ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05 березня 2014 р. Справа №
903/1531/13

Господарський суд Волинської області у
складі судді Кравчука Віктора
Оксентійовича, розглянувши позов
фізичної особи-підприємця Ткачука
Віталія Євгеновича, с.Баківці Луцького
р-ну Волинської обл.

до ТзОВ «Освіта-плюс», м.Луцьк

про стягнення 290 420 грн., у т.ч. 100 000 грн.
штрафу, 190 420 грн. шкоди, з яких 184 920 грн. у
вигляді упущеної вигоди, 5 500 грн. у
вигляді реальних збитків

За участю представників сторін:

від позивача - Власюк О.Я. (представник,
довіреність від 19.02.2014 р. за № 491 у
матеріалах справи);

від відповідача - Шестернін В.Д.
(представник, довіреність від 05.02.2014 р.
без номера в матеріалах справи, а.с.82)

Представникам сторін роз'яснено їх
права й обов'язки, передбачені ст.22 ГПК
України. Заяв про відвід судді не
поступало.

За відсутності клопотання про
здійснення технічної фіксації
судового процесу від жодної зі сторін у
судовому засіданні не забезпечується
повне фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу.

Розгляд справи відкладався з підстав,
викладених в ухвалах Господарського
суду Волинської області від 05.02.2014 р.
(а.с.84), від 19.02.2014 р.

20.12.2013 р. фізична особа-підприємець
Ткачук Віталій Євгенович як орендар
звернувся з позовом до Господарського
суду Волинської області про стягнення
з ТзОВ «Освіта-плюс» як орендодавця 290
420 грн., у т.ч. 100 000 грн. штрафу, 190 420 грн.
шкоди, з яких 184 920 грн. у вигляді
упущеної вигоди, 5 500 грн. у вигляді
реальних збитків.

Підставою позовних вимог позивачем
визначено фактичне некористування
відповідачем орендованим майном за
наявності чинного договору без номера
оренди приміщень бази екологічної
лабораторії від 05.03.2012 р.

У судовому засіданні 05.03.2014 р.
відповідач просить відмовити в повному
задоволенні позову з підстав,
викладених у відзиві на позовну заяву.

Господарським судом встановлено, що 5
березня 2012 року між ТзОВ «Освіта-плюс»
(орендодавець за договором, відповідач
у справі) та фізичною
особою-підприємцем Ткачуком Віталієм
Євгеновичем (орендар за договором,
позивач у справі) був укладений договір
без номера оренди приміщень бази
екологічної лабораторії, розміщеній на
земельній ділянці пл.2499 кв.м за адресою:
Волинська обл., Шацький р-н, с.Світязь,
вул.Жовтнева, 132 Б (далі - договір),
терміном дії до 15.10.2014 р. (а.с.22-23), який
визначений позивачем у позовній заяві
як підстава виникнення прав і
обов'язків у сторін.

Оригінал договору оглянуто в судовому
засіданні 05.03.2014 р. та встановлено
відповідність йому наявної в
матеріалах справи копії.

На виконання п.3.2 договору 05.03.2012 р. між
сторонами складені акт
приймання-передачі орендованого майна
(а.с.17) й акт приймання-передачі
матеріальних цінностей (а.с.18).

Однак мета оренди не досягнута (не
реалізована), фактично позивач не
використовував орендоване приміщення
для надання послуг у сфері туризму та
відпочинку.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши
матеріали справи, оцінивши наявні в ній
докази, заслухавши пояснення
представників сторін, Господарський
суд Волинської області вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню.

При цьому суд виходив з наступного.

Пунктом 7.3 договору передбачено, що
одностороння відмова від останнього не
допускається.

Рішенням Господарського суду
Волинської області від 23.08.2013 р. у
справі № 903/646/13 у задоволенні позову
ТзОВ «Освіта-плюс» до фізичної
особи-підприємця Ткачука Віталія
Євгеновича про зобов'язання не чинити
перешкоди в користуванні орендованим
приміщенням відмовлено повністю
(а.с.24-26), яке постановою Рівненського
апеляційного господарського суду від
05.11.2013 р. (а.с.27-29), залишено без змін.

