КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2014 р. Справа№ 910/20279/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Сітайло Л.Г.

Мальченко А.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Клімчук О.С. - дов. б/н
від 23.10.2013р.

від відповідача: Шевченко І.О. - дов. №
196/10 від 01.07.2013р.

розглянувши апеляційні скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Фінансово-промислова компанія
«Атомстройсервіс» та Державного
підприємства «Національна атомна
енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
в особі відокремленого підрозділу
"Атомкомплект" ДП НАЕК «Енергоатом» на
рішення Господарського суду міста
Києва від 18.11.2013р. (повний текст
підписано 27.11.2013р.)

у справі № 910/20279/13 (суддя Ковтун С.А.
)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансово-

промислова компанія
«Атомстройсервіс»

до Державного підприємства
«Національна атомна енергогенеруюча

компанія «Енергоатом»

про стягнення 36 615, 35 грн.

В судовому засіданні 12.03.2014р.
відповідно до ст. ст. 85, 99
Господарського процесуального кодексу
України оголошено вступну та
резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2013р. Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Фінансово-промислова компанія
«Атомстройсервіс» звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Державного підприємства
«Національна атомна енергогенеруюча
компанія «Енергоатом» про стягнення 36
615, 35 грн.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач посилався на порушення
відповідачем своїх зобов'язань за
договором поставки № від 21.09.2012р.,
а саме щодо своєчасної оплати
отриманої продукції, а тому просив
стягнути з відповідача 30 106, 35 грн. пені,
6 021, 27 грн. 3% річних, 487, 73 грн.
інфляційних втрат, а також судовий
збір у розмірі 1 720, 50 грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 18.11.2013р. у справі №910/20279/13
позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства
«Національна атомна енергогенеруюча
компанія «Енергоатом» на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Фінансово-промислова компанія
«Атомстройсервіс» 487, 73 грн.
інфляційної складової боргу, 6 021, 27 грн.
3% річних, 305, 85 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним
рішенням, позивач звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить оскаржуване
рішення в частині відмови у стягненні 30
106, 35 грн. пені скасувати та прийняти
нове, яким позов в цій частині
задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована
неправильним застосуванням судом норм
матеріального права, зокрема ст.549 ЦК
України та Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
оскільки, на думку позивача, з
відповідача підлягає стягненню пеня в
розмірі подвійної облікової ставки
відповідно до положень вказаного
закону.

Не погоджуючись з вищезазначеним
рішенням, відповідач звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить (з урахуванням
клопотання про зміну вимог апеляційної
скарги від 07.02.2014р.) оскаржуване рішення
скасувати в частині задоволених
позовних вимог та прийняти в цій
частині нове, яким у позові відмовити
повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована
неправильним застосуванням судом норм
матеріального права, зокрема ст. 625 ЦК
України та безпідставним неприйняттям
до уваги п.4.3 договору в частині
звільнення відповідача від
відповідальності щодо сплати будь -
яких господарських санкцій (пені,
штрафу тощо), пов'язаних з
недотриманням термінів оплати
продукції, у зв'язку з відсутністю
цільового фінансування.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційні скарги
сторін передано на розгляд судді
Скрипці І.М.

Розпорядженнями В.о. Голови Київського
апеляційного господарського суду від
25.12.2013р. для розгляду справи № 910/20279/13
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий-суддя Скрипка І.М., судді -
Зеленін В.О., Мальченко А.О.

Ухвалами Київського апеляційного
господарського суду від 25.12.2013р.
колегією суддів в зазначеному складі
прийнято апеляційні скарги сторін до
провадження та призначено до розгляду
на 20.02.2014р.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції 20.02.2014р. у відповідності до
ст. 77 ГПК України по справі оголошено
перерву до 12.03.2014р.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 20.02.2014р.
продовжено строк розгляду справи на 15
днів.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 12.03.2014р., у
зв'язку з участю судді Зеленіна В.О. у
розгляді інших справ, сформовано
судову колегію у складі: головуючий
суддя - Скрипка І.М., судді - Сітайло Л.Г.,
Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 12.03.2014р.
колегією суддів в зазначеному складі
апеляційну скаргу прийнято до
провадження.

