ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2014 р.
Справа № 917/1157/13

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Черленяк М.І., суддя
Камишева Л.М. , суддя Шепітько І.І.

при секретарі Соколовій Ю.І.,

за участю представників :

позивача - Матійченко Т.Г.

відповідача - Юхимович В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. №425П/1-12)
на рішення господарського суду
Полтавської області від 23 січня 2014 року
у справі №917/1157/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кварк", м. Миргород,
Полтавська область,

до Селянського фермерського
господарства "Дослідне", с. Веселий
Поділ, Семенівський район, Полтавська
область,

про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Кварк" звернулось до
господарського суду Полтавської
області з позовною заявою до
Селянського фермерського господарства
"Дослідне", в якій просило стягнути з
відповідача на користь позивача
вартість проведених осінньо-польових
сільськогосподарських робіт в сумі
61350,00 грн.

Ухвалою господарського суду
Полтавської області від 25 червня 2013
року у справі №917/1157/13 (суддя Кльопов
І.Г.) провадження у справі припинено.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 05 серпня 2013
року у справі №917/1157/13 у задоволенні
апеляційної скарги відмовлено. Ухвалу
господарського суду Полтавської
області від 25 червня 2013 року у справі
№917/1157/13 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 22 жовтня 2013 року у справі
№917/1157/13 касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Кварк"
задоволено. Постанову Харківського
апеляційного господарського суду від 05
серпня 2013 року та ухвалу
господарського суду Полтавської
області від 25 червня 2013 року у справі
№917/1157/13 скасовано. Справу №917/1157/13
направлено до господарського суду
Полтавської області для розгляду зі
стадії прийняття позовної заяви.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 23 січня 2014 року
у справі №917/1157/13 (суддя Плотницька Н.Б.)
відмовлено в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

Позивач з рішенням місцевого
господарського суду не погодився та
подав до Харківського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу,
в якій просить рішення господарського
суду Полтавської області від 23 січня 2014
року у справі №917/1157/13 скасувати та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги
позивач посилається на те, що рішення
суду першої інстанції прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Крім того,
зазначає, що осіння оранка була
проведена позивачем, в зв'язку з чим,
відповідач отримав без належних
правових підстав матеріальне благо у
вигляді підготовленої для обробітку
землі, хоча мав самостійно понести
витрати на оранку.

Відповідач письмового відзиву на
апеляційну скаргу позивача не надав.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі доводи
позивача, перевіривши правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлення обставин справи та
відповідність їх наданим доказам, та
повторно розглянувши справу у
відповідності до вимог статті 101 ГПК
України, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, зважаючи на
наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено місцевим господарським
судом при прийнятті оскаржуваного
рішення, в 2006 році між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Кварк" та
фізичними особами було укладено
договори оренди землі.

Статтею 13 Закону України «Про оренду
землі» передбачено, що договір оренди
землі - це договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Відповідно до умов даних договорів
власники земельних ділянок надали, а
позивач прийняв в строкове платне
користування земельні ділянки
сільськогосподарського призначення,
які знаходяться на території
Худолівської сільської ради, для
вирощування товарної
сільськогосподарської продукції.

Згідно із ч. 1 ст. 19 Закону України «Про
оренду землі» строк дії договору
оренди землі визначається за згодою
сторін, але не може перевищувати 50
років.

Вказані договори оренди землі
укладались строком на п'ять років і
припинили свою дію в грудні 2011 року, в
зв'язку із відсутністю у орендодавців
наміру поновлювати їх на новий строк
саме з позивачем.

В подальшому в 2012 році Селянське
фермерське господарство "Дослідне"
уклало договори оренди землі з
власниками земельних ділянок, які не
поновили договори з Товариством з
обмеженою відповідальністю "Кварк", та
прийняло визначені в цих договорах
земельні ділянки за актами
приймання-передачі.

Вищезазначені факти встановлені
рішенням господарського суду
Полтавської області від 16 травня 2012
року у справі №917/387/13-г.

Згідно із ч. 2 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України факти,
встановлені рішенням господарського
суду не доводяться знову при вирішенні
інших спорів, в яких беруть участь ті
самі сторони.

