КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2014 р. Справа№ 911/1091/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Авдеєва П.В.

Яковлєва М.Л.

за участю представників:

від прокуратури: не з'явився,

від відповідача: представник -
Баньківська Т.О. - за довіреністю,

від третьої особи-1: не з'явився,

від третьої особи-2: не з'явився,

від третьої особи-3: не з'явився,

від третьої особи-4: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Білоцерківської міської ради
Київської області

на рішення Господарського суду
Київської області від 24.07.2013 р.

у справі № 911/1091/13 (суддя Бацуца В.М.)

за позовом прокурора м. Біла Церква
Київської області

до Білоцерківської міської ради
Київської області,

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача: 1. фізична
особа-підприємець ОСОБА_3,

2. фізична особа-підприємець ОСОБА_4,

3. фізична особа-підприємець ОСОБА_5,

4. фізична особа-підприємець ОСОБА_6,

про скасування частково рішення,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2013 р. прокурор м. Біла Церква
Київської області звернувся до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Білоцерківської міської
ради Київської області про скасування
рішення № 898-39-6 від 28.02.2013 р. „Про
укладення договорів на встановлення
особистих строкових сервітутів" в
частині підпунктів 1.8., 1.12., 1.15., 1.17.

Позовні вимоги мотивовані тим, що дане
рішення № 898-39-6 від 28.02.2013 р. „Про
укладення договорів на встановлення
особистих строкових сервітутів"
Білоцерківської міської ради в частині
підпунктів 1.8., 1.12., 1.15., 1.17. прийнято
всупереч положенням Цивільного
кодексу України, Земельного кодексу
України, іншим нормативно-правовим
актам - із порушенням підстав та
процедури надання третім особам
спірних земельних ділянок.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 19.04.2013 р. залучено до участі
у справі у якості третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача ФОП
ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, ФОП
ОСОБА_6

Рішенням Господарського суду
Київської області від 24.07.2013 р. у справі
№911/1091/13 позов задоволено повністю,
скасовано рішення № 898-39-6 від 28.02.2013 р.
„Про укладення договорів на
встановлення особистих строкових
сервітутів" Білоцерківської міської
ради (ідентифікаційний код 26376300) в
частині підпунктів 1.8., 1.12., 1.15., 1.17,
стягнуто з Білоцерківської міської
ради в доход Державного бюджету
України судові витрати 1147 грн. судового
збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Білоцерківська міська рада Київської
області звернулась до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
оскаржуване рішення скасувати
повністю та прийняти нове рішення, яким
в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
рішення суду першої інстанції є
необґрунтованим, незаконним та таким,
що ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Прокуратура та треті особи правом на
подання відзиву на апеляційну скаргу
не скористались.

Представник відповідача в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримав у повному обсязі, просив
оскаржуване рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким у позові
відмовити.

Прокуратура та треті особи явку своїх
представників в судове засідання не
забезпечили, клопотань про відкладення
розгляду справи не надходило.

Згідно роз'яснень п. 3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Неявка представників прокуратури та
третіх осіб в судове засідання не
перешкоджає розгляду справи, оскільки
в матеріалах справи достатньо доказів
для вирішення спору по суті.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу, дослідивши
матеріали справи та зібрані у ній
докази, заслухавши пояснення
представника відповідача, колегія
суддів дійшла до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а оскаржуване рішення без
змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обґрунтував неможливість
їх подання суду першої інстанції з
причин, що не залежали від нього.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням № 898-39-6 від 28.02.2013 р. „Про
укладення договорів на встановлення
особистих строкових сервітутів"
Білоцерківської міської ради, а саме
підпунктами 1.8., 1.12., 1.15., 1.17., розглянувши
подання постійної комісії з питань
ефективного використання земель всіх
форм власності від 10.12.2012 р. та
клопотання суб'єктів підприємницької
діяльності, вирішено укласти договір
на встановлення особистого строкового
сервітуту з:

1.8. Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3
під розміщення павільйону в АДРЕСА_1,
загальною площею 0, 0020 га, строком на 3
(три) роки, за рахунок земель населеного
пункту м. Біла Церква;

1.12. Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4
під розміщення павільйону АДРЕСА_2,
загальною площею 0, 0035 га , строком на 3
(три) роки, за рахунок земель населеного
пункту м. Біла Церква;

1.15. Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5
під розміщення павільйону з літнім
майданчиком в АДРЕСА_3, загальною
площею 0, 0050 га, строком на 3 (три) роки, за
рахунок земель населеного пункту м.
Біла Церква;

1.17. Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6
під розміщення кіоску в складі зупинки
громадського транспорту в місті Біла
Церква по вулиці Привокзальна,
навпроти „КИЙ АВІА", загальною площею 0,
0010 га, строком на 3 (три) роки, за рахунок
земель населеного пункту м. Біла
Церква.

