ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2014 р.
Справа № 914/612/14

За позовом: фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Житомир

до відповідача: Державного
підприємства «Дрогобицьке лісове
господарство», м. Дрогобич, Львівська
область

про стягнення 11 292 грн. 78 коп.

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Юрків М.Г.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, м.
Житомир звернулося до Господарського
суду Львівської області з позовом до
Державного підприємства «Дрогобицьке
лісове господарство», м. Дрогобич,
Львівська область про стягнення 11 292
грн. 78 коп.

Розглянувши матеріали справи, суд
визнав представлені матеріали
достатніми для прийняття позовної
заяви до розгляду і ухвалою від 24.02.2014р.
призначив розгляд справи на 13.03.2014 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що між позивачем та
відповідачем було укладено договір
поставки, на виконання умов якого
відповідачу було передано у власність
товар. Однак, відповідач свої
зобов'язання щодо оплати вартості
товару виконав частково, на дату
звернення до суду заборгованість
становила 9 746 грн. 72 коп. У зв'язку з
порушенням строків оплати вартості
товару відповідачу нараховано пеню в
сумі 755 грн. 37коп., 3% річних в сумі 790 грн.
69 коп. Таким чином, загальний розмір
заборгованості, який підлягає до
стягнення з відповідача на користь
позивача, становив 11 292 грн. 78 коп.

Відповідач явку представника в судове
засідання не забезпечив, через
канцелярію суду подано клопотання, в
якому відповідач визнав позовні вимоги
повністю, просив розстрочити виконання
рішення суду на 4 місяці.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив наступне.

19 січня 2010 р. між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1
(постачальник) та Державним
підприємством «Дрогобицьке лісове
господарство» (покупець) було укладено
договір поставки №16.

За цим договором постачальник (позивач)
зобов'язувався передавати (поставити)
покупцю (відповідачу) запасні частини
для автотракторної техніки, кранів,
лісозаготівельно і деревообробного
обладнання в асортиментні, а покупець
зобов'язувався прийняти і оплатити їх
вартість.

На виконання умов вищевказаного
договору, позивач поставив відповідачу
по видаткових накладних №РН-0000138 від
20.08.2010 р., №РН-0000139 від 20.08.2010 р., №РН-0000172
від 06.10.2010 р., №РН-0000197 від 15.11.2010 р.,
№РН-0000003 від 14.01.2011 р., №РН-0000040 від 15.02.2011
р., №РН-0000087 від 12.04.2011 р., №РН-0000112 від
23.05.2011 р., №РН-0000118 від 03.06.2011 р. та
довіреностей на отримання ТМЦ №523 від
06.10.2010 р., №607 від 15.11.2010 р., №22 від 14.01.2011
р., №98 від 15.02.2011 р., №343 від 12.04.2011 р., №333
від 23.05.2011 р., №360 від 06.06.2011 р. (оригінали
видаткових накладних оглянуті в
судовому засіданні, завірені копії
долучені до матеріалів справи) товар на
загальну суму 35 781 грн. 74 коп.

Пунктом 4.3. договору встановлено, що
покупець зобов'язаний здійснити оплату
в розмірі 100% партії, що постачається, на
протязі одного календарного місяця.

У зв'язку із частковою оплатою, позивач
3 жовтня 2013 р. надіслав відповідачу
претензію про оплату заборгованості в
розмірі 9 746 грн. 72 коп., яка залишена
останнім без розгляду та задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач свої зобов'язання перед
позивачем щодо оплати вартості
отриманого товару виконав частково, на
дату розгляду справи в суді
заборгованість відповідача перед
позивачем становить 9746 грн. 72 коп.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з
підстав виникнення зобов'язань, є,
зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічні вимоги
встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено,
що боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про прострочення виконання
зобов'язання боржником, що в свою чергу
є підставою для стягнення суми боргу,
оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК
України, одностороння відмова від
виконання договору не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України,
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено,
що у разі, якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором.

Згідно п. 5.2. договору покупець за
порушення строку оплати товару сплачує
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від вартості товару за кожен
день прострочення.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу, а також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

З врахуванням цих положень, позивачем
правомірно нараховано пеню в сумі 755
грн. 37 коп., 3% річних в сумі 790 грн. 69 коп.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані поданими доказами, а
загальна сума заборгованості, яка
підтверджена матеріалами справи та
підлягає до задоволення, складає 9 746
грн. 72 коп. основного боргу, 755 грн. 37 коп.
пені, 790 грн. 69 коп. 3% річних.

