ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2014 року
Справа № 922/4635/13

Колегія
суддів у складі:

головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя
Потапенко В.І.,суддя Плужник О.В.

при секретарі Казаковій О.В.

за участю представників сторін:

позивача - Ткаченка О.В., довіреність б/н
від 08.01.2014 р.;

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. № 335Х/3)
на рішення господарського суду
Харківської області від 10 січня 2014 року
у справі № 922/4635/13

за позовом Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, м. Київ

до Державного інституту праці та
соціально-економічних досліджень, м.
Харків

про стягнення 272 000,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом до
Державного інституту праці та
соціально-економічних досліджень про
стягнення з відповідача 272 000 грн., в
тому числі: 160 000 грн. штрафу за
порушення зобов'язань по договору №
206-ф-11 від 17.11.2011 р. та 112 грн. збитків,
завданих вказаним порушенням.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 10 січня 2014
року у справі № 922/4635/13 (суддя Присяжнюк
О.О.) в задоволенні позову відмовлено в
повному обсязі.

Позивач із вказаним рішенням не
погодився та подав на нього до
Харківського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу,
в якій, посилаючись на неповне
з'ясування місцевим господарським
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність викладених в
рішенні висновків, обставинам справи
та неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права,
просить це рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити.

В апеляційній скарзі позивач зазначає
про те, що судом першої інстанції не
досліджено обставини, що Технічним
завданням на розроблення
нормативно-правового акту з охорони
праці Держгірпромнаглядом відповідачу
затверджений строк-394 дні, тоді як за
договором № 206-ф-11 від 17.11.2011 р.
відповідачу на це надано 684 дні-що
більш ніж достатньо для надання послуг
за цим договором. При цьому зазначає, що
відповідачем не вносились відповідні
зміни до вказаного Технічного
завдання, а отже будь-які об'єктивні
обставини, що можуть слугувати
причиною невиконання зобов'язань за
договором № 206-ф-11 від 17.11.2011 р. не
підтверджені органом державного
нагляду за охороною праці.

Крім цього апелянт вказує на
недослідження судом першої інстанції
того, що підставою розроблення
нормативно-правового акту з охорони
праці є договір № 206-ф-11 від 17.11.2011 р.,
календарний план і технічне завдання, а
орієнтовний план на 2013 рік Державної
служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України не
встановлює організаційні основи
розроблення нормативно-правового акту
та не є підставою його розроблення і не
створює жодних правових наслідків для
позивача та відповідача у відносинах
між ними.

Представник відповідача у відзиві на
апеляційну скаргу та в судовому
засіданні проти її задоволення
заперечує, просить оскаржуване рішення
залишити без змін.

Позивач, який належним чином
повідомлений про час та місце судового
засідання не скористався своїм правом
на участь в ньому, у зв'язку з чим справа
розглядається за відсутністю його
представника.

Від представника відповідача надійшло
письмове клопотання про зупинення
провадження у даній справі до
вирішення господарським судом м.Києва
справи № 910/903/14 за позовом Державного
інституту праці та
соціально-економічних досліджень до
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України про
визнання частково недійсною
додаткової угоди № 1 від 25.12.2012 р. (в
частині її пункту 2) до договору №
206-Ф-11 від 17.11.2011 р.

Розглянувши зазначене клопотання,
колегія суддів відмовляє в його
задоволенні, оскільки статтею 79
Господарського процесуального кодексу
України передбачено, що господарський
суд зупиняє провадження у справі в
разі неможливості розгляду даної
справи до вирішення пов'язаної з нею
іншої справи, що розглядається іншим
судом, тоді як дану справу можливо
розглянути до вирішення справи №
910/903/14, зокрема до вирішення в межах
зазначеної справи питання дійсності
додаткової угоди № 1 від 25.12.2012 р. (в
частині її пункту 2) до договору №
206-Ф-11 від 17.11.2011 р.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги та відзиву на неї, повторно
розглянувши справу відповідно до вимог
статті 101 ГПК України, вислухавши
пояснення представника відповідача,
перевіривши повноту встановлення
місцевим господарським судом
обставин, що мають значення для справи
та правильність застосування норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено господарським судом
першої інстанції, 17 листопада 2011 року
між позивачем-Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України та відповідачем
Державним інститутом праці та
соціально-економічних досліджень було
укладено договір № 206-Ф-11 про закупівлю
послуги з державного управління
загального характеру 75.11.1 (розроблення
та перегляд нормативно-правових актів
з охорони праці (НПАОП) згідно з
планами, затвердженими уповноваженим
центральним органом виконавчої влади з
охорони праці (п.1.1.1.) «Правила охорони
праці під час одержання та переробки
порошків магнію та його сплавів»( т. 1
а.с. 19-20, далі по тексту Договір).

