ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2014 р.
Справа № 914/110/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЮФП», м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Секюріті», м.Львів

про стягнення 96596,86грн.

Суддя Щигельська О.І.

при
секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

від позивача: Жуков Д.О. - представник за
довіреністю

від відповідача: не з'явився

Суть спору: позов заявлено позов
заявлено Товариством з обмеженою
відповідальністю «ЮФП», м.Київ до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Секюріті», м.Львів
про стягнення 93058,91грн., з яких 88377,83грн.
основного боргу, 481,53грн. індексу
інфляції, 779,22грн. 3% річних та 3420,33грн.
пені.

Ухвалою суду від 17.01.2014р. порушено
провадження у справі та призначено до
розгляду в судовому засіданні на 12.02.2014
року. Ухвалою суду від 12.02.2014р. розгляд
справи відкладено на 03.03.2014р. у зв'язку з
неявкою відповідача.

В судовому засіданні 03.03.2014р. прийнято
заяву позивача (вх.№1064/14 від 03.03.2014р.)
про збільшення позовних вимог, а саме:
стягнення з відповідача 96596,86грн., з
яких 88377,83грн. основного боргу, 1117,24грн.
індексу інфляції, 1322,34грн. 3% річних та
5779,45грн. пені, у зв'язку з чим оголошено
перерву до 12.03.2014р. з метою надання
можливості відповідачу ознайомитись
із поданою заявою.

Представнику позивача роз'яснено його
права, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК
України.

Представник позивача в судовому
засіданні 12.03.2014р. позовні вимоги
підтримав повністю з підстав,
зазначених у позовній заяві, заяві про
збільшення позовних вимог (вх.№1064/14 від
03.03.2014р.) та письмових поясненнях
(вх.№8510/14 від 03.03.2014р.). Ствердив зокрема,
що внаслідок неналежного виконання
відповідачем - Товариством з обмеженою
відповідальністю «Секюріті», взятих на
себе за договором поставки, укладеного
між сторонами в січні 2013 року,
зобов'язань зі сплати за отриманий
товар, у нього утоворилась
заборгованість перед Товариством з
обмеженою відповідальністю «ЮФП» в
розмірі 88377,98грн. Окрім цього, позивачем
заявлено до стягнення 1117,24грн. індексу
інфляції та 1322,34грн. 3% річних в порядку
ст.625 ЦК України, а також 5779,45грн. пені,
нарахованої відповідно до умов
договору. Просив позов задоволити.

Відповідач явки повноважного
представника в судове засідання
12.03.2014р. не забезпечив, поважності
причин неявки не повідомив, хоча про
час і місце судового засідання
повідомлений належним чином. У
поданому відзиві (вх.№8291/14 від 28.02.2014р.),
позовні вимоги в частині стягнення
88377,98грн. основного боргу визнав
повністю, в задоволенні решти позовних
вимог просив відмовити.

Суд вважає за можливе розглянути
справу за наявними в ній матеріалами, в
яких достатньо доказів для прийняття
рішення по суті спору, у відповідності
до ч.3 ст.4-3 ГПК України, судом
створювались сторонам необхідні умови
для встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства, у зв'язку із чим
передбачені у ст.77 ГПК України підстави
для відкладення розгляду справи не
вбачаються.

Розглянувши подані докази в їх
сукупності, заслухавши пояснення
представників сторін, судом
встановлено наступне.

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю «ЮФП» (постачальник
за договором, позивач по справі) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Секюріті» (покупець
за договором, відповідач по справі)
укладено договір поставки №2801-1 від
28.01.2013р., за яким постачальник
відповідно до умов цього договору
зобов'язався передати, а покупець
-прийняти товар та своєчасно сплатити
за нього визначену в цьому договорі
грошову суму (п.1.1).

Відповідно до п.2.2 договору,
постачальник передає товар в
асортименті і кількості та протягом
строку, зазначеного в специфікації.

Так, до матеріалів справи долучено
копії додатків №1 та №2 від 21.06.2013р. до
договору поставки №2801-1, укладеного
28.01.2013р., якими погоджено асортимент та
загальну кількість товару, що
постачається по договору, у
специфікаціях.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем за період з травня по жовтень
2013 року поставлено відповідачу товару
на загальну суму 217893,73грн., що
підтверджується видатковими
накладними №344 від 14.05.2013р. на суму
175,99грн., №508 від 01.07.2013р. на суму
50111,89грн., №598 від 23.07.2013р. на суму
29228,02грн., №749 від 27.08.2013р. на суму
49017,58грн., №782 від 02.09.2013р. на суму
81443,50грн., №959 від 08.10.2013р. на суму
1338,76грн. та №960 від 08.10.2013р. на суму
6577,99грн. (копії зазначених документів
долучено до матеріалів справи).

