м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом: Приватного акціонерного
товариства «Страхова група «ТАС»
до Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «Нова»
третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
про стягнення 5 365,23 грн.
Суддя Гавриловська І.О.
Представники учасників судового
Від позивача: Рудюк В.М. - дов. №
ГО-13/284 від 11.12.2013 р.
Від відповідача: не з'явився
Від третьої особи: не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Приватного акціонерного товариства
«Страхова група «ТАС» до Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Нова» про стягнення 5 365,23
грн. страхового відшкодування в
порядку регресу в результаті настання
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася 11.07.2013 р. у м. Севастополі за
участю транспортного засобу «Мазда»,
державний номер СН7566АІ, під керуванням
Юсуфович Юлії Юріївни, та
транспортного засобу «Ваз», державний
номер СН4286АІ, під керуванням Іпанова
Володимира Вікторовича.
Ухвалою суду від 13.12.2013 р. порушено
призначено її розгляд на 22.01.2014 року,
зобов'язано сторін надати певні
Через службу діловодства
господарського суду 26.12.2013 р. від
відповідача надійшла заява про
відкладення розгляду справи через
неможливість явки його представника.
Розглянувши дане клопотання, суд його
відхиляє з тих підстав, що нормами
чинного законодавства України не
обмежено коло осіб, які можуть
представляти особу в судовому процесі,
тому неможливість одного з
представників відповідача бути
присутнім у судовому засіданні не
перешкоджає реалізації права учасника
судового процесу на участь у судовому
засіданні його іншого представника, у
зв'язку з чим це клопотання визнається
судом необґрунтованим та підлягає
Через відділ діловодства суду 15.01.2014 р.
від позивача надійшли документи на
виконання вимог ухвали суду, які
долучено до матеріалів справи.
Представник позивача у судовому
засідання позов підтримав, просив його
Представник відповідача у судове
засідання 22.01.2014 р. не з'явився, про
призначене судове засідання був
повідомлений належним чином, вимог
ухвали суду не виконав, про причини
неявки не повідомив.
Ухвалою суду від 22.01.2014 р. розгляд
справи було відкладено до 10.02.2014 р. у
зв'язку з неявкою представника
відповідача у призначене судове
засідання та для витребування у
позивача додаткових доказів по справі.
Через відділ діловодства суду 23.01.2014 р.
від позивача надійшли письмові
пояснення до позовної заяви, які
долучено до матеріалів справи.
29.01.2014 р. та 07.02.2014 р. від позивача
надійшли клопотання про долучення
документів до матеріалів справи, 03.02.2014
р. від МТСБУ надійшла відповідь на
судовий запит, 10.02.2014 р. від відповідача
надійшов письмовий відзив на позовну
заяву, які долучено до матеріалів
справи.
У судовому засіданні 10.02.2014 р.
представник відповідача проти позову
заперечив та подав письмове клопотання
про продовження строку розгляду спору
для надання йому можливості
представити суду додаткові докази у
справі.
Розглянувши клопотання представника
відповідача про продовження строку
розгляду спору, суд його задовольнив з
Частиною 1 статті 69 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що спір має бути вирішено
господарським судом у строк не більше
двох місяців від дня одержання
Судом встановлено, що строк вирішення
В частині 3 статті 69 Господарського
процесуального кодексу України
зазначено, що у виняткових випадках за
клопотанням сторони, з урахуванням
особливостей розгляду спору,
господарський суд ухвалою може
продовжити строк розгляду спору, але не
більш як на п'ятнадцять днів.
Враховуючи наведене, суд визнав за
можливе продовжити строк розгляду
спору для повного, всебічного та
об'єктивного розгляду справи.
Також, дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про необхідність
залучення до участі у даній справі
третьою особою, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача - Юсуфович Юлії
Юріївни, оскільки остання є потерпілою
у дорожньо-транспортній пригоді.
У відповідності до ч. 1 ст. 27
Господарського процесуального кодексу
України, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору,
можуть вступити у справу на стороні
позивача або відповідача до прийняття
рішення господарським судом, якщо
рішення з господарського спору може
вплинути на їх права або обов'язки щодо
однієї з сторін. Їх може бути залучено
до участі у справі також за клопотанням
сторін, прокурора або з ініціативи
господарського суду.

