КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2014 р. Справа№ 910/11314/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Ільєнок Т.В.

Отрюха Б.В.

при секретарі судового засідання -
Натха М.С.

за участю представників сторін:

від прокуратури: Пушкарьов О.Г. - за
посвідченням

від позивача: Толмачова О.Ю. - за
довіреністю

від відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
Київської прокуратури з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері на
рішення господарського суду міста
Києва від 23.07.2013 (дата підписання 26.07.2013)

по справі №910/11314/13 (суддя Мандриченко
О.В.)

за позовом Київської прокуратури з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері в інтересах держави в
особі Київського
квартирно-експлуатаційного Управління
Міністерства оборони України

до Приватного підприємця ОСОБА_4

про стягнення 31 642,32 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 23.07.2013 позов задоволено
частково; стягнуто з Приватного
підприємця ОСОБА_4 на користь
Київського квартирно -
експлуатаційного Управління
Міністерства оборони України 29 911 грн.
06 коп. заборгованості по сплаті
орендних платежів, 527 грн. 99 коп. пені, 105
грн. 89 коп. трьох процентів річних за
прострочення сплати орендних платежів;
стягнуто з Приватного підприємця
ОСОБА_4 в дохід Державного бюджету
України 1660 грн. 83 коп. витрат по сплаті
судового збору; в задоволенні іншої
частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням місцевого
суду, Київська прокуратура з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
звернулась з апеляційною скаргою до
Київського апеляційного
господарського суду, в якій просить
скасувати рішення та прийняти нове,
яким зобов'язати стягнути з
відповідача заборгованість у сумі 31
642,32 грн., з яких: 29 911,06 грн. основного
боргу, 349,05 грн. компенсації земельного
податку, 1 151,84 грн. пені, 230,37 грн. трьох
відсотків річних, а також витрати по
сплаті судового збору.

Апеляційна скарга мотивована
неправильним застосуванням судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, невідповідністю висновків,
викладених у рішенні обставинам
справи. Скаржник зазначає, що суд
неправомірно відмовив позивачу у
задоволенні компенсації земельного
податку, а також неправомірно зменшив
розмір заявленої до стягнення пені та 3%
річних.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 05.11.2013 у справі
№910/11314/13 апеляційну скаргу Київської
прокуратури з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері на рішення
господарського суду міста Києва від
23.07.2013 у справі №910/11314/13 задоволено
частково; рішення господарського суду
міста Києва від 23.07.2013 у справі №
910/11314/13 скасовано частково; прийнято
нове рішення, яким позов задоволено
частково; стягнуто з відповідача на
користь позивача 7051,33 грн.
заборгованості по сплаті орендних
платежів за грудень 2012 року; стягнуто з
відповідача в дохід Державного бюджету
України 383,40 грн. витрат по сплаті
судового збору за розгляд справи у суді
першої інстанції та 191,70 грн. судового
збору за розгляд справи апеляційним
господарським судом.

Постановою Вищого господарського суду
України від 25.12.2013 у справі №910/11314/13
задоволено частково касаційну скаргу
Київського прокурора з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері;
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 05.11.2013 у справі
№ 910/11314/13 скасовано; справу передано на
новий розгляд до Київського
апеляційного господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 09.01.2014 у справі
№910/11314/13 у складі колегії суддів:
головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді
- Ільєнок Т.В., Коротун О.М. апеляційну
скаргу прийнято до провадження та
призначено до розгляду на 27.01.2014 року.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 27.01.2014 розгляд
справи відкладено на 17.02.2014 року.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
17.02.2014 у зв'язку з перебуванням судді
Коротун О.М. на лікарняному, для
розгляду справи сформовано колегію у
складі: головуючий по справі суддя -
Корсакова Г.В., судді: Власов Ю.Л.,
Ільєнок Т.В.

17.02.2014 через відділ документального
забезпечення суду від представника
позивача надійшла заява про долучення
документів, витребуваних ухвалою суду
від 27.01.2014 року.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 17.02.2014 розгляд
справи відкладено на 03.03.2014 року.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 03.03.2014 у зв'язку
з участю судді Власова Ю.Л. у черговому
засіданні Ради суддів господарських
судів України, для розгляду справи
сформовано колегію у складі:
головуючий по справі суддя - Корсакова
Г.В., судді: Отрюх Б.В., Ільєнок Т.В.