02.04.2013 р., на підставі вказаного рішення
№ 898-39-6 від 28.02.2013 р. „Про укладення
договорів на встановлення особистих
строкових сервітутів" Білоцерківської
міської ради, між відповідачем та
третьою особою-1 було укладено договір
№ 44 про встановлення особистого
строкового сервітуту, згідно умов п. 1.1.
якого предметом цього договору є
особистий строковий сервітут,
встановлений виключно „Сервітуарію"
на територію (об'єкт благоустрою) в м.
Біла Церква, на якій буде розміщуватись
та використовуватись для провадження
підприємницької діяльності під
розміщення павільйону площею 0, 0020 га.

У відповідності п. 1.2. договору об'єктом
особистого строкового сервітуту за цим
договором є територія (об'єкт
благоустрою) в АДРЕСА_1 площею 0, 0020 га,
розташування та межі якої зазначено в
додатку до цього договору.

Відповідно до п. 1.4. договору даним
договором, окрім території (об'єкта
благоустрою), на яку „Сервітуарію"
встановлено особистий строковий
сервітут, за „Сервітуарієм"
закріплюється територія для
благоустрою (підтримання в санітарному
стані) площею відсутня, межі якої
зазначено в додатку 1 до цього договору.
Плата за закріплену за „Сервітуарієм"
територію для благоустрою (підтримання
в санітарному стані) не справляється.

Пунктом 1.5. договору передбачено, що
даний договір не є договором оренди
земельної ділянки чи будь-яким іншим
договором користування земельною
ділянкою.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що
договір набуває чинності з моменту
його підписання сторонами та
реєстрації у Відділі з питань
землекористування Білоцерківської
міської ради.

Пунктом 2.2. договору визначено строк
його дії, згідно якого строк дії
договору 3 (три) роки з моменту
прийняття рішення Білоцерківською
міською радою.

28.03.2013 р., на підставі вказаного рішення
№ 898-39-6 від 28.02.2013 р. „Про укладення
договорів на встановлення особистих
строкових сервітутів" Білоцерківської
міської ради, між відповідачем та
третьою особою-2 було укладено договір
№ 39 про встановлення особистого
строкового сервітуту, згідно умов п. 1.1.
якого предметом цього договору є
особистий строковий сервітут,
встановлений виключно „Сервітуарію"
на територію (об'єкт благоустрою) в м.
Біла Церква, на якій буде розміщуватись
та використовуватись для провадження
підприємницької діяльності під
розміщення павільйону по продажу
продовольчих товарів площею 0, 0035 га.

Згідно п. 1.2. договору об'єктом
особистого строкового сервітуту за цим
договором є територія (об'єкт
благоустрою) в АДРЕСА_2 площею 0, 0035 га,
розташування та межі якої зазначено в
додатку до цього договору.

Відповідно до п. 1.4. договору даним
договором, окрім території (об'єкта
благоустрою), на яку „Сервітуарію"
встановлено особистий строковий
сервітут, за „Сервітуарієм"
закріплюється територія для
благоустрою (підтримання в санітарному
стані) площею відсутня, межі якої
зазначено в додатку 1 до цього договору.
Плата за закріплену за „Сервітуарієм"
територію для благоустрою (підтримання
в санітарному стані) не справляється.

Пунктом 1.5. договору передбачено, що
даний договір не є договором оренди
земельної ділянки чи будь-яким іншим
договором користування земельною
ділянкою.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що
договір набуває чинності з моменту
його підписання сторонами та
реєстрації у Відділі з питань
землекористування Білоцерківської
міської ради.

Пунктом 2.2. договору визначено строк
його дії, згідно якого строк дії
договору 3 (три) роки з моменту
прийняття рішення Білоцерківською
міською радою.

25.03.2013 р., на підставі вказаного рішення
№ 898-39-6 від 28.02.2013 р. „Про укладення
договорів на встановлення особистих
строкових сервітутів" Білоцерківської
міської ради, між відповідачем та
третьою особою-3 було укладено договір
№ 37 про встановлення особистого
строкового сервітуту, згідно умов п. 1.1.
якого предметом цього договору є
особистий строковий сервітут,
встановлений виключно „Сервітуарію"
на територію (об'єкт благоустрою) в м.
Біла Церква, на якій буде розміщуватись
та використовуватись для провадження
підприємницької діяльності під
розміщення павільйону з літнім
майданчиком площею 0, 0050 га.