Таким чином, рішення господарського
суду може вплинути на права та
обов'язки Юсуфович Юлії Юріївни.

Представник позивача у судове
засідання 10.02.2014 р. не з'явився, про
призначене судове засідання був
повідомлений належним чином, про
причини неявки не повідомив.

Ухвалою суду від 10.02.2014 р. розгляд
справи було відкладено до 05.03.2014 р. у
зв'язку з неявкою представника
позивача у призначене судове
засідання; залучено до участі третьою
особою, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача - Юсуфович Ю.Ю.; продовжено
строк розгляду спору на 15 днів.

Через відділ діловодства суду 27.02.2014 р.
від позивача надійшли документи на
виконання вимог ухвали суду, які
долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 05.03.2014 р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове
засідання 05.03.2014 р. не з'явився, про
призначене судове засідання був
повідомлений належним чином, про
причини неявки не повідомив.

Враховуючи, що матеріали справи
містять докази належного повідомлення
відповідача про час та місце судового
засідання та про наслідки ненадання
ним витребуваних судом документів, то
за таких обставин суд приходить до
висновку про можливість розгляду
справи на підставі ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України за
наявними матеріалами без участі
представника вищезазначеного учасника
судового процесу.

Представник позивача на запитання суду
про можливість розгляду справи без
участі представника відповідача
заперечень не навів та повідомив, що
ним подані всі докази, які мають
значення для вирішення справи по суті.

У судовому засіданні 05.03.2014 р. було
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11.07.2013 р. у м. Севастополі за участю
транспортного засобу «Мазда»,
державний номер СН7566АІ, під керуванням
Юсуфович Юлії Юріївни, та
транспортного засобу «Ваз», державний
номер СН4286АІ, під керуванням Іпанова
Володимира Вікторовича, сталася
дорожньо-транспортна пригода.

Іпанов В.В., керуючи транспортним
засобом «Ваз», державний номер СН4286АІ,
виїжджаючи на головну дорогу, при
повороті ліворуч не врахував дорожню
обстановку та здійснив зіткнення з
автомобілем «Мазда», державний номер
СН7566АІ, чим порушив ст. 124 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення, що призвело до
пошкодження транспортних засобів.

Про наведене свідчить повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, складене
на місці ДТП 11.07.2013 р. учасниками
дорожньо-транспортної пригоди
Юсуфович Ю.Ю. та Іпановим В.В. за участю
свідка, в якому зазначені отримані
вказаними автомобілями пошкодження та
визначена винна особа у ДТП.

Відповідно до ст. 33.2. Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», у разі настання
дорожньо-транспортної пригоди за
участю лише забезпечених транспортних
засобів, за умови відсутності
травмованих (загиблих) людей, а також
за згоди водіїв цих транспортних
засобів щодо обставин її скоєння, за
відсутності у них ознак алкогольного,
наркотичного чи іншого сп'яніння або
перебування під впливом лікарських
препаратів, що знижують увагу та
швидкість реакції, ці водії мають
право спільно скласти повідомлення
про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних
засобів після складення зазначеного в
цьому пункті повідомлення мають право
залишити місце дорожньо-транспортної
пригоди та звільняються від
обов'язку інформувати відповідні
підрозділи МВС України про її настання.

Відповідно до повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду від 11.07.2013
р., винною особою визнано Іпанова В.В.

У разі оформлення документів про
дорожньо-транспортну пригоду без
участі уповноважених на те працівників
відповідних підрозділів МВС України
розмір страхової виплати за шкоду,
заподіяну майну потерпілих, не може
перевищувати максимальних розмірів,
затверджених Уповноваженим органом за
поданням МТСБУ, що діяли на день
настання страхового випадку.

