ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2014 р.
Справа № 905/8923/13

Господарський суд Київської області у
складі судді Зайця Д.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «І.С. Компані», м.
Донецьк

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Стройекономікс», м.
Донецьк

про спонукання до вчинення певних дій

секретар судового засідання Колісник
Ю.І.

за участю представників:

від позивача: Козаренко Є.В.
(довіреність б/н від 17 лютого 2014 року);

від відповідача: Васильєва О.В.
(довіреність б/н від 17 лютого 2014 року).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «І.С. Компані» (далі -
позивач) звернулося до господарського
суду Донецької області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Стройекономікс»
(далі - відповідач) про спонукання до
вчинення певних дій.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що постановою від 5
липня 2011 року позивача - товариство з
обмеженою відповідальністю
«І.С.Компані» визнано банкрутом,
відкрито ліквідаційну процедуру
строком на 6 місяців до 5 січня 2012 року,
ліквідатором призначено арбітражного
керуючого Великодну А.А.

У відповідності до положень статей 25, 30
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», в редакції
від 4 листопада 2012 року, ліквідатором
позивача зроблено оголошення в газеті
«Форум України» (№20 (032) 1-7 грудня 2011р.)
про проведення відкритих торгів
товарною біржею «Універсал Плюс» з
реалізації майна підприємства -
банкрута товариства з обмеженою
відповідальністю «І.С.Компані». За
результатами аукціону, який відбувся 5
січня 2012 року та оформлений протоколом
від 5 січня 2012 року за №125, товариство з
обмеженою відповідальністю
«Стройекономікс» визнано переможцем
аукціону з продажу земельної ділянки,
загальною площею 1,8 га (кадастровий
номер :06:002:0033), що знаходиться за
адресою: Київська обл., Обухівський р-н,
Нещерівська сільська рада, с/т «Краєвид
Міллєніум». Однак, на день звернення
позивача до суду з даним позовом
відповідач договір купівлі-продажу з
позивачем в установленому порядку не
уклав. Як зазначає позивач, наслідком
перемоги у біржових торгах (аукціоні) з
продажу майна підприємства - банкрута є
обов'язок сторін укласти відповідний
договір купівлі-продажу. Оскільки,
відповідач ухиляється від виконання
вказаного обов'язку, позивач просить
суд укласти між позивачем та
відповідачем вказаний договір
купівлі-продажу у редакції, наведеній в
позовній заяві.

Провадження у справі порушено
відповідно до ухвали господарського
суду Донецької області від 19 грудня 2013
року та призначено справу до розгляду
на 8 січня 2014 року.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 8 січня 2014 року справу
№905/8923/13 направлено за встановленою
підсудністю до господарського суду
Київської області.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 20 січня 2014 року справу
№905/8923/13 прийнято до провадження та
призначено розгляд справи на 29 січня 2014
року.

Під час судового розгляду відповідно
до ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України розгляд справи
неодноразово відкладався.

Представник відповідача в усних та
письмових поясненнях, викладених у
відзиві на позовну заяву, проти позову
заперечував.

11 березня 2014 року відповідно до ч. 2 ст. 85
ГПК України у судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
наявні в матеріалах справи докази,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні дані, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою від 5 липня 2011 року позивача
- товариство з обмеженою
відповідальністю «І.С.Компані» визнано
банкрутом, відкрито ліквідаційну
процедуру строком на 6 місяців до 5
січня 2012 року, ліквідатором призначено
арбітражного керуючого Великодну А.А.

У відповідності до положень статей 25, 30
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», в редакції
від 4 листопада 2012 року, ліквідатором
позивача зроблено оголошення в газеті
«Форум України» (№20 (032) 1-7 грудня 2011р.)
про проведення відкритих торгів
товарною біржею «Універсал Плюс» з
реалізації майна підприємства -
банкрута товариства з обмеженою
відповідальністю «І.С.Компані».

За результатами аукціону, який
відбувся 5 січня 2012 року та оформлений
протоколом від 5 січня 2012 року за №125,
товариство з обмеженою
відповідальністю «Стройекономікс»
визнано переможцем аукціону з продажу
земельної ділянки, загальною площею 1,8
га (кадастровий номер :06:002:0033), що
знаходиться за адресою: Київська обл.,
Обухівський р-н, Нещерівська сільська
рада, с/т «Краєвид Міллєніум» (том 1, а.с.
11).

Як зазначає позивач, у своїй позовній
заяві, зазначений вище протокол є
підставою для укладення між позивачем
та відповідачем договору
купівлі-продажу земельної ділянки
загальною площею 1,8 га (кадастровий
номер :06:002:0033), що знаходиться за
адресою: Київська обл., Обухівський р-н,
Нещерівська сільська рада, с/т «Краєвид
Міллєніум».

