ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2014 р.Справа № 922/488/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання
Кріциній В.Е.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства
"Міський інформаційний центр", м. Харків
до Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2, м. Харків про стягнення
коштів, зобов'язання вчинити певні дії
за участю представників сторін :

Представник позивача - Велієва Т.О.,
дов № 3246 від 20.09.2013р.

Представник відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Міський
інформаційний центр" звернулося до
господарського суду Харківської
області з позовом до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, про стягнення 6514,79
грн., а саме: заборгованості за
щомісячне користування місцем за
договором № 1382 від 13.09.2013 року у розмірі
2827,79грн., пені за прострочення платежів
за договором № 1382 від 13.09.2013 року у
розмірі162,10грн., неустойку за
розміщення спеціальної конструкції на
місці без отримання дозволу за
договором № 1382 від 13.09.2013 року у розмірі
в сумі 1565,24грн., неустойку за
прострочення повернення місця за
договором № 1382 від 13.09.2013 року за
період з 22.12.2013 року по 13.02.2014 року у
розмірі 1959,66 грн. та зобов'язання
повернути на підставі акту приймання -
передачі місце, що знаходиться у
комунальній власності, за адресою: м.
Харків, вул.Данилевського,8 (щит на
фасаді (1,00* 2,00*1); м.Харків,
вул.Данилевського,8(щит на фасаді
(1,00*2,00*1) привівши ці місця в належний
стан відповідно до п.5.3. договору №1382
від 13.09.2013 року.

Ухвалою господарського суду від 17.02.2014
року порушено провадження у справі
№7993/11, розгляд справи призначено на
18.03.2014 року.

Представник позивача в судовому
засіданні 18.03.2014 року підтримує
заявлені позовні вимоги у повному
обсязі .

Відповідач правом на участь
представника у судовому засіданні не
скористався, причину неявки не
повідомив, витребуваних судом
документів не надав. Про дату, час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином, про що свідчить
відмітка про направлення ухвали про
порушення провадження у справі та
призначення її до розгляду за адресою,
вказаною у позовній заяві та у витягу з
ЄДРПОУ .

Відповідно до ч.1 ст. 64 ГПК України,
ухвала про порушення провадження у
справі надсилається зазначеним
особам за повідомленою ними
господарському суду поштовою адресою.
У разі ненадання сторонами інформації
щодо їх поштової адреси, ухвала про
відкриття провадження у справі
надсилається за адресою
місцезнаходження (місця проживання)
сторін, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. У разі
відсутності сторін за такою адресою,
вважається, що ухвала про порушення
провадження у справі вручена їм
належним чином.

Приймаючи до уваги принципи
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені п. 4
ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та
ст. 33 ГПК України, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
йому повноважень сторонам створені усі
належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними у справі
матеріалами у відповідності до ст. 75
ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно та повно дослідивши
надані учасниками судового процесу
докази, суд встановив наступне.

13 вересня 2013 року між комунальним
підприємством "Міський інформаційний
центр" (далі - Позивач) та Фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_2 (далі -
Відповідач) було укладено договір № 1382
про надання у користування місць, які
перебувають у комунальній власності,
для розташування спеціальних
конструкцій (далі - Договір).

Відповідно до Договору та Акту
прийому-передачі від 13 вересня 2013 року
до Договору, Позивач надав в
експлуатацію Відповідачу місце, що
знаходиться у комунальній власності,
за адресою: м. Харків,
вул.Данилевського,8 (щит на фасаді (1,00*
2,00*1); м.Харків, вул.Данилевського,8(щит
на фасаді (1,00*2,00*1) строком з 13 вересня
2013 року по 31.12.2013 року (п.1.4 Договору), а
користувач (відповідач) прийняв місце,
згідно Додатку № 1 до вказаного
договору, у кількості 1.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України визначає договір як
домовленість двох або більше сторін, що
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно до умов договору № 1382 від
13.09.2013р., а саме: п.п. 3.4.6., 4.1., 4.5. та
додатку № 1 до зазначеного договору,
відповідач зобов'язаний кожний місяць
здійснювати оплату за користування
наданими йому місцями авансом до 25
числа місяця, що передує місяцю, за який
здійснюється оплата.

Розмір плати за користування всіма
місцями, які надані в користування за
цим договором, згідно додатку №1
складає: 432,0 грн., загальний розмір
плати ( з ПДВ) 518,40 грн.