Відповідно до розпорядження Державної
комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України №698 від
17.11.2011, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України № 1412/20150 від 7.12.2011 року
"Про затвердження максимальних
розмірів страхової виплати за шкоду,
заподіяну майну потерпілих, у разі
оформлення документів про
дорожньо-транспортну пригоду без
участі уповноважених на те працівників
Державтоінспекції МВС України",
відповідно до пункту 33.2 статті 33 та
пункту 36.1 статті 36 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" та пункту 1 частини першої
статті 28 Закону України "Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг" Державна комісія з
регулювання ринків фінансових послуг
України затвердити максимальні
розміри страхової виплати за шкоду,
заподіяну майну потерпілих, у разі
оформлення документів про
дорожньо-транспортну пригоду без
участі уповноважених на те працівників
Державної автомобільної інспекції
Міністерства внутрішніх справ України:
на період з дня набрання чинності цим
розпорядженням до 31 грудня 2012 року в
розмірі 10000 гривень потерпілому; з 1
січня 2013 року - 25000 гривень потерпілому.

Внаслідок вищевказаної
дорожньо-транспортної пригоди було
пошкоджено автомобіль «Мазда»,
державний номер СН7566АІ.

Відносини, пов'язані із страхуванням,
регулюються параграфом 2 глави 35
Господарського кодексу України, главою
67 Цивільного кодексу України, Законом
України від 07.03.1996 р. № 85/96-ВР «Про
страхування» (надалі - Закон України
«Про страхування»), а відносини у сфері
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів - також Законом України від
01.07.2004 р. № 1961 - IV «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» (надалі - Закон
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів»).

Згідно з п. 1 ст. 352 Господарського
кодексу України, страхування - це
діяльність спеціально уповноважених
державних організацій та суб'єктів
господарювання (страховиків), пов'язана
з наданням страхових послуг юридичним
особам або громадянам
(страхувальникам) щодо захисту їх
майнових інтересів у разі настання
визначених законом чи договором
страхування подій (страхових випадків),
за рахунок грошових фондів, які
формуються шляхом оплати
страхувальниками страхових платежів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
страхування», страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів громадян та
юридичних осіб у разі настання певних
подій (страхових випадків), визначених
договором страхування або чинним
законодавством, за рахунок грошових
фондів, що формуються шляхом сплати
громадянами та юридичними особами
страхових платежів (страхових внесків,
страхових премій) та доходів від
розміщення коштів цих фондів.

Пунктом 2 ст. 352 Господарського кодексу
України встановлено, що страхування
може здійснюватися на основі договору
між страхувальником і страховиком
(добровільне страхування) або на основі
закону (обов'язкове страхування).

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про
страхування», страхування може бути
добровільним або обов'язковим.

Страхування наземного транспорту (крім
залізничного), відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 6
Закону України «Про страхування», є
видом добровільного страхування.

В частині 1 ст. 6 даного Закону
зазначено, що добровільне страхування -
це страхування, яке здійснюється на
основі договору між страхувальником і
страховиком. Загальні умови і порядок
здійснення добровільного страхування
визначаються правилами страхування,
що встановлюються страховиком
самостійно відповідно до вимог цього
Закону. Конкретні умови страхування
визначаються при укладенні договору
страхування відповідно до
законодавства.

В статті 16 Закону України «Про
страхування» визначено, що договір
страхування - це письмова угода між
страхувальником і страховиком, згідно
з якою страховик бере на себе
зобов'язання у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату страхувальнику або іншій
особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Між Приватним акціонерним товариством
«Страхова група «ТАС» (страховик) та
Юсуфович Ю.Ю. (страхувальник) було
укладено договір добровільного
страхування наземного транспорту ДТЗ
113533 від 25.04.2013 р., предметом якого є
майнові інтереси страхувальника, що не
суперечать чинному законодавству
України, пов'язані з володінням,
користуванням і розпорядженням
застрахованим ТЗ та застрахованим
додатковим обладнанням до
застрахованого ТЗ, а саме - автомобіля
«Мазда», державний номер СН7566АІ.

Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про
страхування» передбачено, що страховий
випадок - подія, передбачена договором
страхування або законодавством, яка
відбулася і з настанням якої виникає
обов'язок страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

Згідно з п. 1 ст. 354 Господарського
кодексу України, за договором
страхування страховик зобов'язується у
разі настання страхового випадку
здійснити страхову виплату
страхувальнику або іншій особі,
визначеній страхувальником у договорі
страхування, а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу
України, за договором страхування одна
сторона (страховик) зобов'язується у
разі настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

12.07.2013 р. постраждала особа Юсуфович Ю.Ю.
звернулась до позивача із заявою про
настання події (КАСКО).

12.07.2013 р. спеціалістом відділу
врегулювання Приватного акціонерного
товариства «Страхова група «ТАС» було
здійснено огляд пошкодженого
транспортного засобу «Мазда»,
державний номер СН7566АІ, та складено акт
огляду вказаного транспортного засобу
з описом пошкоджених частин.

Відповідно до калькуляції дефектів
(ремонт) № S120713/3 від 12.07.2013 р. вартість
ремонту автомобіля «Мазда», державний
номер СН7566АІ, становить 6 365,23 грн.
(разом з ПДВ).

На підставі рахунку на оплату № АЛ-0000362
від 12.07.2013 р. на суму 6 365,23 грн.,
виставленого ТОВ «АВТО-Люкс»,
Приватним акціонерним товариством
«Страхова група «ТАС» було здійснено
розрахунок страхового відшкодування
та 17.07.2013 р. складено страховий акт
№ 15578Р/26/2013 на суму 6 365,23 грн.

15.09.2013 р. Юсуфович Ю.Ю. звернулась до
Приватного акціонерного товариства
«Страхова група «ТАС» із заявою, в якій
просила позивача належну до виплати
суму страхового відшкодування
зарахувати в рахунок несплачених
страхових платежів за договором
добровільного страхування наземного
транспорту ДТЗ 113533 від 25.04.2013 р.

Статтею 29 Закону України «Про
страхування» передбачено, що у зв'язку
з пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Позивач повідомив суду, що він свої
зобов'язання перед страхувальником за
договором добровільного страхування
наземного транспорту ДТЗ 113533 від 25.04.2013
р. виконав належним чином, зарахувавши
в рахунок несплачених страхових
платежів суму страхового
відшкодування у розмірі 6 365,23 грн., що
підтверджується довідкою про
надходження страхових платежів
(знаходиться в матеріалах справи).

Враховуючи те, що у винною у ДТП особою
є Іпанов В.В., який керував автомобілем
«Ваз», державний номер СН4286АІ, та за
вини якого сталася
дорожньо-транспортна пригода, в
результаті якої відбулося зіткнення з
автомобілем марки «Мазда», державний
номер СН7566АІ, він є особою,
відповідальною за збиток, заподіяний
автомобілю «Мазда», державний номер
СН7566АІ.

З огляду на те, що Приватним
акціонерним товариством «Страхова
група «ТАС» на підставі договору
добровільного страхування наземного
транспорту ДТЗ 113533 від 25.04.2013 р.
внаслідок настання страхової події -
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася 11.07.2013 р. в м. Севастополі
виплачено страхове відшкодування
Юсуфович Ю.Ю. - власника автомобіля
«Мазда», державний номер СН7566АІ,
позивачем, у відповідності до положень
статті 27 Закону України «Про
страхування» та статей 993 та 1191
Цивільного кодексу України, отримано
право зворотної вимоги до особи,
відповідальної за завдану шкоду, а
саме, до страхової організації, якою
здійснено обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власника транспортного засобу «Ваз»,
державний номер СН4286АІ, водій якого
винний у скоєнні ДТП, - Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Нова».