Як встановлено п.2.4 договору, переданий
товар вважається прийнятим з моменту
підписання сторонами видаткової
накладної, в якій сторони зазначають
найменування товару, що передається,
кількість в одиницях вимірювання та
загальну вартість товару, що
передається.

Отримання товару ТзОВ «Секюріті» за
зазначеними видатковими накладними
підтверджується підписом начальника
вмтз Здоровецького Олександра
Андрійовича, повноваження якого на
отримання товарно-матеріальних
цінностей підтверджуються
довіреностями, копії яких долучено до
матеріалів справи.

Факт отримання товару відповідач не
заперечує, однак у поданому ним відзиві
зазначено, що при передачі товару
позивачем не виконано вимоги п.2.
договору щодо передачі документів на
товар, проте в матеріалах справи
відсутні належні та допустимі докази
на підтвердження зазначених обставин.

Відповідно до п.7.3 договору, оплата
товару здійснюється покупцем шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок постачальника,
вказаний в реквізитах в цьому договорі,
на підставі виставлених
постачальником рахунків-фактур.

Як вбачається з матеріалів справи
покупцем взяті на себе за договором
зобов'язання з оплати отриманого
товару виконано частково. Так, за
період з травня по серпень 2013 року ТзОВ
«Секюріті» оплачено отриманий товар на
загальну суму 129515,90грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями №41 від 14.05.2013р. на суму
175,99грн., №175 від 19.07.2013р. на суму 5000,00грн.,
№2619 від 01.08.2013р. на суму 40000,00грн., №2648 та
№2650 від 08.08.2013р. на суму 32409,92грн. та
42600,00грн. відповідно, №2665 від 16.08.2013р. на
суму 1929,99грн. та №2681 від 23.08.2013р. на суму
7400,00грн. (копії зазначених документів,
роздрукованих із системи клієнт-банк
обслуговуючого банку ТзОВ «ЮФП»,
знаходяться в матеріалах справи).

Відтак, внаслідок неналежного
виконання покупцем взятих на себе за
договором зобов'язань у нього
утворилась заборгованість перед
позивачем із оплати за поставлений
товар в розмірі 88377,83грн.

Зважаючи на це, ТзОВ «ЮФП» надіслано на
адресу відповідача претензію (вих.№2310-1
від 23.10.2013р.) про погашення
заборгованості у визначеному розмірі в
5-денний строк, з моменту її отримання.

У відповідь, ТзОВ «Секюріті» надіслано
лист (вих.№210 від 12.11.2013р.), в якому
грошові вимоги на суму 88377,83грн.
визнано, однак зазначено про
неможливість їх виконання у
встановлений строк.

На момент вирішення спору по суті
доказів погашення заборгованості суду
не подано, ТзОВ «Секюріті» наявність
боргу в розмірі 88377,83грн. за поставлений
за договором товар визнано, про що
зазначено у поданому ним відзиві
(вх.№8291/14 від 28.02.2014р.).

Згідно ст.509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з
підстав виникнення зобов'язань, є
зокрема договори та інші правочини.

Як передбачено ч.1 ст.712 ЦК України та ч.1
ст.265 ГК України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст.193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги в
частині стягнення 88377,98грн.
обґрунтовані матеріалами справи,
відповідачем не спростовані та
підлягають до задоволення.

При вирішення питання про стягнення
1117,24грн. індексу інфляції, 1322,34грн. 3%
річних та 5779,45грн. пені суд виходив з
наступного.

Згідно з п.п.2.4, 2.5 договору, переданий
товар вважається прийнятим з моменту
підписання сторонами видаткової
накладної. Дата, вказана покупцем у
видатковій накладній про прийняття
товару, є датою поставки товару
постачальником.

Як встановлено п.7.5 договору, покупець
повинен повністю сплатити вартість
отриманого товару протягом 5 днів з дня
його отримання.