Представник позивача в судовому
засіданні апеляційної інстанції
12.03.2014р. вимоги своєї апеляційної
скарги підтримав, просив її
задовольнити, оскаржуване рішення в
частині відмови у стягненні 30 106, 35 грн.
пені скасувати та прийняти нове, яким
позов в цій частині задовольнити.
Одночасно заперечував проти доводів
відповідача, викладених в його
апеляційній скарзі.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції 12.03.2014р. представник
відповідача вимоги своєї апеляційної
скарги підтримав, з урахуванням
клопотання про зміну вимог апеляційної
скарги від 07.02.2014р. просив оскаржуване
рішення скасувати в частині
задоволених позовних вимог та прийняти
в цій частині нове, яким у позові
відмовити повністю. Одночасно
заперечував проти доводів позивача,
викладених в його апеляційній скарзі.

Відповідно до частини 1 статті 101
Господарського процесуального кодексу
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК
України.

Колегія суддів, обговоривши доводи
апеляційних скарг, заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
господарським судом при прийнятті
оскарженого рішення норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку про те, що апеляційні
скарги сторін задоволенню не
підлягають, а рішення підлягає
залишенню без змін виходячи з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
21.09.2012р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Фінансово-промислова компанія
«Атомстройсервіс» (позивач,
постачальник за договором) та
Державним підприємством «Національна
атомна енергогенеруюча компанія
«Енергоатом» в особі Відокремленого
підрозділу «Атомкомплект» (відповідач,
покупець за договором) укладено
договір поставки №, відповідно до
п. 1.1. якого постачальник зобов'язується
в порядку і на умовах, визначених у
договорі, поставити автоматичні
вимикачі серії А-3700 виробництва НВ ТОВ
"Віра Лтд", Україна, для ВП "Рівненська
АЕС" ДП НАЕК "Енергоатом" (далі -
продукція), а покупець зобов'язується в
порядку і на умовах, визначених у
Договорі, прийняти і оплатити
продукцію.

Відповідно до п.1.2 договору
найменування, одиниці виміру і
загальна кількість продукції, її
номенклатура і ціни визначені в
специфікації, яка є невід'ємною
частиною договору.

Згідно п. 3.1 договору сума договору
становить 1 115 688,00 грн., в тому числі ПДВ
20% - 185 948, 00 грн.

У відповідності до п. 4.2 договору
оплата поставленої продукції в розмірі
885 360, 00 грн. з ПДВ здійснюється покупцем
протягом 30 робочих днів після
підписання акту приймання-передачі
поставленої партії продукції. Оплата
поставленої продукції в розмірі 230 328, 00
грн. з ПДВ здійснюється покупцем в
січні 2013р. після підписання акту
приймання-передачі поставленої
продукції.

Згідно п.4.3 договору оплата продукції
здійснюється покупцем за наявності
фінансування відповідно до
затвердженого фінансового плану. У
випадку невиконання покупцем умов
оплати за Договором внаслідок
відсутності цільового фінансування
покупець звільняється від
відповідальності щодо сплати будь -
яких господарських санкцій (пеня, штраф
тощо), пов'язаних з недотриманням
термінів оплати продукції.

Договір, згідно п. 10.1., набирає чинності
з моменту його підписання сторонами і
діє до 31.12.2013р.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання умов договору № від
21.09.2012р. позивачем поставлено, а
відповідачем отримано товар на
загальну суму 1 115 688, 00 грн., про що
складено наступні акти
приймання-передачі: ТМЦ №041-28/17 від
08.11.2012р. на суму 487 728, 00 грн. з ПДВ, ТМЦ №
041-28/21 від 03.12.2012р. на суму 361 020,00 грн. з
ПДВ, ТМЦ № 041-28/27 від 19.12.2012р. на суму 266 940,
00 грн. з ПДВ, які підписані
уповноваженими представниками сторін
та скріплені печатками підприємств
(належним чином завірені копії наявні в
матеріалах справи).

Дослідивши матеріали справи та
проаналізувавши умови договору,
колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про те, що позивачем було належним
чином виконано взяті на себе
зобов'язання за договором щодо
поставки товару.

Про належне виконання позивачем своїх
зобов'язань за договором свідчить
також відсутність з боку відповідача
претензій та повідомлень про порушення
продавцем умов договору.

Враховуючи строки оплати, визначені п.
4.2 укладеного між сторонами договору,
товар, отриманий за вказаними актами,
підлягав оплаті відповідачем у
наступні строки:

- за актом ТМЦ №041-28/17 від 08.11.2012р. на
суму 487 728, 00 грн. з ПДВ - до 20.12.20012р.;

- за актом ТМЦ № 041-28/21 від 03.12.2012р. на
суму 361 020, 00 грн. з ПДВ - до 16.01.2013р.;

- за актом ТМЦ № 041-28/27 від 19.12.2012р. на
суму 266 940,00 грн. з ПДВ - до 31.01.2013р.