03.03.2014 через відділ документального
забезпечення суду від представника
позивача надійшли додаткові пояснення
по справі.

Представник відповідача у судове
засідання 03.03.2014 не з'явився, про
поважні причини неявки суд не
повідомив, про час та місце судового
розгляду повідомлений належним чином.

Судова колегія вважає за можливе
розглянути апеляційну скаргу по суті
за відсутності представника
відповідача, явка якого в судове
засідання обов'язковою не визнавалась.

Прокурор та представник позивача
апеляційну скаргу підтримали та
просили її задовольнити.

Статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що у процесі перегляду
справи апеляційний господарський суд
за наявними у справі і додатково
поданими доказами повторно розглядає
справу. Апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення прокурора та
представника позивача,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
01.02.2006 між Міністерством оборони
України в особі Головного
квартирно-експлуатаційного управління
Збройних Сил України (Орендодавець) та
Приватним Підприємцем ОСОБА_4 (Орендар)
укладено Договір оренди №3/2006 Голов КЕУ
нерухомості військового майна,
відповідно до умов якого Орендодавець
передає, а Орендар приймає в строкове
платне користування нерухоме
військове майно - не житлові приміщення
військового містечка №147 (у подальшому
- Майно), що знаходиться на балансі
Київського КЕУ (далі -
Балансоутримувач), розташоване за
адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 47,5
кв.м. вартість якого визначена на 30.09.2005
за експертною оцінкою та становить
згідно акту оцінки 58 843,00 грн. (п. 1.1
Договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору, Орендар
вступає у строкове платне користування
майном у термін, указаний в Договорі,
але не раніше дати підписання
сторонами цього договору та акта
приймання - передачі майна.

Згідно з Актом прийому - передачі від
01.02.2006 нежитлове приміщення за адресою:
АДРЕСА_1, побудови 1935 року, яке
знаходиться на балансі Київського КЕУ,
загальною площею 47,5 кв. м. передане в
оренду Приватному підприємцю ОСОБА_4
(а.с. 19).

Відповідно до п. 3.1 Договору, орендна
плата за користування нежитловим
приміщенням встановлена відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України
від 11.05.2000 року № 778, та за результатами
конкурсу і враховуючи домовленість
сторін складає 15 грн. за 1 кв. м. площі, та
712,50 грн. без ПДВ за базовий місяць
розрахунку - жовтень 2005 року.
Нарахування ПДВ на суму орендної плати
здійснюється у порядку, визначеному
чинним законодавством. Орендна плата
за кожний наступний місяць
визначається шляхом коригування
базової орендної плати на індекси
інфляції за період з базового до
першого місяця оренди.

Згідно п. 3.3 Договору орендна плата у
розмірі 100% перераховується Орендарем
до спеціального фонду держаного
бюджету на спеціальний реєстраційний
рахунок Київського КЕУ УДК м. Києва МФО
820019 ЗКПО 22991617 обрахунок 0303
щомісячно не пізніше 15 числа місяця,
наступного за звітним.

Пунктом 3.5 Договору сторони погодили,
що орендна плата, перерахована
несвоєчасно або не в повному обсязі,
підлягає індексації і стягується
відповідно до чинного законодавства
України з урахуванням пені в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ на дату
нарахування пені від суми
заборгованості, з урахуванням
індексації, за кожний день
прострочення, включаючи день оплати.

Згідно з п. 5.12 Договору, Орендар
зобов'язаний щомісячно компенсувати
Орендодавцю (Балансоутримувачу) кошти
в розмірі частини податку на землю
пропорційно площі землі, яку займає
здане в оренду нерухоме Майно, що
використовується Орендарем.

Як передбачено п. 10.1 Договору, він діє з
01.02.2006 року по 01.01.2007 року.

02.03.2012 між Київським
квартирно-експлуатаційним управлінням
Міністерства оборони України та
приватним підприємцем ОСОБА_4 укладено
Додатковий Договір №9д/2012/ККЕУ до
Договору оренди №3/2006ГоловКеу від
01.02.2006 нерухомого військового майна,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Пунктом 1.1 Договору в редакції
Додаткового Договору сторони погодили,
що вартість орендованого майна
визначена за експертною оцінкою станом
на 29.02.2012 та становить згідно акту
оцінки 361997,00 грн. без ПДВ.

