м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТЕХНІК ЕНЕРДЖІ"
до Публічного акціонерного
товариства "Український інноваційний
про визнання недійсним
кредитного договору №4683 про відкриття
кредитної лінії від 18.05.2010 року
Суддя Стасюк С.В.
Представники сторін:
від позивача: не з'явився
від відповідача: Заєць В.А. (дов. № 71
від 30.01.2014 року)
Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 04 березня 2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення у справі.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Товариство з обмеженою
відповідальністю "ТЕХНІК ЕНЕРДЖІ"
(надалі по тексту - позивач) звернувся
до Господарського суду міста Києва з
позовом до Публічного акціонерного
товариства "Український інноваційний
банк" (надалі по тексту - відповідач) про
визнання недійсним кредитного
договору № 4683 про відкриття
відновлювальної кредитної лінії від
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 06.09.2013 року порушено
призначено її до розгляду у судовому
засіданні на 26.09.2013 року.
Через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва 26.09.2013
року від відповідача - Публічного
акціонерного товариства "Український
інноваційний банк" надійшли письмові
заперечення проти позовних вимог.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 26.09.2013 року відкладено
зв'язку з неявкою представника
29.10.2013р. через канцелярію суду від
відповідача надійшло клопотання про
продовження строку розгляду справи.
В судовому засіданні 29.10.2013 року
представник позивача просив суд
задовольнити клопотання про
продовження строків розгляду спору
відповідно до статті 69 Господарського
процесуального кодексу України.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 29.10.2013 року, розгляд справи
було відкладено на 19.11.2013 року, у зв'язку
з неявкою позивача та необхідністю
подання додаткових доказів у справі.
Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 19.11.2013 року справу
розгляду судді Стасюку С.В., у зв'язку з
перебуванням судді Гулевець О.В. у
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 19.11.2013 року суддя Стасюк С.В.
провадження, розгляд справи призначено
Представник сторін в судове засідання
12.12.2013 року не з'явилися, вимоги ухвали
суду від 19.11.2013 року не виконали, про
причини своєї неявки суд не повідомив,
про дату та час слухання справи
повідомлявся належним чином
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 12.12.2013 року розгляд справи
було відкладено на 09.01.2014 року, у зв'язку
з неявкою сторін та необхідністю
подання додаткових доказів у справі.
Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва Князькова В.В. від
для розгляду судді Літвіновій М.Є., у
зв'язку з перебуванням судді Стасюка
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 09.01.2014 року суддя Літвінова
провадження, розгляд справи призначено
Розпорядженням заступника Голови
Господарського суду міста Києва від
для розгляду судді Стасюку С.В., у
зв'язку з його виходом з відпустки.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 27.01.2014 року суддя Стасюк С.В.
провадження, розгляд справи призначено
відповідно до ухвали суду від 09.01.2014
У судове засідання 11.02.2014 року
представник позивача не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив, вимоги
ухвали суду від 09.01.2014 року не виконав.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 11.02.2014 року розгляд справи
було відкладено на 04.03.2014 року у зв'язку
з відсутністю позивача та необхідністю
подання додаткових доказів по справі.
У судове засідання 04.03.2014 року
представник позивача повторно не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив, про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним чином
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення.
Представник відповідача у судовому
засіданні 04.03.2014 року надав усні
пояснення по справі, в яких заперечив
Розглянувши подані сторонами
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, суд -
18.05.2010 року між Акціонерним товариством
"Український інноваційний банк", яке
змінило найменування на Публічне
акціонерне товариство "Український
інноваційний банк" (банк) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ТЕХНІК ЕНЕРДЖІ"