Відповідачем були порушені визначені
строки оплати, внаслідок чого
розрахунок за товар, отриманий:

за актом ТМЦ №041-28/17 від 08.11.2012р. на суму
487 728, 00 грн., здійснений 15.02.2013р.
(прострочення склало 57 днів);

за актом ТМЦ № 041-28/21 від 03.12.2012р. на суму
361 020, 00 грн., здійснений 05.04.2013р.
(прострочення склало 79 днів);

за актом ТМЦ № 041-28/27 від 19.12.2012р. на суму
266 940, 00 грн., здійснений 05.04.2013р.
(прострочення склало 64 дні).

При цьому 36 612, 00 грн., які ввійшли в
платіж, здійснений відповідачем
05.04.2013р. (платіжне доручення № 2204 на
суму 266 940, 00 грн.) згідно п. 4.2 Договору
повинні бути сплачені до 04.02.2013р. (30
робочих днів після підписання акту
приймання-передачі продукції). Таким
чином, вказаний платіж є простроченим
на 60 днів (з 05.02.2013р. до 05.04.2013р.).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи,
товар, отриманий відповідачем, в
порушення умов укладеного між
сторонами договору, не був своєчасно
оплачений.

У зв'язку з простроченням відповідачем
зобов'язання щодо оплати товару,
позивачем заявлено вимоги про
стягнення з відповідача 30 106, 35 грн.
пені, 487, 73 грн. інфляційних втрат та 6021,
27 грн. 3% річних.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Як зазначено в статті 611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають правові наслідки
встановлені договором або законом,
зокрема сплата неустойки.

Частинами 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу
України встановлено, що неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу
України, штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України та ст. ст. 1, 3 Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань», платник грошових коштів
сплачує на користь одержувача цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Законом передбачена обов'язкова
письмова форма правочину щодо
забезпечення виконання зобов'язань (ч. 1
ст. 547 Цивільного кодексу України),
наслідком недодержання якої є
нікчемність правочину (ч. 2 ст. 547
Цивільного кодексу України).

Недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216
Цивільного кодексу України).

Оскільки сторонами не було передбачено
у спірному договорі відповідальність
відповідача у вигляді пені за
порушення строків оплати отриманого
ним товару, за таких обставин положення
Закону України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» не підлягають
застосуванню, у зв'язку з чим місцевий
господарський суд дійшов вірного
висновку про відсутність підстав для
стягнення нарахованої позивачем пені.

З огляду на викладене, доводи позивача
щодо наявності підстав для стягнення з
відповідача пені в розмірі 30 106, 35 грн., в
даному випадку не грунтуються на
нормах чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Колегія суддів, здійснивши перевірку
наданого позивачем розрахунку 3% річних
та інфляційних втрат, погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про те, що вимоги позивача про
стягнення 6 021, 27 грн. 3% річних та 487, 73
грн. інфляційних втрат є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

При цьому, ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання, у зв'язку з чим п. 4.3
Договору щодо підстав звільнення
відповідача від відповідальності щодо
сплати будь - яких господарських
санкцій (пеня, штраф тощо), пов'язаних з
недотриманням термінів оплати
продукції внаслідок відсутності
цільового фінансування, вірно не
прийнятий місцевим господарським
судом до уваги та не покладений в
основу судового рішення.

До того ж, відповідачем не доведено
належними та допустимими доказами
відсутність цільового фінансування, що
потягло за собою порушення строків
оплати отриманого товару, а нараховані
3% річних та інфляційні втрати не є
господарськими санкціями.

Також є безпідставними доводи
відповідача і про відсутність збитків
як необхідної умови застосування
відповідальності за ст. 625 ЦК України,
оскільки їх наявність законом не
обумовлена.

Доводи, викладені відповідачем в його
апеляційній скарзі, спростовуються
доказами, наявними у справі.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь - які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доказування полягає не лише в поданні
особами доказів, а й у доведенні їх
переконливості, що скаржниками
зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права
відповідає встановленим обставинам
справи, з наданням належної оцінки
доказам по справі, що свідчить про
відсутність підстав для скасування або
зміни оскаржуваного рішення від
18.11.2013р.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 85, 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Фінансово-промислова компанія
«Атомстройсервіс» та Державного
підприємства «Національна атомна
енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
в особі відокремленого підрозділу
"Атомкомплект" ДП НАЕК «Енергоатом» на
рішення Господарського суду міста
Києва від 18.11.2013р. у справі №910/20279/13
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 18.11.2013р. у справі №910/20279/13
залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/20279/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Повний текст постанови підписано
17.03.2014р.

Головуючий суддя
І.М. Скрипка

Судді
Л.Г. Сітайло

А.О. Мальченко