Відповідно до п.4.2. Договору №1382 від
13.09.2013р., якщо на момент укладання
Договору «Користувач» не має дозволу
(дозволів) на розміщення зовнішньої
реклами, тоді з дня укладення цього
Договору і до отримання дозволу
(дозволів) на розміщення зовнішньої
реклами на спеціальних конструкціях,
які встановлюються на місцях, наданих
за цим Договором (в період дії
пріоритету на місце), «Користувач»
щомісячно вносить плату за
користування зазначеними місцями у
розмірі 25% відсотків від розміру плати
за використання відповідних місць (з
ПДВ), встановленої Додатком №1 цього
Договору, що складає129,60 грн.

Відповідно до п.4.4. Договору №1382 від
13.09.2013р..: « Плата за фактичне
користування місцями, зазначеними у
Додатку №1, до укладення цього Договору
за період з 22.04.2013р. по 12.09.2013р.
здійснюється протягом 3 (трьох)
банківських днів з дня укладення
Договору та складає 2436,48 грн. (з ПДВ).

У зв'язку з порушенням відповідачем
своїх зобов'язань щодо своєчасної та
повної оплати за надані у користування
місця, у відповідача перед позивачем
виникла заборгованість у сумі 2827,79 грн.

16 грудня 2013 року на адресу відповідача
позивачем було направлено
повідомлення №12482 (вих.№4483) з вимогою
погасити заборгованість, яка виникла
за договором №1382 від 13.09.2013 року та
попередженням про те, що у разі
невиконання вимог даного повідомлення,
спеціальна конструкція буде
демонтована позивачем з покладенням на
відповідача витрат, пов'язаних з
демонтажем спеціальної конструкції та
її зберіганням.

Розділом 8 договору а саме: п. 8.1.
Договору передбачено, що він припиняє
свою дію:

за згодою сторін;

якщо «Користувач» не платить,
несвоєчасно або в неповному обсязі
вносить платежі за користування
місцями;

якщо місця, надані в користування за
цим договором, вибули з комунальної
власності або земельна ділянка, на якій
знаходяться місця була надана в оренду
або постійне користування (в частині
конкретних місць);

якщо «Користувач» повернув «КП» усі
місця, надані в користування за цим
Договором;

якщо «Користувач» не отримав дозвіл на
розміщення зовнішньої реклами на
місцях, переданих у користування за цим
Договором протягом строку на який було
встановлено пріоритет;

по закінченню строку дії Договору;

у випадку припинення діяльності однієї
із сторін Договору без
правонаступництва;

погіршення «Користувачем» місць, які
передані йому, або їх утримання у
неналежному стані;

в інших випадках, передбачених
законодавством.

Відповідно до п.п. 8.1.5. договору №1382 від
13.09.2013 року "Цей договір припиняє свою
дію,якщо "Користувач" не отримав дозвіл
на розміщення зовнішньої реклами на
місцях, переданих у користування за цим
договором , протягом строку , на який
було встановлено пріоритет ( в частині
конкретних місць)".

Відповідно до абз.3 п.8.2. договору №1382
від 13.09.2013р."У разі припинення дії
договору з підстав. передбачених п.8.1.5.
пункту 8.1. розділу 8, договір
вважаєтьсятаким, щоо припинив свою дію
з дня наступного за закінченням строку
, на який було встановлено пріоритет".

Таким чином, станом на 14.12.2013 року
договір №1382 від 13.09.2013 року вважається
таким, що припинив свою дію.

Враховуючи викладене, а також те, що
позивач прийняті на себе зобов'язання
згідно договору №1382 від 13.09.2013р.
виконав належним чином, надав у
користування місце, яке перебуває у
комунальній власності, для
розташування спеціальної конструкції,
але відповідач свої зобов'язання не
виконав, не вносив платежі за
користування місцем, передбачених
розділом 4 договору, внаслідок чого у
"Користувача" виникла заборгованість
за щомісячне користування місцем за
договором перед позивачем в сумі 2827,79
грн., що і стало підставою позивачу для
звернення до господарського суду з
відповідним позовом.

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України. За
приписами частини 2 цієї статті
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини, інші юридичні факти.
Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173
Господарського кодексу України та ст.
509 Цивільного кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 Господарського
кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами. Згідно статті 525
Цивільного кодексу України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Частиною 1
статті 16 Цивільного кодексу України,
частиною 2 статті 20 Господарського
кодексу України, одним із способів
захисту права є примусове виконання
обов'язку в натурі (присудження до
виконання обов'язку в натурі).