Цим судовим рішенням встановлено, що
приміщення бази екологічної
лабораторії використовуються
засновником і директором ТзОВ
«Освіта-плюс» Стеценком Григорієм
Семеновичем, який, будучи приватним
підприємцем, уклав договір оренди з
товариством і користується територією
екологічної лабораторії з метою
поселення людей для відпочинку.

Чинність саме спірного договору і
додатково підтверджується рішенням
Господарського суду Волинської
області від 23.08.2013 р. у справі № 903/646/13,
яким і встановлено його відповідність
загальним вимогам укладення для цього
виду договорів.

Відповідно до ст.654 ЦК України зміна або
розірвання договору вчиняється в такій
самій формі, що й договір, що змінюється
або розривається, якщо інше не
встановлено договором або законом чи
не випливає із звичаїв ділового
обороту.

З огляду на строк дії договору
останній укладений у простій письмовій
формі, а тому його розірвання за
відсутності інших договірних умов
вчиняється в такій самій формі.

Крім того, статтею 782 ЦК України
передбачено право орендодавця
відмовитися від договору оренди та
вимагати повернення речі, якщо орендар
не вносить плату за користування річчю
протягом трьох місяців підряд.

У разі відмови орендодавця від
договору оренди договір є розірваним з
моменту одержання орендарем
повідомлення орендодавця про відмову
від договору.

Згідно з ст.33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Як встановлено в судовому засіданні та
вбачається з матеріалів справи,
відповідачем як орендодавцем не подано
письмового повідомлення про відмову
від договору з доказом його надсилання
(вручення) позивачу як орендарю.

Тим самим і фізична особа-підприємець
Ткачук Віталій Євгенович у своїй
позовній заяві не заперечує, що зі
сторони ТзОВ «Освіта-плюс» на його
адресу повідомлення про наміри
припинення (розірвання) договору не
надходили поштою та не вручались
особисто. На даний час договір ні в
судовому порядку, ні з ініціативи
сторін не припинено (не розірвано),
тобто є чинним (останній абзац, а.с.8-9).

Отже, договір достроково не розірваний
у встановленому законом порядку,
орендодавець від нього не відмовився.

Як вбачається з розрахунку позовних
вимог, наведеного в позовній заяві
(а.с.9), нарахування 100 000 грн. штрафу
позивач обґрунтовує одностороннім
розірванням договору та п.7.3 договору,
яким передбачено, що в разі
одностороннього розірвання договору
сторона, яка проявила таку ініціативу,
сплачує іншій стороні штраф у розмірі
100 000 грн.

Враховуючи вищевстановлені обставини
під час розгляду цієї справи, будь-які
правові підстави для нарахування 100 000
грн. штрафу та відповідно його
стягнення судом відсутні.

Щодо інших позовних вимог про
стягнення 190 420 грн. шкоди, з яких 184 920
грн. у вигляді упущеної вигоди, 5 500 грн.
у вигляді реальних збитків, то слід
зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, ч.2 ст.20
ГК України одним із способів захисту
прав і законних інтересів суб'єктів
господарювання є відшкодування
збитків.

Згідно з ч.2 ст.22 ЦК України, ч.2 ст.224 ГК
України під збитками слід розуміти
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);
доходи, які управнена сторона одержала
б у разі належного виконання
зобов'язання або додержання правил
здійснення господарської діяльності
другою стороною (упущена вигода).

У частині 1 статті 225 ГК України
використовується термін "втрачена
вигода", що є за змістом тотожнім
поняттю "упущеної вигоди", за якою
остання розглядається як неодержаний
прибуток, на який сторона, яка зазнала
збитків, мала право розраховувати у
разі належного виконання зобов'язання
другою стороною. Проте слід зазначити,
що неодержаний прибуток (втрачена
вигода) - це розрахункова величина
втрати очікуваного прибутку, що
базується на даних бухгалтерського,
податкового обліку, які безумовно
підтверджують реальну можливість,
отримання потерпілою стороною певних
грошових сум, якщо б інша сторона не
допускала правопорушення. Такі збитки
та їх належне документальне
обгрунтування повинна довести
потерпіла сторона, про що зазначено і в
ч.2 ст.623 ЦК України.

Згідно з ч.2 ст.623 ЦК України розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.