Згідно п. 1.2. договору об'єктом
особистого строкового сервітуту за цим
договором є територія (об'єкт
благоустрою) в АДРЕСА_3 площею 0, 0050 га,
розташування та межі якої зазначено в
додатку до цього договору.

Відповідно до п. 1.4. договору даним
договором, окрім території (об'єкта
благоустрою), на яку „Сервітуарію"
встановлено особистий строковий
сервітут, за „Сервітуарієм"
закріплюється територія для
благоустрою (підтримання в санітарному
стані) площею відсутня, межі якої
зазначено в додатку 1 до цього договору.
Плата за закріплену за „Сервітуарієм"
територію для благоустрою (підтримання
в санітарному стані) не справляється.

Пунктом 1.5. договору передбачено, що
даний договір не є договором оренди
земельної ділянки чи будь-яким іншим
договором користування земельною
ділянкою.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що
договір набуває чинності з моменту
його підписання сторонами та
реєстрації у Відділі з питань
землекористування Білоцерківської
міської ради.

Пунктом 2.2. договору визначено строк
його дії, згідно якого строк дії
договору 3 (три) роки з моменту
прийняття рішення Білоцерківською
міською радою.

12.04.2013 р., на підставі вказаного рішення
№ 898-39-6 від 28.02.2013 р. „Про укладення
договорів на встановлення особистих
строкових сервітутів" Білоцерківської
міської ради, між відповідачем та
третьою особою-4 було укладено договір
№ 49 про встановлення особистого
строкового сервітуту, згідно умов п. 1.1.
якого предметом цього договору є
особистий строковий сервітут,
встановлений виключно „Сервітуарію"
на територію (об'єкт благоустрою) в м.
Біла Церква, на якій буде розміщуватись
та використовуватись для провадження
підприємницької діяльності під
розміщення кіоску в складі зупинки
громадського транспорту площею 0, 0010 га.

Згідно п. 1.2. договору об'єктом
особистого строкового сервітуту за цим
договором є територія (об'єкт
благоустрою) в м. Біла Церква по вулиці
Привокзальна навпроти „КИЙ АВІА"
площею 0, 0010 га, розташування та межі
якої зазначено в додатку до цього
договору.

Відповідно до п. 1.4. договору даним
договором, окрім території (об'єкта
благоустрою), на яку „Сервітуарію"
встановлено особистий строковий
сервітут, за „Сервітуарієм"
закріплюється територія для
благоустрою (підтримання в санітарному
стані) площею відсутня, межі якої
зазначено в додатку 1 до цього договору.
Плата за закріплену за „Сервітуарієм"
територію для благоустрою (підтримання
в санітарному стані) не справляється.

Пунктом 1.5. договору передбачено, що
даний договір не є договором оренди
земельної ділянки чи будь-яким іншим
договором користування земельною
ділянкою.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що
договір набуває чинності з моменту
його підписання сторонами та
реєстрації у Відділі з питань
землекористування Білоцерківської
міської ради.

Пунктом 2.2. договору визначено строк
його дії, згідно якого строк дії
договору 3 (три) роки з моменту
прийняття рішення Білоцерківською
міською радою.

Згідно ст. 401 Цивільного кодексу
України право користування чужим
майном (сервітут) може бути встановлене
щодо земельної ділянки, інших
природних ресурсів (земельний
сервітут) або іншого нерухомого майна
для задоволення потреб інших осіб, які
не можуть бути задоволені іншим
способом.

Сервітут може належати власникові
(володільцеві) сусідньої земельної
ділянки, а також іншій, конкретно
визначеній особі (особистий сервітут).

Відповідно до ст. 402 цього ж кодексу
сервітут може бути встановлений
договором, законом, заповітом або
рішенням суду.

Земельний сервітут може бути
встановлений договором між особою, яка
вимагає його встановлення, та
власником (володільцем) земельної
ділянки.

Земельний сервітут підлягає державній
реєстрації в порядку, встановленому
для державної реєстрації прав на
нерухоме майно.

У разі недосягнення домовленості про
встановлення сервітуту та про його
умови спір вирішується судом за
позовом особи, яка вимагає
встановлення сервітуту.

Статтею 403 цього ж кодексу передбачено,
що сервітут визначає обсяг прав щодо
користування особою чужим майном.

Сервітут може бути встановлений на
певний строк або без визначення строку.