За таких обставин на розгляд
господарського суду міста Києва були
передані позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства «Страхова
група «ТАС» до Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «Нова»
про стягнення суми страхового
відшкодування у розмірі 5 365,23 грн.,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася 11.07.2013 р. у м. Севастополі за
участю транспортного засобу «Мазда»,
державний номер СН7566АІ, під керуванням
Юсуфович Юлії Юріївни, та
транспортного засобу «Ваз», державний
номер СН4286АІ, під керуванням Іпанова
Володимира Вікторовича.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача підлягають
задоволенню повністю з наступних
підстав.

Статтею 3 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» встановлено, що обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або майну
потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

В статті 5 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» зазначено, що об'єктом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності є
майнові інтереси, що не суперечать
законодавству України, пов'язані з
відшкодуванням особою,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована, шкоди, заподіяної
життю, здоров'ю, майну потерпілих
внаслідок експлуатації забезпеченого
транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», страховим випадком є подія,
внаслідок якої заподіяна шкода третім
особам під час дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу і
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Відповідно до п. 9 ст. 7 Закону України
«Про страхування», страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів відноситься до обов'язкових
видів страхування, що здійснюються в
Україні.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що при настанні
страхового випадку страховик у межах
страхових сум, зазначених у страховому
полісі, відшкодовує у встановленому
цим Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 36.4 ст. 36 Закону України «Про
обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів» встановлено, що
виплата страхового відшкодування
(регламентна виплата) здійснюється
безпосередньо потерпілому (іншій
особі, яка має право на отримання
відшкодування) або погодженим з ним
особам, які надають послуги з ремонту
пошкодженого майна, сплатили страхове
відшкодування за договором майнового
страхування (крім регламентної
виплати, передбаченої підпунктом «а»
пункту 41.1 статті 41 цього закону),
лікування потерпілих та інші послуги,
пов'язані з відшкодуванням збитків.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК
України передбачено, що джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням, зберіганням
або утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, відшкодовується на
загальних підставах, а саме шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми,
у відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.

Враховуючи вищевикладене, суд
відзначає, що незалежно від джерела
виникнення права позов щодо
відшкодування збитків подається до
особи, відповідальної за завдані
збитки, проте враховуючи те, що
цивільна відповідальність винної
особи застрахована, позов може бути
заявлений також і до юридичної особи,
яка застрахувала відповідальність
власника транспортного засобу
транспортного засобу «Ваз», державний
номер СН4286АІ, зокрема до відповідача у
даній справі - Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «Нова»
(дана правова позиція підтверджується
також постановою ВГСУ від 05.12.2006 року №
54/53-06).

Статтею 1166 Цивільного кодексу України
встановлено, що шкода, завдана майну
фізичної чи юридичної особи,
відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 ст. 1198 Цивільного
кодексу України, шкода, заподіяна
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі володіє
транспортним засобом.

Відповідно до ст. 1191 Цивільного кодексу
України, особа, яка відшкодувала шкоду,
завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи в розмірі виплаченого
відшкодування.

Згідно з п. 9.1. ст. 9 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», обов'язковий ліміт
відповідальності страховика (страхова
сума) - це грошова сума, в межах якої
страховик зобов'язаний провести
виплату страхового відшкодування
відповідно до умов договору
страхування.

У відповідності до п. 12.1 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від ліміту
відповідальності страховика, в межах
якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих. Страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту.

Відповідно до ч. 16 ст. 9 Закону України
«Про страхування» страхове
відшкодування не може перевищувати
прямого збитку, якого зазнав
страхувальник.

Згідно з ст. 993 Цивільного кодексу
України та ст. 27 Закону України «Про
страхування», до страховика, який
виплатив страхове відшкодування в
межах фактичних витрат переходить
право вимоги (регресу), яке
страхувальник, що одержав страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

В п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» зазначено, що для отримання
страхового відшкодування особа, яка
має право на відшкодування, подає
страховику відповідну заяву.