Всього не поновило договори оренди
землі з позивачем та уклало аналогічні
договори з відповідачем 63 фізичні
особи стосовно земельних ділянок
загальною площею 285,07 га, що
підтверджується переліком від 11.07.2012
року (т.І а.с.54).

З матеріалів справи вбачається, що 01
жовтня 2012 року ТОВ "Кварк" звернулося до
СФГ "Дослідне" з претензією №02-2012, в
якій просило відповідача перерахувати
на розрахунковий розрахунок позивача
збитки у сумі 61350 грн., пов'язані з
обробітком земельних ділянок площею
287,8 га, розташованих на території
Худоліївської сільської ради
Семенівського району та переданих СФГ
"Дослідне" у відповідності до
укладених договорів оренди (т.І а.с.57).

Як зазначає позивач, ним в період з
жовтня по грудень 2011 року, тобто ще до
закінчення дії договорів оренди з
власниками земельних ділянок, було
зроблено обробіток та підготовку
ґрунту до осінньо-польових робіт на
полях №3, №10 та №12 в селі Худоліївка
Семенівського району.

Позивач стверджує, що відповідач
безпідставно набув матеріальне благо,
яке відбулось за рахунок позивача,
оскільки вартість вказаних робіт в
сумі 61350,00 грн. не відшкодував. Як на
правову підставу для стягнення коштів
позивач посилається на ст. 1212 ЦК
України.

У відповідності до ч. 1 ст. 1212 Цивільного
кодексу України особа, яка набула майно
або зберегла його у себе за рахунок
іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно.

Статтею 1213 Цивільного кодексу України
визначено, що набувач зобов'язаний
повернути потерпілому безпідставно
набуте майно в натурі. У разі
неможливості повернути в натурі
потерпілому безпідставно набуте майно
відшкодовується його вартість, яка
визначається на момент розгляду судом
справи про повернення майна.

Позивачем до матеріалів справи надано
уточнюючу довідку-розрахунок №352 від
28.09.2012 року, відповідно до якої за
період з 31.10.2011 р. по 16.12.2011 р. він поніс
витрати на обробіток ґрунту в полях №3,
10, 12 по ТОВ «Кварк» в с. Худоліївка
Семенівського району площею 204,5 га, а
саме 34753,02 грн. на паливно-мастильні
матеріали, 4416,53 грн. на заробітну плату,
1642,52 грн. на ЄСВ, 1498,15 грн. на амортизацію
та 9171,09 грн. накладних витрат. Всього
обробіток ґрунту поля №3 позивач
витратив 7369,08 грн., поля №10 - 32677,88 грн.,
поля №12 - 11078,04 грн. Загальна сума витрат
за даними позивача становить 51125,00 грн.
(т.І а.с.37).

В рахунку-фактурі №СФ-0000035 від 22.05.2012 р.
пред'явленому позивачем відповідачу
сума компенсаційних витрат на
обробіток ґрунту (оранка) становить без
ПДВ 51125,00 грн., ПДВ - 10225,00 грн., а всього з
ПДВ - 61350,00 грн. (т.І а.с.59).

Однак, доказів того, що в склад полів №3,
№10 та №12 входили земельні ділянки
фізичних осіб, які надавали їх в оренду
ТОВ «Кварк» до 2011 року, позивачем
надано не було. Також відсутні докази,
за допомогою яких можливо було б
встановити площу цих земельних ділянок
та кількість коштів, витрачених на
кожну з них.

У відповідності до статті 17 Закону
України «Про оренду землі» передача
об'єкта оренди орендарю здійснюється
орендодавцем у строки та на умовах, що
визначені у договорі оренди землі, за
актом приймання-передачі.

Згідно із ч. 1 ст. 34 Закону України «Про
оренду землі» у разі припинення або
розірвання договору оренди землі
орендар зобов'язаний повернути
орендодавцеві земельну ділянку на
умовах, визначених договором.

Виходячи з наведеного, аналогічно мало
здійснюватись і повернення
орендодавцеві земельної ділянки, тобто
за актом приймання-передачі, в якому
позивач міг зазначити, які роботи по
конкретній земельній ділянці було ним
виконано та їх вартість. Відсутність
таких актів в матеріалах справи
унеможливлює встановлення факту
здійснення позивачем обробітку ґрунту
та понесення ним витрат.

