин справи та частини 1
статті 43 ГПК стосовно всебічного,
повного і об'єктивного розгляду в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності суд повинен перевірити
обґрунтованість і правильність
здійсненого позивачем нарахування
таких сум, і в разі, якщо їх обчислення
помилкове - зобов'язати позивача
здійснити перерахунок відповідно до
закону чи договору або зробити це
самостійно. Якщо для здійснення
перерахунку необхідні додаткові
матеріали, суд витребує їх у позивача, а
в разі неподання ним таких матеріалів -
з урахуванням обставин конкретної
справи залишає позов (в частині
стягнення відповідних спірних сум) без
розгляду на підставі пункту 5 частини 1
статті 81 ГПК або відмовляє в
задоволенні позову у відповідній
частині у зв'язку з недоведеністю
позовних вимог.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України
господарський суд залишає позов без
розгляду, якщо позивач без поважних
причин не подав витребувані
господарським судом матеріали,
необхідні для вирішення спору, або
представник позивача не з'явився на
виклик у засідання господарського суду
і його нез'явлення перешкоджає
вирішенню спору.

З огляду на викладене, приймаючи до
уваги, що здійснений позивачем
розрахунок заявлених до стягнення сум
трьох відсотків річних та збитків від
інфляції є необгрунтованим, а також
враховуючи неможливість здійснення
обгрунтованого перерахунку даних
платежів за наявними у справі
матеріалами, господарський суд дійшов
висновку про необхідність залишення
без розгляду позову ПАТ „НАК
„Нафтогаз України" в частині стягнення
з ПАТ „Одеська ТЕЦ" збитків від
інфляції в сумі 46 748,03 грн. та трьох
відсотків річних в сумі 271 716,80 грн.

Підсумовуючи вищезазначене, суд
доходить висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог ПАТ „НАК „Нафтогаз
України" про стягнення із ПАТ „Одеська
ТЕЦ" суми основного боргу в розмірі 3 749
999,99 грн., пені в сумі 1 085 805,63 грн. та
штрафу в сумі 1 313 238,36 грн. відповідно до
ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 549, 610-612, 615, 625, 629, 632,
662, 664, 692, 712 ЦК України, ст.ст. 193, 231, 232 ГК
України, ст. 12 Закону України „Про
засади функціонування ринку
природного газу", п. 3.8 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою Правління Національного
Банку України від 21.01.2004 N 22, п. 3.8
Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління Національного Банку України
від 21.01.2004 N 22 (з наступними змінами та
доповненнями), ст.ст. 1, 12 Закону України
„Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
від 14 травня 1992 року N 2343-XII (в редакції,
що діяла до моменту набрання чинності
Законом України від 22 грудня 2011 року N
4212-VI). При цьому, позов ПАТ „НАК
„Нафтогаз України" в частині стягнення
із ПАТ „Одеська ТЕЦ" збитків від
інфляції в сумі 46 748,03 грн. та трьох
відсотків річних в сумі 271 716,80 грн. слід
залишити без розгляду на підставі п. 5 ч.
1 ст. 81 ГПК України.

Судові витрати зі сплати судового
збору за розгляд позовних вимог, у
задоволенні яким господарським судом
було відмовлено, за правилами ст. 49 ГПК
України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 549, 610-612, 615,
625, 629, 632, 662, 664, 692, 712 ЦК України, ст.ст. 193,
231, 232 ГК України, ст. 12 Закону України
„Про засади функціонування ринку
природного газу", п. 3.8 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою Правління Національного
Банку України від 21.01.2004 N 22, п. 3.8
Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління Національного Банку України
від 21.01.2004 N 22 (з наступними змінами та
доповненнями), ст.ст. 1, 12 Закону України
„Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
від 14 травня 1992 року N 2343-XII (в редакції,
що діяла до моменту набрання чинності
Законом України від 22 грудня 2011 року N
4212-VI), ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, п. 5 ч. 1 ст. 81,
ст.ст. 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову в частині
вимог про стягнення із публічного
акціонерного товариства „Одеська ТЕЦ"
на користь публічного акціонерного
товариства „Національна акціонерна
компанія „Нафтогаз України" суми
основного боргу в розмірі 3 749 999,99 грн.,
пені в сумі 1 085 805,63 грн. та штрафу в
розмірі 1 313 238,36 грн. - відмовити.

2. Позов публічного акціонерного
товариства „Національна акціонерна
компанія „Нафтогаз України" в частині
вимог про стягнення із публічного
акціонерного товариства „Одеська ТЕЦ"
збитків від інфляції в сумі 46 748,03 грн.
та трьох відсотків річних в сумі 271 716,80
грн. - залишити без розгляду.

Рішення набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 85 ГПК
України.

Відповідно до ст.ст. 91, 93 ГПК України
сторони у справі, прокурор, треті особи,
особи, які не брали участь у справі,
якщо господарський суд вирішив питання
про їх права та обов'язки, мають право
подати апеляційну скаргу на рішення
місцевого господарського суду, яке не
набрало законної сили. Апеляційна
скарга подається на рішення місцевого
господарського суду протягом десяти
днів з дня його оголошення місцевим
господарським судом. У разі, якщо в
судовому засіданні було оголошено лише
вступну та резолютивну частину
рішення, зазначений строк обчислюється
з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення складений 03.03.2014р.

Суддя
С.П. Желєзна