Відповідно до п. 3.1 Договору в редакції
Додаткового Договору, орендна плата
встановлена без ПДВ за базовий місяць
(березень 2012 року) на рівні 5369,80 грн., як
визначена на підставі Методики
розрахунку орендної плати за державне
майно та пропорції її розподілу,
затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995
№786 (зі змінами) та результатами
домовленості складає 5947,16 грн.

Нарахування ПДВ на суму орендної плати
здійснюється у порядку, визначеному
чинним законодавством.

Орендна плата за перший місяць оренди
визначається шляхом коригування
базової орендної плати на індекси
інфляції за період з базового до
першого місяця оренди.

Згідно п. 10.1 Договору в редакції
Додаткового Договору встановлено, що
договір діє з 02.03.2012 по 31.12.2012 року.

Відповідно до п. 10.2 Договору, його умови
зберігають силу протягом всього
терміну дії договору, в тому числі у
випадках, коли після його укладення,
законодавством встановлено правила, що
погіршують становище Орендаря, а в
частині зобов'язань орендаря щодо
орендної плати - до виконання
зобов'язань.

Згідно з п. 10.3 Договору, зміни і
доповнення або розірвання цього
Договору допускаються за взаємної
згоди сторін. Зміни та доповнення, що
пропонується внести, розглядаються
протягом одного місяця з дати їх
подання до розгляду іншою стороною.

Як передбачено п. 10.6 Договору, у разі
відсутності заяви Орендаря про
припинення чи укладення Договору
оренди на новий строк протягом місяця
до закінчення строку оренди, дія
Договору оренди припиняється після
закінчення строку, на який його було
укладено.

Відповідно до п. 10.9 Договору чинність
цього договору припиняється внаслідок,
зокрема, закінчення строку, на який
його було укладено.

Як передбачено п. 2.4 Договору, у разі
його припинення Майно повертається
Орендарем Орендодавцю в належному
стані, не гіршому ніж на час передачі
його в оренду, з урахуванням
нормального фізичного зносу.
Орендодавець повинен скласти акт
приймання-передачі та прийняти майно
протягом одного місяця.

Згідно з п. 2.5. Договору майно
вважається поверненим
балансоутримувачу з моменту
підписання сторонами акта
приймання-передачі.

З матеріалів справи вбачається, що
14.11.2012 позивачем на адресу відповідача
направлено повідомлення про те, що
термін дії Договору закінчується 31.12.2012
та заборгованість станом на 01.11.2012
складає 33432,71 грн., з яких 32802,49грн. -
заборгованість за використання
нежитлового приміщення за період з
червня по жовтень 2012 року та 513,87 грн. -
компенсація земельного податку за
період з травня по жовтень 2012 року.

09.01.2013 позивачем на адресу відповідача
направлено припис, в якому зазначено,
що термін дії Договору закінчився, в
зв'язку з чим орендодавець вимагав у
найкоротший термін звільнити займані
нежитлові приміщення площею 47,5 кв. м та
сплатити заборгованість, яка станом на
01.01.2013 складає 35524,66 грн., з яких 35291,96 грн.
- заборгованість за використання
нежитлового приміщення за період з
серпня по грудень 2012 року та 232,70 грн. -
компенсація земельного податку за
період з листопада по грудень 2012 року.

25.03.2013 позивачем на адресу відповідача
направлено претензію №303/25-1184 з вимогою
сплатити заборгованість, яка виникла
за листопад 2012 - лютий 2013 на суму 29944,81, а
саме: 29479,41 грн. - по орендній платі та
465,40 грн. - по компенсації земельного
податку, а також пеню, нараховану за
прострочення платежу у сумі 780,23 грн.

27.05.2013 позивачем на адресу відповідача
направлена друга претензія №303/25-2070, в
якій зазначено, що станом на 01.05.2013р. за
відповідачем рахується
заборгованість у розмірі 30164,18 грн. за
період з грудня 2012 по квітень 2013, а саме:
29931,48 грн. - по орендній платі та 232,70 грн.
- по компенсації земельного податку та
565,70 грн. пені.