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом та припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених законом
або договором, а згідно статті 599
Цивільного кодексу України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
станом на момент розгляду справи,
відповідач заборгованості за
користування місцем не сплатив та не
надав суду жодних доказів, які б
спростовували суму заявленого боргу.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
відповідач визнається судом таким, що
прострочив виконання зобов'язання за
договором №1382 від 13.09.2013р. про надання в
користування місць, які перебувають у
комунальній власності, для
розташування спеціальних конструкцій.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, ст. ст. 193, 198 Господарського
кодексу України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і у
встановлений строк відповідно до умов
і порядку укладеного між сторонами
договору та згідно з вимогами закону, а
за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, приймаючи до уваги
викладені обставини, та враховуючи те,
що відповідач не надав суду жодного
документу, який би спростовував
позовні вимоги, суд визнає вимогу
позивача щодо стягнення з відповідача
заборгованості в розмірі 2827,79 грн.
належно обґрунтованою, доведеною
матеріалами справи та такою, що
підлягає задоволенню.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною 6 статті 232 Господарського
кодексу України встановлено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті
258 Цивільного кодексу України, позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

У відповідності до ст. 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

В частині 2 статті 343 Господарського
кодексу України прямо зазначається, що
пеня за прострочку платежу
встановлюється за згодою сторін
господарських договорів, але її розмір
не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного банку
України.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що за
несплату або несвоєчасну сплату
платежів, передбачених розділом 4 цього
договору, відповідач сплачує пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми прострочення платежу за кожен
день прострочення. Позивачем
нараховано пеню в сумі 162,10 грн.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Ст. 549 Цивільного кодексу України
передбачено, що пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення.

Пунктом 6.2. договору сторони
передбачили, що у разі прострочення
повернення місць, наданих у
користування «Користувач" сплачує «КП»
неустойку у розмірі 7% від розміру
плати за користування неповернутим
місцем, встановленої Додатком №1 цього
договору (з ПДВ), за кожен день затримки
повернення вказаного місця. Оскільки
відповідач повинен був станом на
15.12.2013року повернути позивачу на
підставі акту прийому - передачі
вищевказане місце, але в порушення
вимог договору не здійснив повернення
вищевказаного місця, позивачем
нараховано неустойку за кожний день
затримки повернення місця в сумі
1959,66грн., за період з 22.12.2013 року по
13.02.2014 року.

Пунктом 6.3. договору сторони
передбачили, що у разі порушення
зобов'язань, передбачених пунктом 3.4.2.
пункту 3.4. розділу договору,"Користувач"
сплачує "КП" неустойку у розмірі плати
за користування місцями ,встановленої
Додатком №1 цього договору,
пропорційно часу розміщення
спеціальних конструкцій з порушенням
зобов'язань, позивачем нараховано
неустойку в розмірі 1565,24грн. за період з
13.09.2013 року по 13.12.2013 року.

В п.6.6 договору сторони передбачили, що
у випадках передбачених пунктами 6.1. -
6.5. договору нарахування штрафних
санкцій через шість місяців від дня,
коли зобов'язання мало бути виконано,
не припиняється.

Приймаючи до уваги, що відповідач не
виконав передбачені договором
зобов'язання по сплаті грошових коштів
за користування місцем у строк,
встановлений договором, нараховані
позивачем пеня за прострочення
платежів за договором № 1382 від 13.09.2013
року у розмірі162,10грн., неустойка за
розміщення спеціальної конструкції на
місці без отримання дозволу за
договором № 1382 від 13.09.2013 року у розмірі
в сумі 1565,24грн., неустойка за
прострочення повернення місця за
договором № 1382 від 13.09.2013 року за
період з 22.12.2013 року по 13.02.2014 року у
розмірі 1959,66 грн., визнані судом
обґрунтованими та підлягають
стягненню з відповідача.

Щодо позовної вимоги позивача про
зобов'язання відповідача повернути
місце за актом приймання-передачі,
господарський суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Як встановлено матеріалами справи,
станом на 14.12.2013 року Договір № 1382 від
13.09.2013 р. вважається таким, що припинив
свою дію.

Відповідно до п.5.1. Договору №1382 від
13.09.2013 р.: "Протягом семи календарних
днів після припинення дії Договору на
будь-яких підставах, передбачених
пунктами 8.1., 8.3. Договору, "Користувач"
зобов'язаний звільнити надані в
користування місця і передати їх "КП".
Повернення місць, наданих в
користування, здійснюється
"Користувачем" на підставі Актів
прийому-передачі, які складаються
„Користувачем" та підписуються
уповноваженими представниками "КП" та
"Користувача".