Згідно з предметом цього договору
(пункт 1.1.) відповідач (виконавець)
зобов'язався надати позивачу
(замовнику) послуги з державного
управління загального характеру 75.11.1.
(Розроблення та перегляд
нормативно-правових актів з охорони
праці (НПАОП) згідно з планами,
затвердженими уповноваженим
центральним органом виконавчої влади з
охорони праці "Правила охорони праці
під час одержання та переробки
порошків магнію та його сплавів"
(надалі-Послуги).

Пунктом 1.2. договору визначено, що
найменування послуг, кількість, обсяг,
ціна та строки надання послуг тощо,
визначені Технічними вимогами
(Додаток № 1, т. 1 а.с. 21-22) і Календарним
планом (Додаток № 2, т. 1 а.с. 23), які є
невід'ємною частиною цього Договору.

Календарним планом (додаток № 2 до
договору з у рахуванням змін, внесених
додатковою угодою № 1 до Договору- т.1
а.с. 26) позивач та відповідач погодили
строк надання послуг за 3 етапом та
послуг за договором в цілому - 01 жовтня
2013р.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що
його ціна становить 160 000 грн., а
відповідно до пункту 4.1. розрахунки
проводяться поетапно: шляхом оплати
Замовником вартості етапу наданих
послуг, протягом 15 банківських днів
після підписання сторонами акта
приймання -передачі наданих послуг за
етапом.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач на виконання умов договору
здійснив відповідачу оплату на
загальну суму в сумі 112 000 грн., а саме
за платіжним дорученням № 5364 від 19.12.2011
р. - на суму 64 000 грн.; за платіжним
дорученням № 2004 від 26.06.2012 р. на суму 48
000 грн. (т. 1 а.с. 127-128).

Відповідач свої зобов'язання за
договором виконав лише частково, а саме
надав послуги за першим та другим
етапами, що підтверджується
підписаними сторонами Актом № 1
приймання-передачі послуг за етапом №
1 та Актом № 2 приймання-передачі послуг
за етапом № 2 ( т. 1 а.с. 64,65).

Проте послуги за 3 етапом, у строки
передбачені календарним планом
(додаток № 2 до договору з у рахуванням
змін внесених додатковою угодою № 1 від
25.12.2012 р.-т. 1 а.с. 26) відповідач не надав, у
зв'язку з чим позивачем, на підставі п
3.1. договору та п.2 додаткової угоди №1
від 25.12.2012р. до договору, нараховано
відповідачу штраф у розмірі вартості
договору, яка становить 160000,00грн. (п.3.1.
Договору).

Окрі цього позивач просить стягнути з
відповідача завдані вказаним
порушенням договору збитки у вигляді
сплачених відповідачу за договором
112000,00грн.

Надаючи в процесі апеляційного
перегляду оцінку обставинам справи в
їх сукупності, колегія суддів
погоджується з висновком
господарського суду першої інстанції
про відмову в задоволенні позовних
вимог, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статті 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки та
відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1. ч.2 ст. 614 Цивільного
кодексу України особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Відповідно до статті 623 Цивільного
кодексу України боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки.

Частиною 1 ст. 22 Цивільного кодексу
України закріплено, що особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 22
Цивільного кодексу України збитками
є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 статті 224
Господарського кодексу України
учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено.

Частиною 2 статті 224 Господарського
кодексу України закріплено, що під
збитками розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Положеннями ч. 1 ст. 225 Господарського
кодексу України передбачено, що до
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються: вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна,
визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Виходячи з наведених норм, умовою для
застосування відповідальності за
порушення договірних зобов'язань є
наявність вини боржника.Відсутність
вини доводиться боржником

Для відшкодування збитків, потрібна
наявність повного складу цивільного
правопорушення, як-то: протиправна
поведінка, дія чи бездіяльність особи;
шкідливий результат такої поведінки
(збитки); причинний зв'язок між
протиправною поведінкою та збитками;
вина правопорушника.