Предметом позову у даній справі є
вимога про стягнення з відповідача 29
911,06 грн. заборгованості по орендній
платі, 349,05 грн. компенсації земельного
податку, 1 151,84 грн. пені та 230,37 грн. 3%
річних (з урахуванням заяви про
уточнення позовних вимог).

Відповідно до ст. 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Однією з підстав виникнення
господарського зобов'язання, згідно ст.
174 ГК України, є господарський договір.

Згідно ст. 2 Закону України «Про оренду
державного та комунального майна»
орендою є засноване на договорі
строкове платне користування майном,
необхідним орендареві для здійснення
підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України, за
договором оренди одна сторона
(орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у
користування майно для здійснення
господарської діяльності.

Згідно ст. 759 ЦК України, за договором
найму (оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України, за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму.

Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» встановлено, що орендар
зобов'язаний вносити орендну плату
своєчасно і у повному обсязі.

Орендар за користування об'єктом
оренди вносить орендну плату незалежно
від наслідків господарської
діяльності. Строки внесення орендної
плати визначаються у договорі (ст. 19
зазначеного Закону).

Відповідно до п.1 ст.193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно п.1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

У відповідності до ст. 763 ЦК України
договір найму укладається на строк,
встановлений договором.

Згідно ст. 291 ГК України договір оренди
припиняється, зокрема, у разі
закінчення строку, на який його було
укладено.

Як вбачається з матеріалів справи
термін дії Договору закінчився 31.12.2012, у
зв'язку зі спливом строку, на який його
було укладено, оскільки доказів
підписання змін та доповнень до
Договору, згідно з п. 10.3 Договору, про
продовження строку дії договору,
сторонами не надано.

Крім того, про закінчення строку дії
Договору 31.12.2012 позивач повідомляв
відповідача в повідомленні від 14.11.2012
та приписі від 09.01.2013р.

Згідно з ч.1 ст.27 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» у разі розірвання договору
оренди, закінчення строку його дії та
відмови від його продовження або
банкрутства орендаря він зобов'язаний
повернути орендодавцеві об'єкт оренди
на умовах, зазначених у договорі
оренди.

В силу ч. 2 ст. 795 ЦК України, повернення
наймачем предмету договору найму
оформляється відповідним документом
(актом), який підписується сторонами
договору. З цього моменту договір найму
припиняється.

З аналізу наведеної норми вбачається,
що підставою для припинення
зобов'язання відповідача сплачувати
позивачу орендну плату за користування
орендованим майном, є підписання
відповідного акту приймання-передачі.

В матеріалах справи відсутні та
відповідачем не надано доказів
повернення позивачу орендованого
приміщення за актом прийому-передачі.

Таким чином, позивачем правомірно
здійснювались відповідні нарахування
з орендної плати за період фактичного
користування відповідачем орендованим
приміщенням.

Як вбачається з матеріалів справи за
період з 01.12.2012 по 31.05.2013 відповідачу
було нараховано орендну плату у
загальній сумі 42470,43 грн., однак
відповідач зобов'язання щодо сплати
орендної плати виконав частково,
перерахувавши на рахунок позивача 12
559,37 грн., несплаченою залишилась сума
боргу в розмірі 29 911,06 грн. за період
січень-травень 2013.

Враховуючи вищевикладене, оскільки
відповідач не виконав своїх
зобов'язань щодо сплати орендної плати
за період фактичного користування
предметом оренди, що відповідачем не
спростовано, вимога позивача про
стягнення з відповідача 29 911,06 грн.
заборгованості по орендній платі є
обґрунтованою та правомірно
задоволена місцевим господарським
судом.

Аналогічної правової позиції
дотримується Верховний Суд України при
здійсненні перегляду судових рішень
господарських судів у справах зі
спорів про стягнення орендної плати за
період фактичного користування
орендованим приміщенням (постанови ВСУ
від 20.11.2012 у справі №12/75-2167-33/75-4/180 та від
04.12.2012 у справі №36/12).

Позивач також просить стягнути з
відповідача 349,05 грн. заборгованості по
сплаті компенсації земельного податку
за період з 01.03.2013р. по 31.05.2013р.