Відповідно до п.5.2 Договору № 1382 від
13.09.2013 р. "Місця вважаються фактично
повернутими "КП" з моменту підписання
Актів прийому-передачі".

Як стверджує позивач та
підтверджується матеріалами справи, в
порушення умов діючого законодавства
України та умов договору відповідачем
Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2
після припинення дії Договору не
повернуто за актом прийому-передачі
місце, яке йому надавалося в
користування.

Статтею 179 ГК України встановлено, що
майново-господарські зобов'язання, які
виникають між суб'єктами
господарювання або між суб'єктами
господарювання і не господарюючими
суб'єктами - юридичними особами на
підставі господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями. Виконання
господарських зобов'язань
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбачених
законодавством України.

Відповідно до положень ст. 16 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення у передбачений законом
або договором спосіб.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно статей 55 Конституції
України, статей 15, 16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутись до суду за захистом свого
цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.43 ГПК України господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. Обов'язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення. Це стосується позивача,
який повинен доказати факти, на
підставі яких пред'явлено позов, а
також відповідача, який має можливість
доказувати факти, на підставі яких він
будує заперечення проти позову.

Господарський суд зазначає, що договір
№1382 від 13.09.2013 р. року укладений
сторонами з дотриманням вимог,
необхідних для чинності правочину, у
тому числі відповідно до чинних
нормативно-правових актів, а тому має
обов'язкову силу насамперед для самих
сторін. Будучи пов'язаними взаємними
правами та обов'язками, сторони не
можуть в односторонньому порядку
відмовлятись від виконання
зобов'язання або змінювати його умови,
крім випадків, передбачених угодою
сторін або законом.

Як встановлено вище, договір №1382 від
13.09.2013 р. припинив свою дію, проте,
відповідач у встановленому договором
порядку та строки після припинення дії
договору не передав за актом
приймання-передачі надане в
користування місце, в судовому порядку
інше не спростував, за таких обставин,
позовні вимоги позивача щодо
зобов'язання відповідача повернути на
підставі акту прийому-передачі місце,
яке знаходиться у комунальній
власності та було надане відповідачу
для розміщення спеціальної
конструкції за адресою: м. Харків,
вул.Данилевського,8 (щит на фасаді (1,00*
2,00*1); м.Харків, вул.Данилевського,8(щит
на фасаді (1,00*2,00*1) являються
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав державне
мито покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката, витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Таким чином витрати по
сплаті судового збору покладаються на
відповідача .

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України,
ст.ст. 509, 526, 530, 546, 629 Цивільного кодексу
України, ст. ст.173, 179, 193, 216, 217, 230, 343
Господарського кодексу України, ст.ст.
1, 4, 12, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити понвістю .

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 (61174,АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1 р/р
НОМЕР_2 в АТ"Банк Золоті ворота",МФО351931)
на користь Комунального підприємства
„Міський інформаційний центр" (61166, м.
Харків, пр. Леніна, 38, оф.618; Код ; в тому числі р/р 375 в АТ «БАНК
ЗОЛОТІ ВОРОТА», м. Харків, МФО 351931) -
заборгованості за щомісячне
користування місцем за договором № 1382
від 13.09.2013 року у розмірі 2827,79грн., пені
за прострочення платежів за договором
№ 1382 від 13.09.2013 року у розмірі162,10грн.,
неустойку за розміщення спеціальної
конструкції на місці без отримання
дозволу за договором № 1382 від 13.09.2013
року у розмірі в сумі 1565,24грн.,
неустойку за прострочення повернення
місця за договором № 1382 від 13.09.2013 року
за період з 22.12.2013 року по 13.02.2014 року у
розмірі 1959,66 грн., витрати по сплаті
судового збору в сумі 3045,0грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Зобов'язати Фізичну особу- підприємця
ОСОБА_2 (61174, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1 р/р
НОМЕР_2 в АТ "Банк Золоті ворота", МФО
351931) повернути Комунальному
підприємству „Міський інформаційний
центр" (61166, м. Харків, пр. Леніна, 38, оф.618;
Код ; в тому числі р/р 375
в АТ „БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" м. Харків, МФО
351931) на підставі акту прийому-передачі
місце, що знаходиться у комунальній
власності, за адресою: м. Харків,
вул.Данилевського,8 (щит на фасаді (1,00*
2,00*1); м.Харків, вул.Данилевського,8 (щит
на фасаді (1,00*2,00*1) привівши ці місця в
належний стан відповідно до п.5.3.
договору №1382 від 13.09.2013 року.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 19.03.2014 р.

Суддя О.О. Присяжнюк