ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
_____________ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

03 березня 2014 року
Справа № 913/259/14

Провадження № 6/913/259/14

За позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, м. Луганськ

до відповідача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, м. Алчевськ
Луганської області

про стягнення 56 470 грн. 68 коп.

Суддя Василенко Т.А.

Секретар судового засідання Бородіна
А.А.

У засіданні брали участь:

від позивача - ОСОБА_4, довіреність № 6
від 28.10.2013;

від відповідача - представник не
прибув.

ВСТАНОВИВ:

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: позивачем заявлено
вимогу про стягнення з відповідача
заборгованості за поставлений товар за
договором поставки від 06.05.2011 № 1569 в
сумі 38 369 грн. 37 коп., пені в сумі 5 071 грн.
48 коп., штрафу в сумі 5 755 грн. 41 коп., 20 %
річних від суми неоплаченого товару в
сумі 7 274 грн. 42 коп.

Позивачем до суду подано заяву про
зменшення позовних вимог від 27.02.2014, за
якою останній зменшує позовні вимоги в
порядку ст. 22 ГПК України та просить
стягнути з відповідача заборгованість
за поставлений товар в сумі 38 369 грн. 37
коп., пеню в сумі 2 678 грн. 48 коп., штраф в
сумі 5 755 грн. 41 коп., 20 % річних в сумі 6 966
грн. 13 коп.

Оскільки дії позивача не суперечать
положення ст. 22 ГПК України та у випадку
зменшення розміру позовних вимог не
порушують законних прав та інтересів
відповідача, суд приймає вказану заяву
до розгляду, у зв'язку з чим позовними
вимогами слід вважати стягнення з
відповідача заборгованість за
поставлений товар за договором № 1560
від 06.05.2011 в сумі 53 769 грн. 39 коп., в тому
числі: заборгованість в сумі 38 369 грн. 37
коп., пеня в сумі 2 678 грн. 48 коп., штраф в
сумі 5 755 грн. 41 коп., 20 % річних в сумі 6 966
грн. 13 коп.

Відповідач витребувані судом
документи не представив, участь свого
повноважного представника у судові
засідання двічі не забезпечив, хоча про
дату, час та місце судових засідань був
повідомлений належним чином за
юридичною адресою - м. Алчевськ,
Луганської області, вул. Мічуріна, буд.
56, про що свідчить і відмітка органу
поштового зв'язку на повідомленні про
вручення рекомендованого поштового
відправлення.

При цьому, відповідно до пункту 2.6.15
Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
затвердженої наказом Державної
судової адміністрації України від
20.02.2013 № 28 на звороті у лівому нижньому
куті оригіналу процесуального
документа, який виготовляється судом
та залишається у справі,
проставляється відповідний штамп суду
з відміткою про відправлення
документа, що містить вихідний
реєстраційний номер, загальну
кількість відправлених примірників
документа, дату відправлення, підпис
працівника, який її здійснив, та може
містити відмітку про отримання копії
процесуального документа
уповноваженим представником адресата.

Так, вказана відмітка підтверджує
належне відправлення копій
процесуального документа сторонам та
іншим учасникам судового процесу.

Водночас до повноважень господарських
судів не віднесено з'ясування
фактичного місцезнаходження юридичних
осіб або місця проживання фізичних
осіб - учасників судового процесу на
час вчинення тих чи інших
процесуальних дій. Тому відповідні
процесуальні документи надсилаються
господарським судом згідно з поштовими
реквізитами учасників судового
процесу, наявними в матеріалах справи.
Про це Вищим господарським судом
України зазначалося і в інформаційних
листах від 02.06.2006 N 01-8/1228 "Про деякі
питання практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році" (пункт 4), від 14.08.2007 N
01-8/675 "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у першому
півріччі 2007 року" (пункт 15), від 18.03.2008 N
01-8/164 "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2007 році"
(пункт 23).