Відмовляючи в задоволенні позову в цій
частині вимог, місцевий господарський
суд виходив з того, що Договором не
встановлено розмір щомісячної
компенсації плати за землю, а в
матеріалах справи немає відомостей про
розмір вказаних виплат та документів,
які б підтверджували, що позивач є
належним землекористувачем земельної
ділянки.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції в цій
частині вимог з огляду на наступне.

Пунктом 5.12 Договору сторони погодили,
що Орендар зобов'язаний щомісячно
компенсувати Орендодавцю
(Балансоутримувачу) кошти в розмірі
частини податку на землю пропорційно
площі землі, яку займає здане в оренду
нерухоме Майно, що використовується
Орендарем.

Відповідно до ч. 1 ст. 796 ЦК України,
одночасно з правом найму будівлі або
іншої капітальної споруди (їх окремої
частини) наймачеві надається право
користування земельною ділянкою, на
якій вони знаходяться, а також право
користування земельною ділянкою, яка
прилягає до будівлі або споруди, у
розмірі, необхідному для досягнення
мети найму.

Як передбачено ст. 797 ЦК України, плата,
яка справляється з наймача будівлі або
іншої капітальної споруди (їх окремої
частини), складається з плати за
користування нею і плати за
користування земельною ділянкою.

Згідно п. 286.2. ст. 286 Податкового Кодексу
України платники плати за землю (крім
фізичних осіб) самостійно обчислюють
суму податку щороку станом на 1 січня і
не пізніше 20 лютого поточного року
подають відповідному контролюючому
органу за місцезнаходженням земельної
ділянки податкову декларацію на
поточний рік за формою, встановленою у
порядку, передбаченому статтею 46 цього
Кодексу, з розбивкою річної суми
рівними частками за місяцями. Подання
такої декларації звільняє від
обов'язку подання щомісячних
декларацій. При поданні першої
декларації (фактичного початку
діяльності як платника плати за землю)
разом з нею подається довідка (витяг)
про розмір нормативної грошової оцінки
земельної ділянки, а надалі така
довідка подається у разі затвердження
нової нормативної грошової оцінки
землі.

Як встановлено судовою колегією згідно
з наданою позивачем до ДПІ у
Дарницькому районі м. Києва податковою
декларацією з плати за землю на 2013 рік з
розшифровкою розрахунку за договорами
оренди річна сума земельного податку
за земельну ділянку по вул. Поліська, 2,
м. Київ, площею 47,5 кв.м. становить 1163,49
грн., місячна сума - 96,96 грн.

За розрахунком позивача місячна сума
компенсації земельного податку разом з
ПДВ складає 116,35 грн.

Колегією суддів встановлено, що
позивачем сплачувався податок на землю
за період березень-травень 2013, що
підтверджується платіжними
дорученнями №191 від 22.03.2013, №317 від
23.04.2013 та №402 від 20.05.2013.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що вимоги позивача про
стягнення з відповідача 349,05 грн.
компенсації з податку за землю є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
позову в цій частині вимог підлягає
скасуванню, в зв'язку з неповним
з'ясуванням судом обставин, що мають
значення для справи.

Також позивачем заявлено до стягнення
1151,84 грн. пені та 230,37 грн. 3% річних за
період з 16.01.2013 по 21.06.2013, у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
грошового зобов'язання за договором.

Місцевий господарський суд, зробивши
перерахунок пені, встановив, що
заявлена вимога про стягнення пені
підлягає частковому задоволенню на
суму 527,99 грн.

Однак, колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду першої інстанції
з огляду на наступне.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 статті 546 ЦК України
передбачено, що виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком.

Під неустойкою (штрафом, пенею),
відповідно до статті 549 цього Кодексу
розуміється грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.230 ГК України
штрафними санкціями визначаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно з ч.6 ст. 231 ГК України штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Пунктом 3.5 Договору сторони погодили,
що орендна плата, перерахована
несвоєчасно або не в повному обсязі,
підлягає індексації і стягується
відповідно до чинного законодавства
України з урахуванням пені в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ на дату
нарахування пені від суми
заборгованості, з урахуванням
індексації, а кожний день прострочення,
включаючи день оплати.