У відповідності до п.п. 36.2. Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15
днів з дня узгодження ним розміру
страхового відшкодування з особою, яка
має право на отримання відшкодування,
за наявності документів, зазначених у
статті 35 цього закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника
обґрунтованими - прийняти рішення про
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати) та виплатити
його. Якщо відшкодування витрат на
проведення відновлювального ремонту
пошкодженого майна (транспортного
засобу) з урахуванням зносу
здійснюється безпосередньо на рахунок
потерпілої особи (її представника),
сума, що відповідає розміру оціненої
шкоди, зменшується на суму визначеного
відповідно до законодавства податку на
додану вартість. При цьому доплата в
розмірі, що не перевищує суми податку,
здійснюється за умови отримання
страховиком (у випадках, передбачених
статтею 41 цього закону, - МТСБУ)
документального підтвердження факту
оплати проведеного ремонту. Якщо у
зв'язку з відсутністю документів, що
підтверджують розмір заявленої шкоди,
страховик (МТСБУ) не може оцінити її
загальний розмір, виплата страхового
відшкодування (регламентна виплата)
здійснюється у розмірі шкоди, оціненої
страховиком (МТСБУ). Страховик має
право здійснювати виплати без
проведення експертизи (у тому числі
шляхом перерахування коштів особам,
які надають послуги з ремонту
пошкодженого майна), якщо за
результатами проведеного ним огляду
пошкодженого майна страховик і
потерпілий досягли згоди про розмір та
спосіб здійснення страхового
відшкодування і не наполягають на
проведенні оцінки, експертизи
пошкодженого майна;

- у разі невизнання майнових вимог
заявника або з підстав, визначених
статтями 32 та/або 37 цього закону, -
прийняти вмотивоване рішення про
відмову у здійсненні страхового
відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода
розглядається в цивільній,
господарській або кримінальній справі,
перебіг цього строку припиняється до
дати, коли страховику (у випадках,
передбачених статтею 41 цього закону, -
МТСБУ) стало відомо про набрання
рішенням у такій справі законної сили.

У разі якщо заява про здійснення
страхового відшкодування чи інші
документи, необхідні для прийняття
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати),
подані з порушенням строку,
встановленого цим Законом, строк
прийняття рішення про здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати) та його виплату
збільшується на кількість днів такого
прострочення.

Протягом трьох робочих днів з дня
прийняття відповідного рішення
страховик (МТСБУ) зобов'язаний
направити заявнику письмове
повідомлення про прийняте рішення.

Перебіг позовної давності щодо вимог
страховика про відшкодування збитків у
порядку регресу починається з моменту
виконання страховиком свого
зобов'язання за договором
добровільного страхування (постанова
Вищого господарського суду України №
58/168 від 27.03.12 р.).

Через відділ діловодства суду 03.02.2014 р.
від МТСБУ надійшла відповідь на запит
суду щодо надання інформації з єдиної
централізованої бази даних МТСБУ,
відповідно до якої Полісом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АС/2247813 встановлено ліміт
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну (на одного потерпілого) - 50 000,00
грн. та франшиза - 1000,00 грн.

Позивачем було направлено на адресу
відповідача заяву № Г.05.0.0/795 на виплату
страхового відшкодування (в порядку
регресу) на суму 6 365,23 грн. (вих. № Г0502/8112
від 15.11.2013 р.) за полісом № АС/2247813.

Однак станом на день звернення
Приватного акціонерного товариства
«Страхова група «ТАС» з даним позовом
до суду суму страхового відшкодування
в порядку регресу відповідач не
сплатив.