В даному випадку, відповідач мав
можливість скористатися своїм правом
на участь у судових засіданнях та
правом надавати відповідні пояснення
або заперечення. При цьому, суд не
вбачає перешкод для розгляду справи і
відсутність представника відповідача
не є перешкодою для розгляду справи по
суті.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначає, що 06.05.2011 року між ФОП
ОСОБА_2 (позивач у справі) та ФОП ОСОБА_3
(відповідач у справі) був укладений
договір поставки № 1569, відповідно до
якого позивач зобов'язався поставити
відповідачу продукти харчування
(надалі товар), а відповідач
зобов'язався прийняти цей товар та
оплачувати на умовах, передбачених
договором.

Згідно п. 2.2 договору покупець
зобов'язаний здійснити розрахунки з
позивачем не пізніше шести днів з
моменту поставки товару.

На виконання умов договору позивач за
відповідними накладними постачав, а
відповідач приймав товар, зазначений
за цими накладними.

Так, позивачем було поставлено, а
відповідачем прийнято товар на
загальну суму 39 306 грн. 11 коп.

Відповідачем оплата отриманого товару
була здійснена частково, у зв'язку з чим
залишилась заборгованість в розмірі 38
369 грн. 37 коп., яку позивач просить
стягнути на свою користь.

Окрім суми основного боргу, позивачем
до стягнення заявлена пеня в сумі 2 678
грн. 48 коп., нарахована відповідно до п.
7.1 договору за період з 02.07.2013 по 02.01.2014
(за кожною накладною окремо), штраф в
розмірі 5 755 грн. 41 коп., нарахований
відповідно до п. 7.2 договору та 20 %
річних в сумі 6 966 грн. 13 коп. відповідно
до п. 7.3 договору за період з 03.02.2013 по
15.01.2014.

В обґрунтування вимог за позовом
позивач посилається на норми ст. ст. 526,
530, 625, 655, 712 ЦК України та інші.

Відповідач відзив на позовну заяву не
надав, позовні вимоги не оспорив.

Оцінивши матеріали справи та доводи
представників сторін у їх сукупності,
суд прийшов до наступного.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Як було вказано вище, 06.05.2011 між
сторонами у справі було укладено
договір поставки № 1569, за умовами якого
позивач як постачальник зобов'язався
передати покупцю товар - продукти
харчування в асортименті, за цінами,
кількості згідно накладних, а
відповідач як покупець - зобов'язався
прийняти та оплатити товар на умовах
договору.

Згідно п. 2.1 договору сторони узгодили,
що ціна за товар визначається на
підставі прайс - листів або
специфікацій постачальника на момент
замовлення товару.

Згідно п. 3.1 договору форма оплати
визначається в специфікації - заявці.

Згідно п. 2.2 оплата за поставлений товар
повинна бути здійснена покупцем не
пізніше 6 календарних днів з моменту
постачання товару.

Згідно п. 3.2 договору товар
постачається на підставі замовлення
відповідача, переданого поштою,
факсимільним зв'язком, телефонограмою,
телеграмою або в електронному вигляді.

В пункті 9.1 договору зазначено, що
договір вступає в дію з моменту
підписання і діє до 31.12.2011. Якщо до
закінчення терміну дії договору жодна
зі сторін не повідомить про бажання
розірвати договір, він вважається
пролонгованим на той же строк та на тих
же умовах.

01.01.2013 між сторонами було підписано
додаткову угоду про продовження строку
дії договору, за якою строк дії
договору продовжено до 31.12.2013.

На виконання умов договору позивачем
було поставлено відповідачу товар за
відповідними накладними за період з
26.01.2013 по 27.02.2013 (арк. справи 11-17) на
загальну суму 39 306 грн. 11 коп.

Згідно п. 3.4 договору постачальник
повинен передати покупцю товарну
накладну та податкову накладну ( у
випадку, якщо покупець є платником ПДВ).
В даному випадку, ОСОБА_3 не є платником
ПДВ, у зв'язку з чим податкова накладна
постачальником не надавалася.