Відповідно до п.9.5 договору, у випадку
порушення покупцем строків оплати за
даним договором, останній сплачує
постачальнику пеню у розмірі подвійної
облікової ставки Національного Банку
України, що діяла в період, за який
нараховується пеня, від сум
заборгованості за кожен день
прострочення.

Статтею 229 ГК України визначено, що
учасник господарських відносин у разі
порушення ним грошового зобов'язання
не звільняється від відповідальності
через неможливість виконання і
зобов'язаний відшкодувати збитки,
завдані невиконанням зобов'язання, а
також сплатити штрафні санкції
відповідно до вимог, встановлених цим
Кодексом та іншими законами.

Згідно ст.230 ГК України, штрафними
санкціями в цьому Кодексі визначаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст.231 ГК України,
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за весь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Як визначено ст.625 ЦК України, боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
отриманий відповідачем товар на
підставі видаткової накладної №344 від
15.05.2013р. (рахунок на оплату покупцю №556
від 13.05.2013р.) на суму 175,99грн., оплачено
того ж дня в повному обсязі, що
підтверджується платіжним дорученням
№41 від 14.05.2013р. Відтак, прострочення
боржника в розумінні ч.1 ст.612 ЦК не
настало, підстав для здійснення
нарахувань, передбачених ч.2 ст.625 ГПК
України, та неустойки відсутні.

Наступну поставку товарів здійснено
позивачем на підставі видаткової
накладної №508 від 01.07.2013р. (рахунок на
оплату покупцю №803 від 26.06.2013р.) на суму
50111,89грн. Відповідачем отриманий товар
своєчасно не оплачено, відтак,
починаючи з 06.07.2013р. він вважається
таким, що прострочив виконання
грошового зобов'язання. Як вбачається з
матеріалів справи, відповідачем, на
підставі зазначеного у видатковій
накладній рахунку, проведено часткову
оплату на суму 5000,00грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№175 від 19.07.2013р. Зважаючи на це,
заборгованість ТзОВ «Секюріті» за
договором зменшилась. Чергова поставка
товарів відбулась на підставі
видаткової накладної №598 від 23.07.2013р.
(рахунок на оплату покупцю №803 від
26.06.2013р.) на суму 29222,02грн. Зважаючи на те,
що у встановлений договором строк
оплату відповідачем не проведено він
вважається таким, що прострочив
виконання грошового зобов'язання
починаючи з 28.07.2013р., загальна
заборгованість ТзОВ «Секюріті» за
договором зросла на суму поставки.
Часткову оплату отриманих товарів
проведено відповідачем на підставі
платіжного доручення №2619 від 01.08.2013р.
на суму 40000,00грн., що привело до
зменшення загального розміру
заборгованості перед позивачем. В
подальшому відповідачем повністю
погашено існуючу заборгованість на
підставі платіжних доручень №2648 від
08.08.2013р. на суму 32409,92грн. та №2665 від
16.08.2013р на суму 1929,99грн. В графі
«Призначення платежу» кожного із
зазначених платіжних доручень вказано:
«Оплата за матеріали згідно рахунку
№803 від 26.06.2013р. у т.ч. ПДВ 20%»

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що розмір заборгованості
ТзОВ «Секюріті» перед ТзОВ «ЮФП» за
період з 06.07.2013р. по 19.07.2013р. становив
50111,89грн., за період з 20.07.2013р. по 27.07.2013р.
- 45111,89грн., за період з 28.07.2013р.
попідставі видактової накладної №508
01.08.2013р. - 74339,91грн., за період з 02.08.2013р. по
08.08.2013р. - 34339,91грн., за період з 09.08.2013р. по
16.08.2013р. - 1929,99грн. Як вбачається з
матеріалів справи, заборгованість
перед позивачем за вказаними
видатковими накладними повністю
погашено відповідачем 16.08.2013р.

Окрім цього, відповідачем здійснено
перерахування коштів на рахунок
позивача із призначенням платежу -
оплата за матеріали згідно рахунку №983
від 25.07.2013р. в т.ч. ПДВ 20% на підставі
платіжних доручень №2650 від 08.08.2013р. на
суму 42600,00грн. та №2681 від 23.08.2013р. на суму
7400,00грн.