Відповідно до ст. 121 ГПК України, при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора чи
його заступника або за своєю
ініціативою господарський суд, який
видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора чи його
заступника і у виняткових випадках,
залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови, змінити
спосіб та порядок їх виконання.

Відстрочка або розстрочка виконання
рішення, ухвали, постанови, зміна
способу та порядку їх виконання
допускаються у виняткових випадках і
залежно від обставин справи. Отже,
господарський суд не зобов'язаний
задовольняти заяву про відстрочку або
розстрочку виконання рішення, ухвали,
постанови, зміну способу та порядку їх
виконання.

Підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставин, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
строк або встановленим господарським
судом способом. При цьому слід мати на
увазі, що згоди сторін на вжиття
заходів, передбачених ст. 121 ГПК
України, ця стаття не вимагає, і
господарський суд не обмежений
будь-якими конкретними термінами
відстрочки чи розстрочки виконання
рішення. Проте, вирішуючи питання про
відстрочку чи розстрочку виконання
рішення, зміну способу і порядку
виконання рішення, господарський суд
повинен враховувати матеріальні
інтереси сторін, їх фінансовий стан,
ступінь вини відповідача у виникненні
спору, наявність інфляційних процесів
у економіці держави та інші обставини
справи.

Виходячи із наведеного, законодавець, у
будь-якому випадку пов'язує
розстрочення виконання судового
рішення у судовому порядку з
об'єктивними, непереборними, іншими
словами - виключними обставинами, що
ускладнюють вчасне виконання судового
рішення.

Вирішуючи питання про відстрочку або
розстрочку виконання рішення, на
підставі ст. 121 ГПК України суд повинен
встановлювати матеріальні інтереси
обох сторін.

Кожна із сторін договору приймає на
себе відповідні ризики можливого
погіршення економічної ситуації та
фінансового становища свого
підприємства, підприємств своїх
контрагентів та країни в цілому.

Заборгованість виникла з вини
відповідача, несплата даної
заборгованості протягом тривалого
часу порушує матеріальні інтереси
позивача та може призвести до
негативних наслідків для нього.

Відповідачем не обґрунтовано
винятковості обставин, що ускладнюють
виконання рішення суду у справі №914/612/14
чи роблять таке виконання неможливим,
не подано належних та допустимих
доказів, які б могли бути підставою для
відстрочки виконання рішення суду,
клопотань про витребування
відповідних доказів позивачем не
подавалося.

Таким чином, доводи, наведені у
клопотанні про розстрочку виконання
рішення суду є необґрунтованими та
безпідставними, а тому клопотання про
розстрочку виконання рішення суду не
підлягає до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати
складаються з судового збору, сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий
збір покладається у спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Суми, які підлягають сплаті за
проведення судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог

Позивачем на підтвердження його витрат
на послуги адвоката надано копії
свідоцтва про право на заняття
адвокатською діяльністю №535, видане
02.09.2010 р., договору про надання правової
допомоги від 16.12.2013 р., акту про
прийняття виконаних робіт від 16.12.2013 р.
та квитанцію №631707 від 16.12.2013 р. про
здійснення оплати вартості послуг
адвоката.

Оскільки спір виник з вини відповідача,
то судові витрати по розгляду справи
необхідно покласти на відповідача
відповідно до ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.
11, 509, 526, 530, 551, 599, 612, 625, 626 ЦК України, ст.
193, 230, 231, 233 ГК України та ст.ст. 4, 33, 34, 35,
44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Державного
підприємства «Дрогобицьке лісове
господарство», м. Дрогобич, вул.
Стрийська, 29, Львівська область
(ідентифікаційний код 00992390) на користь
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) 9 746 грн. 72 коп. основного боргу,
755грн. 37 коп. пені, 790 грн. 69 коп. 3% річних,
1 720 грн. 50 коп. судового збору, 400 грн. 00
коп. витрат на послуги адвоката.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК
України.

В судовому засіданні 13.03.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення. Повне рішення складено 18.03.2014
р.

Суддя
Мазовіта А.Б.