(позичальник) було укладено договір №
4683 про відкриття відновлювальної
кредитної лінії (надалі по тексту -
Договір), за умовами якого банк надає
позичальнику кредит на умовах
відновлювальної кредитної лінії в
розмірі 10 000 000,00 грн. на термін до 17.05.2011
року з наступним графіком зменшення
ліміту кредитної лінії:
- з 24.03.2011 року - ліміт кредитної лінії
встановлюється в розмірі 6 700 00,00 грн.;
- з 26.04.2011 року - 3 400 000,00 грн.;
- 17.05.2011 року - повне погашення.
Позичальник сплачує банку проценти в
розмірі 25% річних. Вказані проценти
нараховуються на фактичну суму
заборгованості за кредитом із
розрахунку фактичної кількості днів
періоду нарахування процентів на
основі фактичної календарної
кількості днів періоду нарахування
процентів на основі фактичної
календарної кількості днів в році і
підлягають сплаті на дату платежів по
процентах за кредитом в гривнях, на
рахунок , вказаний у пункті 5.1.3. цього
Договору (пункт 3.4.1. Договору).
У відповідності до пункту 8.1. Договору
останній набуває чинності з дати його
підписання повноважними
представниками позичальника та банку.
Цей Договір залишається чинним до
повного виконання позичальником
зобов'язань за цим Договором (повної
сплати позичальником заборгованості
за кредитом, процентів, інших платежів
за цим Договором відповідно до умов
В подальшому між позивачем та
відповідачем були укладені додаткові
угоди, якими сторони вносили зміни та
доповнення до Договору, а саме:
додаткова угода № 1 від 22.06.2010 року,
додаткова угода № 2 від 30.06.2010 року,
додаткова угода № 3 від 01.07.2010 року,
додаткова угода № 4 від 20.10.2010 року,
додаткова угода № 5 від 03.11.2010 року,
додаткова угода № 6 від 09.11.2010 року,
додаткова угода № 7 від 29.12.2010 року,
додаткова угода № 8 від 24.01.2011 року,
додаткова угода № 9 від 04.02.2011 року,
додаткова угода № 10 від 24.02.2011 року,
додаткова угода № 11 від 09.03.2011 року,
додаткова угода № 12 від 12.04.2011 року,
додаткова угода № 13 від 28.04.2011 року.
Згідно з додатковою угодою № 12 від
12.04.2011 року до Договору сторони
погодили викласти пункт 3.1. Договору у
наступній редакції:"3.1. Відповідно до
положень та умов цього Договору, банк
надає позичальнику кредит на умовах
відновлювальної кредитної лінії з
лімітом в розмірі 60 000 000,00 грн. на термін
по 28.10.2011 року з наступним графіком
зменшення ліміту кредитної лінії
щомісячно до 10 числа (включно) кожного
- в квітні 2011 року ліміт кредитної лінії
зменшується на 1 000 000,0 грн.;
- в травні 2011 року ліміт кредитної лінії
зменшується на 41 000 000,00 грн.;
- в червні 2011 року ліміт кредитної лінії
зменшується на 2 000 000,00 грн.;
- в липні 2011 року по вересень 2011 року
ліміт кредитної лінії зменшується
щомісячно на 3 300 000,00 грн.;
- до 28.10.2011 року ліміт кредитної лінії
зменшується щомісячно на 8 400 000,00 грн.
У разі, якщо 10 (десяте) число місяця є
святковим та/або неробочим днем, то
позичальник зобов'язаний сплатити суму
кредиту, в перший робочий день, який
слідує за 10 (десятим) числом
Кредитні кошти в рамках збільшеного
ліміту кредитної лінії надаються
позичальнику частково (за запитанням)
та за умови оформлення в забезпечення
товарів на складі (насіння) з
коефіцієнтом забезпечення не менше1:2".
Зі сторони позивача Договір було
підписано ОСОБА_4, який станом на момент
підписання оспорюваного правочину
займав посаду генерального директора
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТЕХНІК ЕНЕРДЖІ".
Позивач, посилаючись на положення
статуту Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТЕХНІК ЕНЕРДЖІ",
якими встановлено, що генеральний
директор підприємства має право
укладати угоди (договори), правочини з
обмеженням суми до 50 000
(п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп., а угоди на
суму, яка перевищує 50 000,00 грн.
генеральний директор укладає лише з
письмового дозволу Загальних зборів
учасників, просить суд визнати Договір
недійсним, оскільки, за відсутності
рішення Загальних зборів учасників
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТЕХНІК ЕНЕРДЖІ" про
надання дозволу ОСОБА_4 на підписання
даного Договору, останній не мав
необхідного обсягу цивільної
дієздатності на вчинення даного роду
дій та підписання оспорюваного
Договору.