Відсутність хоча б одного з елементів
складу правопорушення виключає
відповідальність боржника за
невиконання або неналежне виконання
зобов'язань у вигляді відшкодування
збитків.

При цьому позивач повинен довести
наявність протиправної поведінки,
збитків та причинного зв'язку між
протиправною поведінкою і збитками, а
відповідач- відсутність своєї вини у
заподіянні збитків.

Як правильно встановлено
господарським судом першої інстанції,
відповідачем доведено відсутність
його вини в порушенні встановлених
договором строків затвердження
проекту НПАОП "Правила", у зв'язку з чим
підстави для застосування до нього
відповідальності у вигляді неустойки
та стягнення збитків відсутні.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
відповідач виконав умови першого та
другого етапів робіт, відповідно до
НПАОП 0.00-4.14.94 "Положення про
опрацювання, прийняття, перегляд та
скасування державних міжгалузевих і
галузевих нормативних актів про
охорону праці", розробив та затвердив
Технічне завдання на розроблення
НПАОП, розробив першу редакцію НПАОП та
розіслав її на відгук організаціям, які
визначені Додатком 1 до Технічного
завдання на розроблення НПАОП,
опрацював зауваження та пропозиції, що
містились у відзивах на першу редакцію
проекту НПАОП, доопрацював проект
НПАОП відповідно до зауважень та
пропозицій за відзивами, уточнив
пояснювальну записку та опис проекту
НПАОП, підготовив зведення відзивів.
Позивач прийняв виконаний обсяг робіт,
про що свідчать Акти
приймання-передачі за етапами № 1 від
16.12.2011 р. та № 2 від 25.06.2012 р. та сплатив
відповідачу за виконані етапи
відповідно 64000,00грн. та 48000,00грн.

На третьому етапі робіт відповідачем
було підготовлено остаточну редакцію
проекту НПАОП, проект наказу МНС
України про затвердження НПАОП,
Пояснювальна записка до наказу МНС
України, Довідка щодо відповідності
Acquis communautaire, Аналіз регуляторного
впливу для розсилки на погодження з
центральними органами виконавчої
влади, наведеними у Додатку 2 до
Технічного завдання на розроблення
НПАОП. Остаточну редакцію НПАОП
відповідачем листом від 11.07.2012 р. № 184/07
було надіслано до Держгірпромнагляду
України. Листом від 07.08.2012 р. №
6696/0/4.1-13/6/12 Держгірпромнагляд надав
зауваження щодо проекту наказу МНС про
затвердження НПАОП та передав
подальший розгляд підпорядкованій
Державній установі "Національний
науково-дослідний інститут
промислової безпеки та охорони праці"
(далі -ДУ ННДІПБОП), яку наказом
Держгірпромнагляду України від 18.07.2011
року № 60 було залучено до опрацювання
та супроводження проекту Наказу про
затвердження НПАОП, яка листом від
12.11.2012 р. № 01/3-61/941 погодила проект
НПАОП без зауважень.

Згідно з Указом Президента України від
24.12.2012 року № 726/2012 "Про деякі заходи з
оптимізації системи центральних
органів виконавчої влади" право
затвердження НПАОП було передано
Міністерству енергетики та вугільної
промисловості України з
координуванням та спрямовуванням
діяльності Державної служби гірничого
нагляду та промислової безпеки України
через Міністра енергетики та вугільної
промисловості України.

З січня 2013 року між Міненерговугілля та
Держгірпромнаглядом України
проводились організаційні процеси з
координації процедур відносно
затвердження НПАОП, тому відповідач з
незалежних від нього причин не зміг
виконати його умови за останнім етапом
ще й тому, що фактично був
відсторонений від можливості
супроводження та впливу на термін
погодження супроводжувальних НПАОП
документів. Проте, відповідач доклав
всіх залежних від нього заходів щодо
належного виконання зобов'язань за
договором.

Листом від 08.07.2013 р. № 01/3-61/619 ДУ ННДІПБОП
відповідач надав до
Держгірпромнагляду доопрацьований
пакет документів (т. 1 а.с. 69).