Відповідачем вказані фактичні
обставини не оспорені та не
спростовані.

За розрахунком позивача, відповідачем
оплата за поставлений товар була
здійснена частково, у зв'язку з чим
залишилась заборгованість в сумі 38 369
грн. 37 коп.

Відповідач наявність вказаної
заборгованості не оспорює.

Згідно п. 2.6 договору сторони узгодили,
що на період дії цього договору,
сторони до 15 числа кожного місяця
підписують акт звірення взаємних
розрахунків за попередній місяць.
Постачальник направляє такий акт
покупцю поштою з повідомленням про
вручення. Якщо на протязі 7 календарних
днів з моменту пред'явлення акту
звірення покупець не надасть
письмового заперечення, то такий акт
вважається прийнятим покупцем, а
відомості, внесені до бухгалтерського
обліку вважаються узгодженими з
покупцем.

На виконання умов вказаного пункту
договору позивач 06.11.2013 і 26.02.2014
направив відповідачу відповідні акти
звірення, які відповідачем були
отримані, що підтверджується
відповідними відмітками органу
поштового зв'язку.

Згідно п. 3.12 договору сторони узгодили,
що покупець повинен надати
постачальнику довіреність або
повідомлення з вказівкою паспортних
даних і зразків печаток штампів, а
також підписів уповноважених
здійснювати приймання товару його
імені.

При укладанні договору відповідачем
було надано довіреність від 06.05.2011,
відповідно до якої ОСОБА_3 приймає
товар особисто.

Відповідно до п. 3.13 договору сторони
узгодили, що при зміні осіб,
відповідальних за приймання товару,
покупець зобов'язаний негайно, в день
таких змін, надати постачальнику нову
довіреність або повідомлення. У разі
відсутності у покупця фізичної
особи-підприємця печатки чи
довіреності, він зобов'язаний особисто
підписати накладну на приймання
товару. В випадку невиконання покупцем
вимог цього пункту товар буде
вважатися отриманим належними
матеріально відповідальними особами,
а супровідні документи - узгодженими
належними печатками.

Відповідачем вказані обставини не
оспорені.

Відповідно до ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 692
ЦК України покупець зобов'язаний
сплатити продавцеві повну ціну
переданого товару. Договором
купівлі-продажу може бути передбачено
розстрочення платежу.

Отже, якщо інше не встановлено
укладеним сторонами договором або
актом цивільного законодавства,
перебіг строку виконання грошового
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору купівлі-продажу, починається
з моменту прийняття товару або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього і положення
частини другої статті 530 названого
Кодексу, в якій ідеться про строк
(термін) виконання боржником обов'язку,
що не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, до
відповідних правовідносин не
застосовується (див. постанову Вищого
господарського суду України від 28.02.2012
№ 5002-8/481-2011).

Тобто, зобов'язання з оплати отриманого
товару у відповідача виникло з моменту
прийняття цього товару.

При цьому, підписання покупцем
видаткової накладної, яка є первинним
обліковим документом у розумінні
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» і яка відповідає вимогам,
зокрема, статті 9 названого Закону, а
також Положення «Про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку» та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар. Строк виконання відповідного
грошового зобов'язання визначається за
правилами, встановленими частиною
першою статті 692 ЦК України.

В даному випадку, позивач поставив
відповідачу певний товар, який
останній отримав, але в повному обсязі
не оплатив, у зв'язку з чим утворилась
заборгованість в сумі 38 369 грн. 37 коп.

Тобто, на момент звернення до суду у
позивача виникло право вимоги
заборгованості за поставлену
продукцію в сумі 38 369 грн. 37 коп.

Відповідач доказів повної оплати
отриманої продукції не надав.

Приймаючи до уваги викладене, а також
те, що позовні вимоги в частині
стягнення боргу в сумі 38 369 грн. 37 коп. є
обґрунтованими, їх слід задовольнити.