Неустойка (штраф, пеня) є одним із видів
забезпечення виконання зобов'язання,
що передбачено ЦКУкраїни.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин
щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі. Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання, вчинений із
недодержанням письмової форми є
нікчемним.

З огляду на зазначене, судова колегія
вважає обґрунтованим нарахування
позивачем пені за період з 16.01.2013 по
21.05.2013 в сумі 243,97 грн. за несвоєчасне
внесення відповідачем орендної плати
за грудень 2012р.

Разом з тим, оскільки строк дії
Договору оренди №3/2006 ГоловКЕУ
нерухомості військового майна від
01.02.2006 (враховуючи Додатковий Договір
№9д/2012/ККЕУ від 02.03.2012) закінчився 31.12.2012,
колегія суддів дійшла висновку щодо
відсутності підстав для задоволення
позову про стягнення пені, нарахованої
за порушення зобов'язання по сплаті
орендної плати за період з січня по
травень 2013 року, оскільки стягнення
неустойки за вказаний період ні
Договором, ні законом не врегульовано.

Крім того, умовами Договору не
передбачено нарахування пені за
прострочення сплати компенсації
земельного податку.

Таким чином, судова колегія дійшла
висновку, що вимога позивача про
стягнення з відповідача пені підлягає
задоволенню частково у сумі 243,97 грн., в
стягненні 907,87 грн. пені слід відмовити.

Отже, в цій частині рішення суду першої
інстанції підлягає частковому
скасуванню, а саме в частині стягнення
з відповідача 284,02 грн. пені.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь період прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Місцевий господарський суд, здійснивши
перерахунок 3% річних дійшов висновку
щодо задоволення позовних вимог в цій
частині частково на суму 105,89 грн.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок 3 % річних, колегія суддів
дійшла висновку, що він відповідає
вимогам закону, є арифметично вірним,
тому судова колегія дійшла висновку, що
позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню повністю у сумі
230,37 грн.

Отже, рішення місцевого суду в частині
відмови у стягненні 124,48 грн. 3% річних
підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не надано належних та
допустимих доказів на спростування
обставин, викладених у позові.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що позов
підлягає задоволенню частково, а
рішення господарського суду міста
Києва від 23.07.2013 у справі №910/11314/13
підлягає скасуванню в частині відмови
в задоволенні позовних вимог про
стягнення з відповідача 349,05 грн.
компенсації земельного податку, в
частині стягнення з відповідача 284,02
грн. пені та в частині відмови в
стягненні з відповідача 124,48 грн. 3%
річних, з прийняттям в цій частині
нового рішення з відповідним
перерозподілом суми судового збору за
розгляд справи в суді першої інстанції,
в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Київської
прокуратури з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері на рішення
господарського суду міста Києва від
23.07.2013 у справі №910/11314/13 задовольнити
частково.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 23.07.2013 у справі №910/11314/13
скасувати частково.

3. Викласти резолютивну частину рішення
в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємця
ОСОБА_4 (інд. АДРЕСА_1; ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Київського
квартирно - експлуатаційного
Управління Міністерства оборони
України (інд. 01015, м. Київ, вул. Івана
Мазепи, буд. 38; ) 29 911
(двадцять дев'ять тисяч дев'ятсот
одинадцять) грн. 06 коп. заборгованості
по сплаті орендних платежів, 349 (триста
сорок дев'ять) грн. 05 коп. компенсації
земельного податку, 243 (двісті сорок
три) грн. 97 коп. пені, 230 (двісті тридцять)
грн. 37 коп. трьох процентів річних.

Стягнути з Приватного підприємця
ОСОБА_4 (інд. АДРЕСА_1; ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) в дохід Державного
бюджету України 1671 (одна тисяча шістсот
сімдесят одна) грн. 14 коп. витрат по
сплаті судового збору за розгляд
справи в суді першої інстанції.

В задоволенні решти позову відмовити».

4. Стягнути з Приватного підприємця
ОСОБА_4 (інд. АДРЕСА_1; ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) в дохід Державного
бюджету України 369 (триста шістдесят
дев'ять) грн. 91 коп. судового збору за
розгляд апеляційної скарги.

5. Видачу наказів доручити
господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи № 910/11314/13 повернути
до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
Г.В. Корсакова

Судді
Т.В. Ільєнок

Б.В. Отрюх