Відповідач у своєму відзиві на позов
заперечив проти задоволення позовних
вимог, в обґрунтування чого зазначив
про фактичне виконання сторонами умов
оспорюваного Договору в частині
надання та отримання кредитних коштів,
на підтвердження чого надав суду
належним чином засвідчені копії
меморіальних ордерів та платіжних
доручень.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України
визначено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. До відносин за
кредитним договором застосовуються
положення параграфа 1 глави 2
Цивільного кодексу України, якщо інше
не встановлено цим параграфом і не
випливає із суті кредитного договору.

У свою чергу, нормами статей 1049, 1050
Цивільного кодексу України
передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу.

Судом встановлено, що між сторонами у
справі було укладено договір №4683 про
відкриття відновлювальної кредитної
лінії від 18.05.2010 року, з наступними
змінами та доповненнями, за умовами
якого відповідач зобов'язався надати
позивачу кредит на умовах
невіновлювальної кредитної лінії з
лімітом в розмірі 60 000 000,00 грн. на термін
по 28.10.2011 року.

З боку позивача оспорюваний Договір
підписаний генеральним директором
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТЕХНІК ЕНЕРДЖІ"
ОСОБА_4, який діяв на підставі Статуту,
зареєстрованого Голосіївською
районною у місті Києві державною
реєстрацією 21.07.2008 року за № 4019841
та протоколу зборів учасників від
17.05.2010 року.

Позивач, посилаючись на відсутність у
ОСОБА_4 необхідного обсягу цивільної
дієздатності на підписання Договору,
просить суд визнати його недійсним.

Згідно із статтями 4, 10 та 203 Цивільного
кодексу України зміст правочину не
може суперечити Цивільному кодексу,
іншим законам України, які приймаються
відповідно до Конституції України та
Цивільного кодексу України,
міжнародним договорам, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, актам Президента
України, постановам Кабінету Міністрів
України, актам інших органів державної
влади України, органів влади
Автономної Республіки Крим у випадках
і в межах, встановлених Конституцією
України та законом, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Зміст правочину не повинен суперечити
положенням також інших, крім актів
цивільного законодавства,
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до Конституції України
(статті 1, 8 Конституції України).

Згідно з пунктом 2.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
від 29.05.2013 року, вирішуючи спори про
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Статтею 215 Цивільного кодексу України
встановлено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" підставу позову
становлять обставини, якими Позивач
обґрунтовує свої позовні вимоги щодо
захисту права та охоронюваного законом
інтересу.

В обґрунтування підстав позову позивач
посилається, зокрема, на положення
статуту Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТЕХНІК ЕНЕРДЖІ",
якими повноваження генерального
директора щодо укладання угод
(договорів) обмежено на суму 50 000,00 грн.,
на підтвердження чого суду надано
належним чином засвідчену копію
статуту Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТЕХНІК ЕНЕРДЖІ",
затвердженого загальними зборами
учасників товариства (протокол № 9/8 від
19.08.2010 року).

Приймаючи до уваги факт укладення
оспорюваного Договору 18.05.2010 року та
посилання у преамбулі Договору на
протокол зборів учасників Товариства з
обмеженою відповідальністю "ТЕХНІК
ЕНЕРДЖІ" від 17.05.2010 року, суд, ухвалами
від 12.12.2013 року, від 09.01.2014 року та від
11.02.2014 року зобов'язував позивача
надати статут Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТЕХНІК ЕНЕРДЖІ" в
редакції, яка діяла на момент
укладення Договору та протокол зборів
учасників Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТЕХНІК ЕНЕРДЖІ" від
17.05.2010 року.