Чергову поставку товарів на суму
9017,58грн. здійснено ТзОВ «ЮФП» на
підставі видаткової накладної №749 від
27.08.2013р. (рахунок на оплату покупцю №983
від 25.07.2013р.). Відтак, станом на 28.08.2013р.
сальдо на користь ТзОВ «Секюріті»
становило 982,42грн. Проаналізувавши
укладений між сторонами договір, суд
приходить до висновку, що внесення
авансового платежу не суперечить його
умовам.

Наступні поставки товарів проведено
ТзОВ «ЮФП» на підставі видаткових
накладних №782 від 02.09.2013р. (рахунок на
оплату покупцю №983 від 25.07.2013р.) та №960
від 08.10.2013р. (рахунок на оплату покупцю
№983 від 25.07.2013р.) на суму 81443,50грн. та
6577,99грн. відповідно.

Отриманий за цими документами товар
відповідачем не оплачено, а відтак,
ентівмвши укладений між сторонами
договір, суд приходить до висновку, що
чи з №959 від 08.10.2013р. 08.08.2013р.розмір
заборгованості ТзОВ «Секюріті» перед
ТзОВ «ЮФП» за період з 07.09.2013р. по
12.10.2013р. становив 80461,08грн., а починаючи з
13.10.2013р. - 87039,07грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на
момент вирішення спору по суті
зазначену заборгованість перед
позивачем за вказаними видатковими
накладними відповідачем не погашено.

Окрім цього, ТзОВ «ЮФП» здійснено ще
одну поставу товарів на суму 1338,76грн. на
підставі видаткової накладної №959 від
08.10.2013р. (рахунок на оплату покупцю №1468
від 08.10.2013р.). Як вбачається з матеріалів
справи, зобов'язання із оплати товару
покупцем не виконано, відтак, починаючи
з 13.10.2013р. заборгованість відповідача
за поставлений у відповідності до
вказаної видаткової накладної товар
становила 1338,76грн. та на момент
вирішення спору по суті не погашена.

Провівши відповідний перерахунок,
враховуючи черговість поставок товару
та здійснення відповідачем платежів, а
також зміну розміру облікової ставки
Національного банку України протягом
періоду, за який проводились
нарахування (починаючи з 13.08.2013р. розмір
облікової ставки НБУ зменшено з 7% до 6,5%
річних: постанови НБУ № 209 від 06.06.2013р.
та №315 від 09.08.2013р.), суд приходить до
висновку, що вимоги позивача в цій
частині підлягають частковому
задоволенню, а саме стягнення:

- 5708,72грн. пені, з яких 269,09грн. за період
з 06.07.2013р. по 19.07.2013р. (14 днів), 138,43грн. за
період з 20.07.2013р. по 27.07.2013р. (8 днів),
142,57грн. за період з 28.07.2013р. по 01.08.2013р. (5
днів), 92,20грн. за період з 02.08.2013р. по
08.08.2013р. (7 днів), 2,96грн. за період з
09.08.2013р. по 12.08.2013р. (4 дні), 2,75грн. за
період з 13.08.2013р. по 16.08.2013р. (4 дні),
1031,66грн. за період з 07.09.2013р. по 12.10.2013р. (36
днів) та 4029,06грн. за період з 13.10.2013р. по
17.02.2014р. (128 днів);

- 1306,11грн. 3% річних, з яких 57,66грн. за
період з 06.07.2013р. по 19.07.2013р. (14 днів),
29,66грн. за період з 20.07.2013р. по 27.07.2013р. (8
днів), 30,55грн. за період з 28.07.2013р. по
01.08.2013р. (5 днів), 19,76грн. за період з
02.08.2013р. по 08.08.2013р. (7 днів), 0,63грн. за
період з 09.08.2013р. по 16.08.2013р. (8 днів),
238,08грн. за період з 07.09.2013р. по 12.10.2013р. (36
днів) та 929,78грн. за період з 13.10.2013р. по
17.02.2014р. (128 днів);

- 1117,24грн. індексу інфляції у
відповідності до розрахунку позивача.