Особа, яка користується сервітутом,
зобов'язана вносити плату за
користування майном, якщо інше не
встановлено договором, законом,
заповітом або рішенням суду.

Сервітут не підлягає відчуженню.

Сервітут не позбавляє власника майна,
щодо якого він встановлений, права
володіння, користування та
розпоряджання цим майном.

Сервітут зберігає чинність у разі
переходу до інших осіб права власності
на майно, щодо якого він встановлений.

Збитки, завдані власникові
(володільцеві) земельної ділянки або
іншого нерухомого майна, особою, яка
користується сервітутом, підлягають
відшкодуванню на загальних підставах.

Статтею 404 цього ж кодексу передбачено,
що право користування чужою земельною
ділянкою або іншим нерухомим майном
полягає у можливості проходу, проїзду
через чужу земельну ділянку,
прокладання та експлуатації ліній
електропередачі, зв'язку і
трубопроводів, забезпечення
водопостачання, меліорації тощо.

Особа має право вимагати від власника
(володільця) сусідньої земельної
ділянки, а в разі необхідності - від
власника (володільця) іншої земельної
ділянки надання земельного сервітуту.

Право користування чужим майном може
бути встановлено щодо іншого
нерухомого майна (будівлі, споруди
тощо).

Згідно ч. 1 ст. 98 Земельного кодексу
України право земельного сервітуту - це
право власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою (ділянками).

Відповідно до ст. 99 цього ж кодексу
власники або землекористувачі
земельних ділянок можуть вимагати
встановлення таких земельних
сервітутів:

а) право проходу та проїзду на
велосипеді;

б) право проїзду на транспортному
засобі по наявному шляху;

в) право прокладання та експлуатації
ліній електропередачі, зв'язку,
трубопроводів, інших лінійних
комунікацій;

г) право прокладати на свою земельну
ділянку водопровід із чужої природної
водойми або через чужу земельну
ділянку;

ґ) право відводу води зі своєї
земельної ділянки на сусідню або через
сусідню земельну ділянку;

д) право забору води з природної
водойми, розташованої на сусідній
земельній ділянці, та право проходу до
природної водойми;

е) право поїти свою худобу із природної
водойми, розташованої на сусідній
земельній ділянці, та право прогону
худоби до природної водойми;

є) право прогону худоби по наявному
шляху;

ж) право встановлення будівельних
риштувань та складування будівельних
матеріалів з метою ремонту будівель та
споруд;

з) інші земельні сервітути.

Статтею 100 цього ж кодексу передбачено,
що сервітут може бути встановлений
договором, законом, заповітом або
рішенням суду. Сервітут може належати
власникові (володільцеві) сусідньої
земельної ділянки, а також іншій
конкретно визначеній особі (особистий
сервітут).

Земельний сервітут може бути
встановлений договором між особою, яка
вимагає його встановлення, та
власником (володільцем) земельної
ділянки.

Земельний сервітут підлягає державній
реєстрації в порядку, встановленому
для державної реєстрації прав на
нерухоме майно.

Згідно частин 1, 2 ст. 116 цього ж кодексу
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та
юридичними особами на земельні
ділянки, на яких розташовані об'єкти,
які підлягають приватизації,
відбувається в порядку, визначеному
частиною першою статті 128 цього
Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 цього ж кодексу
надання земельних ділянок державної
або комунальної власності у
користування здійснюється Верховною
Радою Автономної Республіки Крим,
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, органами виконавчої влади або
органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів
приймається на підставі проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у разі:

надання земельної ділянки із зміною її
цільового призначення;

формування нових земельних ділянок.

Надання у користування земельної
ділянки в інших випадках здійснюється
на підставі технічної документації із
землеустрою щодо встановлення
(відновлення) меж земельної ділянки. В
такому випадку розроблення такої
документації здійснюється на підставі
дозволу, наданого органом виконавчої
влади, органом місцевого
самоврядування, уповноваженим
здійснювати розпорядження цією
земельною ділянкою.

Земельні ділянки державної та
комунальної власності, на яких
розташовані будівлі, споруди, інші
об'єкти нерухомого майна, що
перебувають у державній та комунальній
власності, передаються особам,
зазначеним у пункті „а" частини другої
статті 92 цього Кодексу, лише на праві
постійного користування.