Щодо стягнення з відповідача пені в
сумі 2 678 грн. 48 коп., нарахованої за
період з 03.02.2013 по 02.01.2014 (розрахунок
здійснений позивачем окремо на
заборгованість за кожною накладною) та
штрафу в сумі 5 755 грн. 41 коп. слід
зазначити наступне.

За порушення у сфері господарювання
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність шляхом застосування
до правопорушників господарських
санкцій на підставах і в порядку,
передбачених ГК України, іншими
законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст.
216, ч. 1 ст. 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій
згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні
санкції, до яких віднесено штраф та
пеню. Розмір штрафних санкцій
відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому, розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання, або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання
зобов'язання як пеня та її розмір
встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст.
231, ч. 6 ст. 232 ГК України. Право
встановити в договорі розмір та
порядок нарахування штрафу надано
сторонам ч. 4 ст. 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені
та штрафу за порушення окремих видів
господарських зобов'язань передбачено
ч. 2 ст. 231 ГК України.

Згідно п. 7.1 договору сторони
встановили, що у випадку несвоєчасного
або неповного перерахування грошових
коштів, покупець зобов'язаний сплатити
постачальнику пеню у розмірі подвійної
облікової ставки від простроченої суми
за кожен день прострочення.

Згідно п. 7.2 договору зазначено, що у
випадку прострочки оплати
поставленого товару на строк ніж
більше 5 банківських днів, покупець
сплачує ще і штраф в розмірі 15 % від
вартості несплаченого товару.

Виходячи з наведеного, слід зазначити,
що позивачем штраф та пеня нараховані
правомірно. Відповідач проти
зазначений сум не заперечив, власного
розрахунку не надав, у зв'язку з чим
позовні вимоги в частині стягнення
пені і штрафу слід задовольнити.

Щодо стягнення з відповідача 20 % річних
в сумі 6 966 грн. 13 коп., нарахованих за
період з 03.02.2013 по 15.01.2014 слід зазначити
наступне.

В силу приписів статті 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Згідно п. 7.3 договору сторони визначили,
що у випадку прострочки оплати
поставленого товару, відповідно до ст.
625 ЦК України покупець зобов'язаний
сплатити постачальнику суму основного
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції , а також 20 % річних.

Як зазначалось вище, сторони узгодили,
що оплата за отриманий товар
здійснюється відповідачем не пізніше 6
календарних днів з моменту поставки
товару. Відповідачем доказів оплати
товару у повному обсязі не надано, у
зв'язку з чим нарахування відсотків є
обґрунтованим і позовні вимоги в цій
частині слід задовольнити.

За таких обставин позовні вимоги слід
задовольнити в повному обсязі та
стягнути з відповідача на користь
позивача заборгованість в сумі 38 369
грн. 37 коп., пеню в сумі 2 678 грн. 48 коп.,
штраф в сумі 5 755 грн. 41 коп., 20 % річних в
сумі 6 966 грн. 13 коп.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати
зі сплати судового збору в розмірі
мінімального судового збору за подачу
позову з майновими вимогами в сумі 1 720
грн. 50 коп. слід покласти на
відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 49, 82, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_2 (місце
проживання - АДРЕСА_3), ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, на користь:

- Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2,
АДРЕСА_1 (поштова адреса - АДРЕСА_4),
ідентифікаційний номер НОМЕР_2,
заборгованість в сумі 38 369 грн. 37 коп.,
пеню в сумі 2 678 грн. 48 коп., штраф в сумі 5
755 грн. 41 коп., 20 % річних в сумі 6 966 грн. 13
коп., витрати зі сплати судового збору в
сумі 1 720 грн. 50 коп., видати наказ
позивачу після набрання рішенням
законної сили.

Відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги.

Відповідно до ст. 92 Господарського
процесуального кодексу України
рішення може бути оскаржено до
апеляційної інстанції протягом
десятиденного строку.

Дата виготовлення повного тексту та
підписання рішення - 11.03.2014.

Суддя Т.А. Василенко