Зазначений розрахунок проведено судом
в межах встановленого законом
шестимісячного строку для нарахування
неустойки з врахуванням визначеного
позивачем терміну до 17.02.2014р.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України,
судовий збір у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст.44 ГПК України, судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ст.48 ГПК України, витрати за
послуги адвоката, визначаються у
порядку, встановленому Законом України
«Про адвокатуру». У Законі України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність»
зазначено, що адвокатська діяльність
здійснюється на підставі договору про
надання правової допомоги (ч.1 ст.26), в
якому встановлюється порядок
обчислення гонорару, підстави для
зміни розміру гонорару, порядок його
сплати, умови повернення тощо (ч.2 ст.30).
При встановлені розміру гонорару
враховується складність справи,
кваліфікація і досвід адвоката,
фінансовий стан клієнта та інші
істотні обставини, а гонорар має бути
розумним та враховувати витрачений
адвокатом час (ч.3 ст.30). Закон не містить
іншого порядку визначення розміру
коштів за послуги адвоката.

Договори з адвокатами про надання
послуг мають відповідати нормам глави
63 Цивільного кодексу України (Послуги.
Загальні положення) з урахуванням
особливостей, передбачених
Господарським кодексом України, а
також Закону України «Про адвокатуру
та адвокатську діяльність» і Правилам
адвокатської етики. У договорі про
надання юридичних послуг відповідно до
статті 180 Господарського кодексу
України у будь-якому разі має бути
погоджена ціна. Ціна у господарському
договорі визначається в порядку,
встановленому Господарським кодексом,
іншими законами, актами Кабінету
Міністрів України. За згодою сторін у
господарському договорі може бути
передбачено доплати до встановленої
ціни за послуги вищої якості або
виконання робіт у скорочені строки
порівняно з нормативними.

Відповідно до статті 632 Цивільного
кодексу України, ціна в договорі
встановлюється за домовленістю сторін.
У випадках, встановлених законом,
застосовуються ціни (тарифи, ставки
тощо), які встановлюються або
регулюються уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування. Зміна ціни після
укладення договору допускається лише у
випадках і на умовах, встановлених
договором або законом. Зміна ціни в
договорі після його виконання не
допускається. Якщо ціна у договорі не
встановлена і не може бути визначена
виходячи з його умов, вона визначається
виходячи із звичайних цін, що склалися
на аналогічні товари, роботи або
послуги на момент укладення договору.

Відповідно до чинного законодавства
України, розмір оплати за договором про
надання юридичних послуг, а значить і
розмір гонорару визначається угодою
сторін.

Критерієм розумної обґрунтованості
розміру гонорару є його відповідність
комплексу факторів, зазначених у
статті 33 Правил адвокатської етики.

Ще одним критерієм обґрунтованості
суми гонорару, навіть не тільки суми
гонорару, а розміру оплати послуг
адвоката в цілому, є так звана
«співрозмірність». Критерій
співрозмірності розміру оплати послуг
адвоката запроваджено Вищим
господарським судом України у
Роз'ясненні від 04.03.98р. №02-5/78 «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України» з наступними змінами
та доповненнями, згідно якого, суд з
урахуванням обставин конкретної
справи, зокрема, ціни позову, може
обмежити цей розмір з огляду на розумну
необхідність судових витрат для даної
справи.

Аналогічна позиція викладена у
Інформаційному листі ВГСУ від 13.02.2002 р.
№ 01-8/155 «Про деякі питання практики
застосування окремих норм чинного
законодавства у вирішенні спорів та
внесення змін і доповнень до деяких
інформаційних листів» з наступними
змінами та доповненнями.

Оскільки відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати, що підлягають сплаті
за послуги адвоката, визначаються у
порядку, встановленому Законом України
«Про адвокатуру та адвокатську
діяльність», можна зробити висновок, що
термін «співрозмірність» має
відповідати терміну «розумна
обґрунтованість» і визначатися
аналогічним чином.

Окрім цього, Пленумом Вищого
господарського суду України у п.6.5
Постанови №7 від 21.02.2013р. роз'яснено, що
у визначенні розумно необхідного
розміру сум, які підлягають сплаті за
послуги адвоката, можуть братися до
уваги, зокрема: встановлені
нормативно-правовими актами норми
видатків на службові відрядження (якщо
їх установлено); вартість економних
транспортних послуг; час, який міг би
витратити на підготовку матеріалів
кваліфікований фахівець; вартість
оплати відповідних послуг адвокатів,
яка склалася в країні або в регіоні;
наявні відомості органів статистики
або інших органів про ціни на ринку
юридичних послуг; тривалість розгляду
і складність справи тощо. Докази, які
підтверджують розумність витрат на
оплату послуг адвоката, повинна
подавати сторона, що вимагає
відшкодування таких витрат.