Таким чином, зазначені обставини
необхідно не лише зазначити, а й
обгрунтувати відповідним чином, що
випливає зі змісту ст.33 ГПК України.

Відповідно до положень ГК України
сторона договірних зобов'язань має
право застосувати господарську
санкцію у вигляді відшкодування
збитків за умови наявності порушення
зобов'язань з боку другої сторони.

Господарсько-правова відповідальність
як і будь-яка інша юридична
відповідальність є наслідком вчинення
винною особою правопорушення. Така
відповідальність настає за наявності
таких умов: протиправної поведінки (дії
чи бездіяльності) особи; шкідливого
результату такої поведінки (шкоди,
збитків); причинного зв'язку між
протиправною поведінкою та шкодою;
вини особи, яка заподіяла шкоду.

Такі ж умови містяться і в ЦК України,
зокрема, статтею 611 ЦК України
передбачено настання таких ж правових
наслідків як відшкодування збитків,
які можуть бути застосовані в разі
порушення зобов'язань.

Відповідно до ч.1 ст.224 ГК України
учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено.

Відпочивальний сезон на озері Світязь,
де знаходиться база відпочинку, триває
три місяці - червень, липень, серпень (92
дні).

Як вбачається з акта
приймання-передачі орендованого майна
(а.с.17) та позовної заяви, сторони
домовились про оренду, зокрема, 9
номерів по 250 грн. за добу в 3-поверховій
будівлі та 5 номерів по 150 грн. за добу в
2-поверховій будівлі.

Розмір збитків у вигляді упущеної
вигоди на суму 184 920 грн. позивач
обгрунтовує довідкою з Волинського
центру з гідрометеорології від 13.02.2014 р.
№ 22/01-47/66 про атмосферні явища на
території с.Світязь Шацького р-ну
Волинської обл. за період
червень-серпень 2013 року, згідно з якою в
даний період було зафіксовано опадів у
вигляді дощу протягом 30 днів;
прейскурантом у вигляді довідки ПрАТ
«Волиньтурист» від 12.02.2014 р. вих.№ 35/1.6а
про вартість рівноцінних номерів у
пансіонаті «Шацькі озера», який
знаходиться на відстані 900 м від бази
відпочинку ТзОВ «Освіта-плюс», за
спірний період, відповідно до якої
вартість одного 3-місного номера зі
зручностями (наявність холодильника,
телевізора, туалету, душу) становить 450
грн., одного 3-місного номера з
частковими зручностями (наявність
холодильника, телевізора) - 210 грн.
(супровідний лист від 18.02.2014 р. вх.№
01-29/1718/14).

Фактично, як вбачається з розрахунку
позовних вимог, наведеного в позовній
заяві (а.с.9), прибутки від надання
послуг протягом сезону відпочинку
становлять:

9 номерів х 250 грн. = 2 250 грн. за добу;

5 номерів х 150 грн. = 750 грн. за добу;

Всього: 2 250 грн. + 750 грн. = 3 000 грн. за добу.

Всього за сезон відпочинку: 3 000 грн. х 92
дні = 276 000 грн.

З урахуванням днів з несприятливими
погодними умовами (30 днів - 33 %) прибутки
від надання таких послуг становлять 276
000 грн. - 91 080 грн. (33 %) = 184 920 грн.

Таким чином, при нарахуванні збитків у
вигляді упущеної вигоди позивач брав
до уваги значно нижчі ціни, ніж ті, які
пропонує ПрАТ «Волиньтурист».

Тому суд вважає, що розмір упущеної
вигоди є нормативно та документально
обґрунтованим, а тому підлягає до
стягнення вся заявлена позивачем сума -
184 920 грн.

Згідно з ч.2 ст.224 ГК України, ч.2 ст.22 ЦК
України збитками, зокрема, є витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

Як вбачається з матеріалів справи,
10.05.2012 р. між фізичною
особою-підприємцем Ткачуком Віталієм
Євгеновичем (замовник) і будівельною
бригадою у складі 3 робітників
(підрядник) був укладений договір
підряду без номера, відповідно до п.2.1
якого ціна договору становить 7 000 грн.,
яка уточнюється після завершення робіт
(а.с.51-52).