Після відповідного погодження
Держгірпромнагляд листами від 06.09.2013 р.
№ 8792 - 8801/0/4.1-13/6/13 розіслав проект наказу
Міненерговугілля України про
затвердження НПАОП по міністерствах та
відомствах на узгодження.

Під час узгодження було отримано
зауваження від Мінрегіону України,
Державної служби України з
надзвичайних ситуацій,
Держпідприємництва, Федерації
роботодавців України та Міністерства
охорони здоров'я, які відповідач
опрацював та надав листами до
Держгірпромнагляду від 09.10.2013 р. № 300/07
та від 21.10.2013 р. № 314/01. Таким чином
відповідачем здійснено супровід
проекту НПАОП при його затвердженні.

Як зазначає відповідач, на теперішній
час ним отримано аркуші погодження від
причетних міністерств та відомств,
Проект наказу про затвердження НПАОП
знаходиться на затвердженні в
Міненерговугілля України.

Як правильно зазначив господарський
суд першої інстанції, з наведених
обставин вбачається, що відповідач,
виконуючи взяті на себе зобов'язання за
договором, не зміг вчасно затвердити та
зареєструвати проект НПАОП з
незалежних від нього підстав, через те,
що був фактично відсторонений від
можливості супроводження та впливу на
термін погодження супроводжувальних
НПАОП документів.

Причиною затримки виконання робіт щодо
погодження та затвердження НПАОП
"Правила" відповідними організаціями,
зокрема у Держгіпромнагляді,
передбачених 3-м (третім) етапом
Договору, стали зміни у системі органів
центральної виконавчої влади, які
затверджують та погоджують
нормативно-правові акти.

Отже, затримка виконання
відповідачем договірних зобов'язань
виникла не з вини відповідача, а у
зв'язку із зміною порядку затвердження
та погодження нормативно-правових
актів центральними органами
виконавчої влади: а саме - направлення
Правил, що є предметом Договору на
перепогодження до МНС України.

Таким чином, у зв'язку з відсутністю
вини відповідача в порушенні строків
затвердження проекту НПАОП "Правила"
центральними органами виконавчої
влади підстави для стягнення штрафних
санкцій та збитків відсутні.

При цьому колегія суддів відхиляє
доводи апеляційної скарги щодо
відсутності об'єктивних причин
невиконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором через те, що
зміни до Технічного завдання щодо
строку розроблення
нормативно-правового акту з охорони
праці не вносились та договором
встановлений достатній строк для
виконання цього обов'язку.

Зазначені доводи не спростовують
наведений вище факт неможливості
своєчасного виконання відповідачем
своїх зобов'язань з незалежних від
нього причин, оскільки він був
фактично відсторонений від
супроводження та впливу на термін
погодження іншими особами
супроводжувальних нормативно-правовий
акт з охорони праці документів та
вчинив всі залежні від нього заходи
для отримання цих погоджень .

Доводи апеляційної скарги зводяться до
недослідження місцевим господарським
судом факту порушення відповідачем
своїх зобов'язань за договором № 206-ф-11
від 17.11.2011 р. з додатками до нього
(Технічного завдання-додаток № 1 ,
Календарний план-додаток № 2 ) в частині
строку надання послуг 3 етапу.

Проте колегія суддів зазначає, що
відповідач не заперечував факт
порушення ним умов договору та
місцевий господарський суд,
відмовляючи в позові не виходив з
відсутності такого факту, який
підтверджується матеріалами справи.Як
було наведено вище, підставою для
відмови в задоволенні позову суд
першої інстанції обґрунтовано
зазначив відсутність вини відповідача
в порушенні договірного зобов'язання
через дії інших осіб, які відповідно до
положень договору є необхідною умовою
виконання ним своїх зобов'язань.

Зважаючи на наведене, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновок господарського суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог, у зв'язку з
чим оскаржуване рішення підлягає
залишенню без змін.

Керуючись статтями 99, 101, п. 1 статті 103,
статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України.
колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 10 січня 2014 року
у справі № 922/4635/13 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови підписано
03.03.2014 р.

Головуючий суддя
Могилєвкін Ю.О.

Суддя
Потапенко В.І.

Суддя
Плужник О.В.