ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11 березня 2014 р. Справа №
903/128/14

Суддя господарського суду
Волинської області Бондарєв С.В.,
розглянувши матеріали по справі

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгова група
Укрресурс", м. Львів

до відповідача Дочірнього
підприємства "Волинський облавтодор"
Відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні дороги України", м. Луцьк

про стягнення 37 291,53 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Сліпчук О.О., дов. від
14.02.2014р. №35

від відповідача: Лапковський О.Ю., дов.
від 09.12.2013р. №81

Відповідно до ст. 20
Господарського процесуального кодексу
України представникам сторін
роз'яснено право відводу судді. Відводу
судді заявлено не було. В судовому
засіданні учасникам судового процесу
згідно ст. 22 ГПК України роз'яснено
процесуальні права та обов'язки.

В судовому засіданні 11.03.2014 року
відповідно до ст. 85 ГПК України
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Суть спору: Позивач- Товариство з
обмеженою відповідальністю "Торгова
група Укрресурс"-звернувся до
господарського суду з позовом до
відповідача- Дочірнього підприємства
"Волинський облавтодор" Відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України"-про стягнення 42 022,01грн.,
в т.ч. 37 291,53грн. заборгованості за
поставлений товар (щебеневу продукцію)
по видатковій накладній №РН-000006 від
04.04.2012р. згідно договору поставки
№22-03-12/2 від 22.03.2012р., 2 819,85грн. пені за
неналежне виконання зобов'язання по
оплаті отриманого товару згідно п. 6.2.
договору, 1 875,81грн. 3% річних та 34,82грн.
суми індексу інфляції згідно ст. 625 ЦК
України.

В обґрунтування позовних вимог
вказав на неналежне виконання
відповідачем умов договору поставки по
оплаті отриманого товару.

Ухвалою суду від 18.02.2014р. порушено
провадження по справі та призначено її
до розгляду на 11.03.2014р. на 10:00год.

Крім того, зобов'язано сторін
представити суду: позивача-оригінали,
долучених до позову доказів; статут;
докази часткової оплати; чіткий,
обгрунтований розрахунок 3% річних та
пені з врахуванням того, щор в 2012 році
було 366 днів; уточнити кому саме
поставлялась продукція та на підставі
чого; додаткові докази отримання
відповідачем продукції;
відповідача-пояснення (обгрунтовані
доводи та заперечення) по суті позовних
вимог; статут; пояснення щодо отримання
продукції та часткової оплати.

В судовому засіданні 11.03.2014р.
представник позивача звернувся до суду
з заявою від 11.03.2014р. №б/н (вх. №01-123/27/14)
про зменшення розміру позовних вимог, в
якій просив суд стягнути з відповідача
лише суму основної заборгованості в
розмірі 37 291,53грн.

Долучив до матеріалів справи
докази надіслання відповідачу рахунку
від 04.04.2012р. №04-04-12/3 та копію Статуту
ТзОВ "Торгова група Укрресурс",
затвердженого зборами учасників
товариства Протоколом №1 від 19.01.2012р.,
зареєстрованого 24.01.2012р. за №00026860.

Судом прийнято заяву позивача про
зменшення розміру позовних вимог
згідно ст. 22 ГПК України, оскільки вона
не суперечить законодавству і не
порушує чиї-небудь права і охоронювані
законом інтереси.

Отже, має місце нова ціна позову-37
291,53грн., з якої і вирішується спір.

Відповідач в судовому засіданні
11.03.2014р. підтвердив наявність
заборгованості в сумі 37 291,53грн. згідно
договору поставки №22-03-12/2 від 22.03.2012р.
по накладній №РН-000006 від 04.04.2012р.

Господарський суд визнавши
зібрані докази достатніми для розгляду
спору за наявними в справі матеріалами
відповідно до ст. 75 ГПК України, -

встановив:

22 березня 2012 року між позивачем-
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торгова група
Укрресурс" (постачальник), в особі
директора Маїка Олега Ярославовича та
відповідачем- Філією Луцький
райавтодор Дочірнього підприємства
"Волинський облавтодор" Відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" (покупець), в особі
начальника Єрка Віталія Борисовича
було укладено договір поставки №22-03-12/2,
згідно п. 1.1. якого постачальник
зобов'язується в порядку та умовах,
визначених цим договором, передавати у
власність (поставляти), а покупець
приймати та оплачувати щебеневу
продукцію, загальна кількість,
асортимент, одиниця виміру, ціна за
одиницю виміру та загальна вартість
якої визначається сторонами у
специфікаціях, які є додатками до цього
договору і становлять його невід'ємну
частину. (а.с. 11-14)

Відповідно до пункту 2.1. загальна
вартість договору складає 99 900,00грн. без
врахування затрат на перевезення.

Розділом 3 договору сторони обумовили
порядок розрахунків між ними. Зокрема,
визначили, що розрахунки за кожну
партію товару, в т.ч. відшкодування
вартості транспортних витрат
постачальника здійснюється в
безготівковому порядку протягом 45-ти
банківських днів з моменту отримання
покупцем рахунку на оплату партії
товару, якщо інше не передбачено
заявками до договору. Оплата
здійснюється шляхом переказу покупцем
грошових коштів на поточний рахунок
постачальника, що визначений у цьому
договорі. З/д тариф та інші послуги
залізниці та оплата за
матеріали-передоплата 100% за партію
товару.