Статтею 124 цього ж кодексу передбачено,
що передача в оренду земельних ділянок,
що перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування згідно з їх
повноваженнями, визначеними статтею 122
цього Кодексу, чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється за
результатами проведення земельних
торгів, крім випадків, встановлених
частинами другою, третьою статті 134
цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, громадянам,
юридичним особам, визначеним частинами
другою, третьою статті 134 цього Кодексу,
здійснюється в порядку, встановленому
статтею 123 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у власності громадян і
юридичних осіб, здійснюється за
договором оренди між власником
земельної ділянки і орендарем.
Підставою для укладення договору
оренди може бути цивільно-правовий
договір про відчуження права оренди.

Види права земельного сервітуту
визначає стаття 99 ЗК України, положення
якої є такими, що встановлюють
підстави, за наявності яких можливе
звернення з вимогою про встановлення
сервітуту. Зазначена стаття визначає
конкретних суб'єктів, між якими
виникають відносини щодо сервітуту.
Вимагати встановлення земельних
сервітутів можуть власники або
землекористувачі земельних ділянок.
Ініціатором встановлення земельного
сервітуту може бути власник або
користувач земельної ділянки, у яких є
потреба у використанні суміжної
(сусідньої) земельної ділянки, щоб
усунути недоліки своєї ділянки,
зумовлені її місцем розташування або
природним станом.

Таким чином, судом першої інстанції
обґрунтовано встановлено, що спірне
рішення в частині встановлення в
інтересах третіх осіб земельних
сервітутів було прийнято
Білоцерківською міською радою із
порушенням положень Цивільного
кодексу України, Земельного кодексу
України, інших нормативно-правових
актів - за відсутності відповідних
підстав.

Відповідачем фактично за спірним
рішенням надано третім особам
відповідні земельні ділянки у строкове
користування без дотримання
встановленої процедури та підстав,
визначених чинним законодавством
України, а не встановлено земельні
сервітути для третіх осіб щодо таких
земельних ділянок, як йдеться у самому
спірному рішенні.

Статтею 152 Земельного кодексу України
передбачено, що держава забезпечує
громадянам та юридичним особам рівні
умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених
законом, способів.

Відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу
України суд визнає незаконним та
скасовує правовий акт індивідуальної
дії, виданий органом державної влади,
органом влади Автономної Республіки
Крим або органом місцевого
самоврядування, якщо він суперечить
актам цивільного законодавства і
порушує цивільні права або інтереси.

Суд визнає незаконним та скасовує
нормативно-правовий акт органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

За таких обставин, враховуючи те, що
рішення № 898-39-6 від 28.02.2013 р. „Про
укладення договорів на встановлення
особистих строкових сервітутів" в
частині підпунктів 1.8., 1.12., 1.15., 1.17. було
прийнято Білоцерківською міською
радою із порушенням зазначених
положень Цивільного кодексу України,
Земельного кодексу України, за
відсутності відповідних правових
підстав, колегія суддів вважає
правильним висновок місцевого
господарського суду про те, що позовна
вимога позивача до відповідача про
його скасування у відповідній частині,
є законною і обґрунтованою, та такою, що
підлягає задоволенню у повному обсязі.

При цьому, колегія суддів відхиляє
посилання апелянта на те, що можливість
та доцільність укладання договорів
особистого строкового сервітуту для
розміщення малих архітектурних форм
передбачена та врегульована
Тимчасовим положенням про порядок
сервітутного (обмеженого) використання
земель комунальної власності
територіальної громади м. Біла Церква,
затвердженим рішенням міської ради від
25.05.2011 р. №180-09-VI. Так, нормативно-правові
акти органів місцевого самоврядування
мають нижчу юридичну силу порівняно з
законами України, а тому при наявності
вказаних порушень законодавства
України, суд застосовує до спірних
правовідносин законодавство України, а
не рішення Білоцерківської міської
ради.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України
передбачено, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не можуть бути підставою
для скасування рішення.

З огляду на викладені обставини,
місцевий господарський суд дійшов
правильного висновку про задоволення
позову повністю, з даним висновком
погоджується і колегія суддів,
оскільки він відповідає обставинам
справи та вимогам законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 103 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право
залишити рішення місцевого
господарського суду без змін, а скаргу
без задоволення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що місцевим господарським
судом повно і всебічно з'ясовані всі
обставини справи та надано їм належну
правову оцінку, рішення суду першої
інстанції відповідає законодавству,
матеріалам справи та не вбачає підстав
для задоволення апеляційної скарги і
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Білоцерківської
міської ради Київської області
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду
Київської області від 24.07.2013 року у
справі № 911/1091/13 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/1091/13 повернути
до Господарського суду Київської
області.

Постанова може бути оскаржена впродовж
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
В.В. Куксов

Судді
П.В. Авдеєв

М.Л. Яковлєв