Проте, в порушення вимог чинного
законодавства позивач вимог ухвал суду
не виконав, письмових пояснень щодо
обставин, які унеможливили надання
вищевказаних документів за їх
наявності, або письмових пояснень з
посиланням на відсутність таких
документів, не надав.

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вищенаведене, у суду
відсутня можливість дослідити
обставини на які посилається позивач
та встановити дійсний обсяг
повноважень, який був наданий
генеральному директору Товариства з
обмеженою відповідальністю "ТЕХНІК
ЕНЕРДЖІ" при укладені договору № 4683 про
відкриття відновлювальної кредитної
лінії від 18.05.2010 року.

Водночас, частиною 1 статті 241
Цивільного кодексу України
передбачено, що, правочин, вчинений
представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання.

Відповідно до пункту 3.4. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
наступне схвалення юридичною особою
правочину, вчиненого від її імені
представником, який не мав належних
повноважень, унеможливлює визнання
такого правочину недійсним (стаття 241
Цивільного кодексу України). Настання
передбачених цією статтею наслідків
ставиться в залежність від того, чи
було в подальшому схвалено правочин
особою, від імені якої його вчинено;
тому господарський суд повинен у
розгляді відповідної справи
з'ясовувати пов'язані з цим обставини.
Доказами такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т.ін.). Наведене
стосується й тих випадків, коли
правочин вчинений не представником
юридичної особи з перевищенням
повноважень, а особою, яка взагалі не
мала повноважень щодо вчинення даного
правочину.

В матеріалах справи містяться
меморіальні ордери та платіжні
доручення, які свідчать про отримання
позивачем кредитних коштів за
оспорюваним Договором, за період з
18.05.2010 року по 29.12.2011 року на загальну
суму 62 583 863,00 грн.

Доказів того, що позивач повернув
відповідачу отримані кредитні кошти,
перераховані вищевказаними платіжними
дорученнями та меморіальними ордерами
як такі, що отримані без достатньої
правової підстави суду не надано.

Окрім того, як вже зазначалось судом
між сторонами були укладені додаткові
угоди, якими останні вносили зміни та
доповнення до Договору, а саме:
додаткова угода № 1 від 22.06.2010 року,
додаткова угода № 2 від 30.06.2010 року,
додаткова угода № 3 від 01.07.2010 року,
додаткова угода № 4 від 20.10.2010 року,
додаткова угода № 5 від 03.11.2010 року,
додаткова угода № 6 від 09.11.2010 року,
додаткова угода № 7 від 29.12.2010 року,
додаткова угода № 8 від 24.01.2011 року,
додаткова угода № 9 від 04.02.2011 року,
додаткова угода № 10 від 24.02.2011 року,
додаткова угода № 11 від 09.03.2011 року,
додаткова угода № 12 від 12.04.2011 року,
додаткова угода № 13 від 28.04.2011 року.

Таким чином, суд вважає встановленим
факт щодо наступного схвалення
позивачем в особі його уповноважених
органів оспорюваного Договору шляхом
прийняття його до виконання.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позивач не довів та не
надав суду жодних доказів, які
підтверджують, що в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) були
недодержані вимоги, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 Цивільного кодексу
України, тобто не довів підстави, в силу
яких Договір має бути визнаний
недійсним. Більше того, судом
встановлено та враховано, що спірний
правочин спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним, не містить положень,
які б суперечили вимогам чинного
законодавства або інтересам сторін, а
волевиявлення сторін правочину є
вільне і відповідає їхній внутрішній
волі, що відповідає загальним вимогам,
встановленим статтею 203 Цивільного
кодексу України, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.

Враховуючи вищенаведене, позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТЕХНІК ЕНЕРДЖІ" про
визнання недійсним договору № 4683 про
відкриття відновлювальної кредитної
лінії від 18.05.2010 року визнаються судом
необґрунтованими не доведеними
належними доказами та такими, що не
підлягають задоволенню.

Витрати з судового збору покладаються
на позивача, відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України.

Керуючись статтями 4, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТЕХНІК ЕНЕРДЖІ"
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 11.03.2014 року

Суддя
С.В. Стасюк