Внаслідок невиконання боржником
грошового зобов'язання позивач був
вимушений звернутись за правовою
допомогою до адвоката. Таким чином,
укладення з адвокатом договору про
надання правової допомоги зумовлене
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань за договором
поставки.

З аналізу договору №314-С-АБ про надання
правової допомоги від 02.12.2013р. та заявки
7-С-ЖД на надання юридичних послуг на
підставі зазначеного договору від
02.12.2013р. випливає, що надання юридичної
(правової) допомоги та її об'єм
безпосередньо пов'язані із даною
справою і її розглядом в
господарському суді. Витрати позивача
документально підтверджуються
вказаними договором про надання
правової допомоги та заявкою, актом
надання послуг правової допомоги
7-АБ-ЖД, копією свідоцтва про право на
зайняття адвокатською діяльністю №2271,
копією довіреності від 19.12.2013р., яка
уповноважує співробітників
адвокатського бюро «Прагнум» Віталія
Бобриньова» ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
діяти від імені ТзОВ «Секюріті» та
представляти його інтереси в
господарському суді Львівської
області з питань захисту прав та
законних інтересів у спорі з ТзОВ
«Секюріті», ордером серії КВ №34464 від
02.12.2013р., платіжним дорученням №1605 від
12.12.2013р., яким оплачено надані за актом
послуги правової допомоги оплачено
позивачем в повному обсязі в розмірі
16000,00грн.

Суд звертає увагу відповідача на те, що
норми Закону України «Про граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу під час розгляду судами
цивільних та адміністративних справ»,
на які він посилається у своїх
запереченнях щодо вартості правових
послуг, наданих позивачем, не поширють
свою дію на розгляд судом
господарських справ. Окрім того, на
підтвердження відповідності вартості
послуг ринковим, позивачем долучено до
матеріалів справи витяги з засобів
масової інформації щодо Адвокатського
бюро, послугами якого скористалось
ТзОВ «ЮФП» при звернені до суду, та
інших адвокатських компаній.

Твердження позивача про те, що договір
про надання правової допомоги є
удаваним чи таким, що укладений під
впливом обману, відхилено судом з
підстав їх необґрунтованості та
відсутності в матеріалах справи
належних та допустимих доказів на їх
підтвердження.

Проаналізувавши зазначене вище, суд
приходить до висновку, що вартість
адвокатських послуг по даній справі по
даній справі не є явно завищеною і
підлягає відшкодуванню в порядку ст.49
ГПК України.

У зв'язку з тим, що явка представника
позивача в судові засідання 12.02.2014р.,
03.03.2014р. та 12.03.2014р. визнана судом
обов'язковою, позивачем подано
клопотання (вх.№8449/14 від 03.03.2014р.) про
покладення на відповідача витрат на
проїзд представника ТзОВ «ЮФП»
залізничним транспортом з м.Києва до
м.Львова та у зворотньому напрямку у
розмірі 842,41грн. Вказані витрати
підтверджуються копіями посадочних
документів.

У Постанові Пленуму Вищого
господарського суду №7 від 21.02.2013р.,
зокрема п.1, зазначено, що склад судових
витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи
інших витрат сторін як судових
здійснюється господарським судом з
урахуванням обставин конкретної
справи. До інших витрат у розумінні
статті 44 ГПК України відносяться, серед
іншого, витрати сторін та інших
учасників судового процесу, пов'язані з
явкою їх або їхніх представників у
засідання господарського суду, за
умови, що таку явку судом було визнано
обов'язковою.

Згідно з ч.5 ст.49 ГПК України, суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог, відтак, суд вважає за
необхідне покласти на відповідача
відшкодування понесених позивачем
судових витрат пропорційно до
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 116 ГПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Секюріті» (м.Львів,
просп.Чорновола, буд.63; )
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЮФП» (м.Київ,
вул.Васильківська, буд.34, оф.208-А; ) 88377,98грн. основного боргу,
5708,72грн. пені, 1306,11грн. 3% річних, 1117,24грн.
індексу інфляції, 1930,20грн. судового
збору, 15985,60грн. оплати послуг адвоката
та 841,65грн. витрат, пов'язаних із явкою
представника у судові засідання.

3. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

4. В задоволені решти позовних вимог
відмовити.

5. Строк і порядок оскарження рішення
суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 17.03.2014р.

Суддя
Щигельська О.І.