У відповідності до пункту 8.1. договору
поставки, цей договір набуває чинності
з моменту його підписання сторонами та
його скріплення печатками сторін та
діє до 31.12.2012р., а в частині грошових
розрахунків-до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань згідно
умов даного договору.

Даний договір підписано сторонами,
підписи скріплені печатками
підприємств.

На виконання умов даного
договору, позивач поставив відповідачу
товар на загальну суму 87 291,53грн., що
стверджується договором поставки від
22.03.2012р. №22-03-12/2, видатковою накладною
№РН-000006 від 04.04.2012р на загальну суму 87
291,53грн., рахунком №04-04-12/3 від 04.04.2012р. на
загальну суму 87 291,53грн.

Відповідач свої зобов'язання по
оплаті за отриманий товар згідно
договору поставки від 22.03.2012р. №22-03-12/2
виконав частково на суму 50 000,00грн.,
заборгувавши позивачу 37 291,53грн., що
спричинило звернення кредитора з
позовом до суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 202
Цивільного кодексу України правочин
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав
та обов'язків.

Частиною 1 ст. 205 Цивільного
кодексу України визначено, що
правочин може вчинятися усно або
в письмовій формі. Сторони мають
право обирати форму правочину, якщо
інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175
Господарського кодексу України,
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності,
в силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або
утриматися від певної дії, а
управнена сторона має право вимагати
від зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Майнові зобов'язання, які
виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного
кодексу України, цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій, що не
передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Так, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного
кодексу України передбачає, що
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Між сторонами було укладено
договір, що за своєю правовою природою
є договором поставки.

Договір від 22.03.2012р. №22-03-12/2
предметом судових розглядів не
виступав, недійсним судом не
визнавався, сторонами розірваний не
був.

Згідно із частиною 1 статті 181
Господарського кодексу України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

До договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін
(ч.2 ст. 712 ЦК України).

Згідно ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 193
Господарського кодексу України кожна
сторона має вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу. За ч.1
ст.193 Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей передбачених
цим Кодексом.

Відповідно до ст.525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обігу або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно із статтею 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
до виконання сторонами.

У відповідності до ст. 599
Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно ч.1 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів до нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Строком прийняття
товару і прийняття товаророзпорядчих
документів є дата відповідної
накладної на товар і відстрочка
платежу відраховується саме від дати
відповідно накладної.

Згідно пункту 3.1. договору
поставки, розрахунки за кожну партію
товару, в т.ч. відшкодування вартості
транспортних витрат постачальника
здійснюється в безготівковому порядку
протягом 45-ти банківських днів з
моменту отримання покупцем рахунку на
оплату партії товару, якщо інше не
передбачено заявками до договору.

Рахунок на оплату від 04.04.2012р.
№04-04-12/3 був надісланий відповідачу
19.11.2013р., що підтверджується описом
вкладення до цінного листа та
фіскальним чеком від 19.11.2013р.

Отже, позивачем зобов'язання по
передачі товару (щебеневої продукції)
згідно договору поставки від 22.03.2012р.
№22-03-12/2 виконані в повному обсязі, що
стверджується видатковою накладною
№РН-000006 від 04.04.2012р на загальну суму 87
291,53грн., рахунком №04-04-12/3 від 04.04.2012р.

Як вбачається із матеріалів
справи, відповідач взяті на себе
зобов'язання щодо оплати отриманого
по видатковим накладним товару виконав
не в повному обсязі, що ним і не
заперечується.

Отже, заборгованість відповідача
перед позивачем на день розгляду спору
становить 37 291,53грн. (з врахуванням
заяви позивача про зменшення розміру
позовних вимог від 11.03.2014р.),
стверджується договором поставки від
22.03.2012р. №22-03-12/2, видатковою накладною
№РН-000006 від 04.04.2012р на загальну суму 87
291,53грн., рахунком №04-04-12/3 від 04.04.2012р. на
загальну суму 87 291,53грн., податковою
накладною №6 від 04.04.2012р., актом звірки
взаєморозрахунків за період з 01 січня
2012року по 31 грудня 2013року, складеним та
підписаним сторонами, підписи
скріплені їх печатками, з якого
вбачається, що заборгованість ДП
"Волинський облавтодор" ВАТ "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" перед ТзОВ "Торгова
група Укрресурс" становить 37 291,53грн.,
відповідачем належними та допустимими
доказами не оспорена, підтверджена
представником відповідача та підлягає
до стягнення з Дочірнього підприємства
"Волинський облавтодор" Відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" в силу ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 33 ГПК кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

В силу ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Оскільки спір до суду доведений з
вини відповідача, витрати по сплаті
судового збору в сумі 1 827,00грн., слід
віднести на нього відповідно до ст.49
ГПК України.

Беручи до уваги викладене,
керуючись ст.ст. 11, 202, 205, 525, 526, 599, 626, 629,
655, 692 ЦК України, ст.ст. 173, 174, 175, 181, 193 ГК
України, ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК
України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Дочірнього
підприємства "Волинський облавтодор"
Відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні дороги України", м. Луцьк,
вул. Ковельська, 41,

на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгова група
Укрресурс", м. Львів, вул.
Котляревського, 35/11,

37 291,53грн. основного боргу та 1
827,00грн. витрат по сплаті судового
збору.

Повне рішення складено

12 .03.2014р.

Суддя
С. В. Бондарєв