Крім того, варто відзначити, що
обмеження заявників у праві на судовий
захист шляхом відмови у задоволенні
позову за відсутності доказів
попереднього їх звернення до сторони з
вимогами, оформленими в інший спосіб,
ніж позов (відмінними від нього),
фактично призводить до порушення
принципів верховенства права,
доступності судового захисту,
суперечить положенням частини другої
статті 124 Конституції України та
позиції Конституційного Суду України в
рішенні від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 у
справі за конституційним зверненням
щодо офіційного тлумачення положень
частини другої статті 124 Конституції
України (справа про досудове
врегулювання спорів), згідно з якою
вирішення правових спорів у межах
досудових процедур є правом, а не
обов'язком особи, яка потребує такого
захисту (аналогічна правова позиція
викладена у постанові Верховного Суду
України від 28.11.2011 року у справі №
43/308-10).

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства та організації мають
право звертатися до господарського
суду згідно з встановленою
підвідомчістю господарських справ за
захистом своїх порушених прав та
охоронюваних законом інтересів.

Позивачем належним чином доведене
порушення його прав зі сторони
відповідача.

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

10.02.2014 р. відповідач звернувся до
господарського суду із відзивом, в
якому не погодився з обставинами,
викладеними у позовній заяві та просив
відмовити у задоволенні позовних
вимог, виходячи з наступного.

Відповідач наголосив на тому, що
позивач всупереч законодавству
України виплатив страхове
відшкодування без заяви
страхувальника.

Суд вважає, що обставини, на які
посилається відповідач, є
безпідставними, оскільки позивачем
було надано копію заяви Юсуфович Ю.Ю.
від 15.09.2013 р. про виплату страхового
відшкодування, яка знаходиться в
матеріалах справи.

Також відповідач зауважив, що
позивачем не надано доказів вини
Іпанова В.В., цивільно-правова
відповідальність якого застрахована в
Приватному акціонерному товаристві
«Страхова компанія «Нова».

Дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновку, що вина Іпанова
В.В. підтверджується доказами у справі,
зокрема повідомленням про
дорожньо-транспортну пригоду, яке
складено та підписано обома учасниками
ДТП, за їх волевиявленням, та в якому
Іпанов В.В. самостійно зазначив, що він
є винною у ДТП особою.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши всі
надані сторонами докази, документи та
пояснення в їх сукупності, зважаючи на
встановлені факти та вимоги
вищезазначених правових норм,
господарський суд м. Києві дійшов
висновку про обґрунтованість вимог
Приватного акціонерного товариства
«Страхова група «ТАС» до Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Нова» щодо стягнення 5 365,23
грн. суми страхового відшкодування у
зв'язку з несплатою відповідачем суми
матеріальної шкоди в порядку регресу,
завданої в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася 11.07.2013 р. у м. Севастополі за
участю транспортного засобу «Мазда»,
державний номер СН7566АІ, під керуванням
Юсуфович Юлії Юріївни, та
транспортного засобу «Ваз», державний
номер СН4286АІ, під керуванням Іпанова
Володимира Вікторовича.

Відповідно до вимог статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, судовий збір покладається на
відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 979, 993, 1166, 1187, 1188, 1191 Цивільного
кодексу України; 352, 354 Господарського
кодексу України, 32, 33, 44, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Нова» (02660, м. Київ, вул. М.
Раскової, буд. 11, ) на
користь Приватного акціонерного
товариства «Страхова група «ТАС» (03062,
м. Київ, пр.-т. Перемоги, буд. 65, ) 5 365 (п'ять тисяч триста
шістдесят п'ять) грн. 23 коп. страхового
відшкодування в порядку регресу та 1 720
(одна тисяча сімсот двадцять) грн. 50 коп.
витрат на сплату судового збору.

3. Після вступу рішення в законну
силу видати наказ.

4. Дане рішення набирає законної
сили після закінчення десятиденного
строку з дня складення його повного
тексту і може бути оскаржене в порядку,
передбаченому чинним законодавством
України.

Повне рішення складено 11.03.2014 р.

Суддя
І.О. Гавриловська