В матеріалах справи наявний державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ЯД №779137, з якого
вбачається, що земельна ділянка
загальною площею 1,8 га (кадастровий
номер :06:002:0033), що знаходиться за
адресою: Київська обл., Обухівський р-н,
Нещерівська сільська рада, с/т «Краєвид
Міллєніум» належить позивачу на праві
власності.

Листами від 3 листопада 2013 року та від 21
листопада 2013 року позивач звертався до
відповідача з пропозицією підписати
доданий до зазначених листів проект
договору купівлі-продажу земельної
ділянки.

Однак, як стверджує позивач, відповідач
ухиляється від підписання зазначеного
проекту договору.

Зазначені дії позивач розцінює як
неправомірні та такі, що суперечать
вимогам чинного законодавства України.

Проте, з таким твердженням суд не
погоджується з огляду на наступне.

Згідно ст. 185 Господарського кодексу
України до укладення господарських
договорів на біржах, оптових ярмарках,
публічних торгах застосовуються
загальні правила укладення договорів
на основі вільного волевиявлення, з
урахуванням нормативно-правових актів,
якими регулюється діяльність
відповідних бірж, ярмарків та
публічних торгів.

Відповідно до ч. 3 статті 179 ГК України
укладення господарського договору є
обов'язковим лише для сторін, якщо він
заснований на державному замовленні,
виконання якого є обов'язком для
суб'єкта господарювання у випадках,
передбачених законом, або існує пряма
вказівка закону щодо обов'язковості
укладення договору для певних
категорій суб'єктів господарювання чи
органів державної влади або органів
місцевого самоврядування. При цьому,
при укладенні господарських договорів,
відповідно до ч. 4 цієї норми, зміст
договору визначається на основі,
зокрема, вільного волевиявлення, коли
сторони мають право погоджувати на
свій розсуд будь-які умови договору, що
не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 2 ст. 67 ГК України
підприємства вільні у виборі предмета
договору, визначенні зобов'язань, інших
умов господарських взаємовідносин, що
не суперечать законодавству України.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Так, суд погоджується з доводами
позивача стосовно того, що протокол від
5 січня 2012 року за №125 є підставою для
укладення договору купівлі-продажу,
проте, вважає за необхідне зазначити,
що сама лише наявність підстави на
укладання договору, в даному випадку,
не є обов'язком для його укладення.

Крім того, як вбачається з прохальної
частини позовної заяви, позивач
просить суд укласти між позивачем та
відповідачем договір купівлі-продажу
земельної ділянки.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади (отже, і
господарський суд) та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16
Цивільного кодексу України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: 1) визнання
права; 2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Частиною 2 ст. 20 Господарського кодексу
України передбачено, що права та
законні інтереси зазначених суб'єктів
захищаються шляхом: визнання наявності
або відсутності прав; визнання
повністю або частково недійсними актів
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, актів інших
суб'єктів, що суперечать законодавству,
ущемлюють права та законні інтереси
суб'єкта господарювання або
споживачів; визнання недійсними
господарських угод з підстав,
передбачених законом; відновлення
становища, яке існувало до порушення
прав та законних інтересів суб'єктів
господарювання; припинення дій, що
порушують право або створюють загрозу
його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 84 ГПК України у
спорі, що виник при укладанні або зміні
договору, в резолютивній частині
вказується рішення з кожної спірної
умови договору, а у спорі про
спонукання укласти договір - умови, на
яких сторони зобов'язані укласти
договір, з посиланням на поданий
позивачем проект договору.

В даному випадку, на розгляд суду
передано вимогу щодо укладення
договору купівлі-продажу земельної
ділянки, що, в свою чергу, не є тотожним
поняттю «спонукання укласти договір».

Таким чином, позивачем не заявлено
вимогу щодо зобов'язання відповідача
укласти договір купівлі-продажу в
редакції, поданій позивачем.

Враховуючи приписи ст. 16 ЦК України та
ст. 20 ГК України, суд може захистити
цивільне право або законний інтерес
лише способом, встановленим договором
або законом, а отже, такий спосіб
захисту цивільних прав, як укладання
договору судом, не відповідає можливим
способам захисту прав та інтересів,
встановлених господарським та
цивільним законодавством, отже, такий
спір фактично не є спором про наявність
чи відсутність цивільного права, а
вимога про укладання договору не може
бути предметом спору.

Отже, з наведеного вбачається, що
позивачем не вірно обрано спосіб
захисту права, що передбачено ст. 16 ЦК
України та ст. 20 ГК України.

Таким чином, позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Судові витрати відповідно до ст.ст. 44, 49
ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити
повністю

Повне рішення складено - 17 березня 2014
року

Суддя
Заєць
Д.Г.