Положеннями ч. 7 ст. 93 Земельного
кодексу України встановлено, що
орендодавцями земельних ділянок є їх
власники або уповноважені ними особи.

Таким чином, вимога про відшкодування
вартості осінньо-польових робіт на
земельних ділянках мала бути
пред'явлена до тих фізичних осіб, з
якими ТОВ «Кварк» в 2006 році укладав
договори оренди земельних ділянок, а не
до СФГ "Дослідне", яке на даний час
виступає орендарем цих ділянок.

Згідно із ч. 1 ст. 778 Цивільного кодексу
України наймач може поліпшити річ, яка
є предметом договору найму, лише за
згодою наймодавця.

Матеріали справи не містять доказів
надання згоди орендодавців на
здійснення ТОВ «Кварк» витрат,
пов'язаних з обробітком їх земельних
ділянок.

Відповідно до ч. 5 ст. 778 Цивільного
кодексу України якщо наймач без згоди
наймодавця зробив поліпшення, які не
можна відокремити без шкоди для речі,
він не має права на відшкодування їх
вартості.

Аналогічні положення містили й
договори оренди землі, які були
укладені між позивачем та власниками
земельних ділянок в селі Худоліївка
Семенівського району, а саме п. 22
передбачав, що здійснені орендарем без
згоди орендодавця витрати на
поліпшення орендованої земельної
ділянки, які не можливо відокремити без
заподіяння шкоди цій земельній
ділянці, не підлягають відшкодуванню
(т.І а.с.50).

Враховуючи, що поліпшення здійснені
позивачем не можливо відокремити від
земельних ділянок, він не має права на
відшкодування витрат пов'язаних із
здійсненням ним обробітку та
підготовки ґрунту до весняно-польових
робіт на полях №3, №10 та №12 в селі
Худоліївка Семенівського району в
період з жовтня по грудень 2011 року.

Отже, позивач здійснював осінню оранку
в 2011 році, коли дія договорів ще не була
припинена, фактично на власний ризик,
хоча йому було відомо, що частина
орендодавців не бажає поновлювати з
ним такі договори.

До того ж, представник відповідача в
судовому засіданні 11.03.2014 р. зазначив,
що СФГ "Дослідне" виробляє
сільськогосподарську продукцію
безвідвальним способом, тобто здійснює
посів на стерню і не виконує осінню
оранку, в зв'язку з чим, не споживав
матеріальне благо у вигляді
підготовленої для обробітку землі. В
свою чергу, позивачем, належних доказів
того, що відповідач спожив це
матеріальне благо, суду надано не було.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що відповідач не набував
без достатньої правової підстави
майнових благ за рахунок позивача, а
позивач, натомість, не надав належних
доказів на підтвердження своєї
позовної вимоги.

Колегія суддів, враховуючи відсутність
факту безпідставного набуття майна або
збереження його відповідачем за
рахунок позивача, вважає позовну
вимогу про стягнення з відповідача на
користь позивача вартості проведених
осінньо-польових
сільськогосподарських робіт в сумі
61350,00 грн. необґрунтованою та такою, що
не підлягає задоволенню.

В силу ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

З огляду на вищезазначені обставини
справи та норми чинного законодавства,
колегія суддів, враховуючи ненадання
позивачем належних доказів на
підтвердження того, що відповідачем
без достатньої правової підстави було
набуто майно за рахунок позивача,
вважає висновок суду першої інстанції,
про відмову в задоволенні позовних
вимог, правомірним та обґрунтованим.

В зв'язку з чим, колегія суддів дійшла
висновку, що господарським судом
першої інстанції в повній мірі
з'ясовані та правильно оцінені
обставини у справі та ухвалене ним
рішення є законним та обґрунтованим,
тому підстав для його скасування та
задоволення апеляційної скарги
колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 1
статті 103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 23 січня 2014 року
у справі №917/1157/13 залишити без змін.

Повна постанова складена 17 березня 2014
року.

Головуючий суддя
Черленяк М.І.

Суддя
Камишева Л.М.

Суддя
Шепітько І.І.