30.06.2012 р. між сторонами підписано акт
прийому-передачі виконаних робіт,
загальна вартість яких становить 5 500
грн., претензій по кількості та якості
виконаних робіт жодна зі сторін не має,
про що в ньому і зафіксовано (а.с.53).

Реальні збитки складаються з вартості
проведеного поточного ремонту, який,
зокрема, полягає у налагодженню систем
водопостачання та водовідведення бази,
що не відноситься до робіт
капітального ремонту.

Державний комітет України з
будівництва та архітектури у своєму
листі від 30.04.2003 р. № 7/7-401, чинному на
сьогоднішній день, повідомив, що
капітальний ремонт будівлі - це
комплекс ремонтно-будівельних, робіт,
який передбачає заміну, відновлювання
та модернізацію конструкцій і
обладнання будівель в зв'язку з їх
фізичною зношеністю та руйнуванням,
поліпшення експлуатаційних
показників, а також покращання
планування будівлі і благоустрою
території без зміни будівельних
габаритів об'єкта. Капітальний ремонт
передбачає призупинення на час
виконання робіт експлуатації будівлі в
цілому або її частин (за умови їх
автономності).

Поточний ремонт - це комплекс
ремонтно-будівельних робіт, який
передбачає систематичне та своєчасне
підтримання експлуатаційних якостей
та попередження передчасного зносу
конструкцій і інженерного обладнання.
Якщо будівля в цілому не підлягає
капітальному ремонту, комплекс робіт
поточного ремонту може враховувати
окремі роботи, які класифікуються як
такі, що відносяться до капітального
ремонту (крім робіт, які передбачають
заміну та модернізацію конструктивних
елементів будівлі). Поточний ремонт
повинен провадитись з періодичністю,
що забезпечує ефективну експлуатацію
будівлі або об'єкта з моменту
завершення його будівництва
(капітального ремонту) до моменту
постановки на черговий капітальний
ремонт (реконструкцію).

Підпунктами 5.2.1, 5.2.4 пункту 5.2 договору
встановлено, що орендодавець
зобов'язаний, зокрема, передати
орендарю приміщення, майно, яке не
повинно мати прихованих недоліків, які
перешкоджають використанню за
цільовим призначенням; за власний
рахунок усувати несправності, поломки
та наслідки аварій комунікацій, які
сталися не з вини орендаря.

Для відшкодування 5 500 грн. реальних
збитків у судовому порядку позивач
долучив до матеріалів справи видаткові
касові ордери від 30.06.2012 р. на виплату
підряднику в складі будівельної
бригади 5 500 грн. за виконані роботи
згідно з долученим до позовної заяви
актом прийому-передачі виконаних робіт
від 30.06.2012 р. (супровідний лист від 05.03.2014
р. вх.№ 01-29/2202/14).

Відповідачем не доведено, які саме він
вчиняв дії по недопущенню
господарського правопорушення згідно
з ч.2 ст.218 ГК України.

Отже, сума реальних збитків у розмірі 5
500 грн. також підтверджена зібраними по
справі доказами, а тому підлягає
стягненню судом у повному обсязі.

Таким чином, оскільки існують правові
підстави для застосування до
відповідача відповідальності у
вигляді відшкодування збитків, про що
зазначалося вище, то позов підлягає
частковому задоволенню.

Відповідно до ч.5 ст.49 ГПК України у
зв'язку з частковим задоволенням
позову господарським судом здійснено
розподіл судового збору пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.49, 82-85 ГПК України,
Господарський суд Волинської області

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково, а саме:

Стягнути з ТзОВ «Освіта-плюс» (43026,
м.Луцьк, вул.Кравчука 2, кв.9;
ідентифікаційний код 34310174) на користь
фізичної особи-підприємця Ткачука
Віталія Євгеновича (45665, Волинська обл.,
Луцький р-н, с.Баківці, вул.Червоного
Хреста, 13; ідентифікаційний код )
190 420 грн. шкоди, з яких 184 920 грн. у
вигляді упущеної вигоди, 5 500 грн. у
вигляді реальних збитків; 3 808, 6 грн.
судового збору.

У задоволенні решти позову (про
стягнення 100 000 грн. штрафу) відмовити.

Повний текст рішення складено

11.03.14

Суддя
В. О. Кравчук