ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"13" березня 2014 р.
Справа № 5019/1306/12

Господарський суд Рівненської області
у складі колегії суддів:

головуючого судді - Пашкевич І.О.,

суддів: Бережнюк В.В., Кочергіної В.О.,

при секретарі судових засідань - Морозу
С.Ю.,

розглянувши матеріали справи за
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Рівненській області

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Рівненська
дирекція Українського державного
підприємства "Укрпошта", Головне
управління державного казначейства в
Рівненській області

про стягнення в сумі 94 083,23 грн.

В засіданні приймали участь
представники:

від позивача: ОСОБА_3 , довіреність від
17.08.2012 р.;

від відповідача: Боліщук І.Ю.,
довіреність №7 від 14.03.2012 р.;

від третіх осіб: не з'явились;

від органу прокуратури: Герасимчук Ю.М.,
посвідчення № 010595 від 20.10.2012 р.

Статті 20, 22, 91 Господарського
процесуального кодексу України
роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20
ГПК України відсутні.

Обставини справи: У серпні 2012 року
Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі
ФОП ОСОБА_2) звернувся до
господарського суду Рівненської
області з позовною заявою до
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Рівненській області (далі Фонд) про
стягнення 201 779 грн. 86 коп., з яких: 69 509,
88 грн. - завдана матеріальна
шкода-фактична вартість проведених
робіт внесених покращень (з
урахуванням ПДВ) в подвійному розмірі,
в сумі 152 291 грн. 74 коп.; 17 454, 14 грн. -
сплачений розмір орендної плати - 70% до
державного бюджету на рахунок
відділення Держказначейства в м. Рівне
з дати укладення договору № 664-2008, (з
урахуванням ПДВ) в подвійному розмірі;
13 309, 38 грн. - сплачений розмір орендної
плати - 30% балансоутримувачу РД УДППЗ
«Укрпошта» з дати укладення договору №
664-2008 (з урахування ПДВ) в подвійному
розмірі; 3 080, 00 грн. - вартість
виготовлення кошторисної документації
в подвійному розмірі (з урахуванням
ПДВ); 15 034, 60 грн. - 3% річних, починаючи з
дня набрання законної сили рішенням
суду про визнання договору № 664-2008
недійсним., а також 4 036, 00 грн. судового
збору.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначає, що 26.08.2008 року між ним
та відповідачем було укладено договір
оренди державного майна № 664-2008, згідно
якого (з урахуванням додаткової угоди
від 01.09.2008 року), останній передав
позивачу в строкове платне
користування державне окреме
індивідуально визначене нерухоме
майно: нежитлові приміщення площею 57,7
кв.м. на першому поверсі гуртожитку,
розташованого по АДРЕСА_1, що
перебувають на балансі РД УДППЗ
«Укрпошта». Проте, рішенням
господарського суду Рівненської
області від 19.02.2009 року у справі № 3/1
визнано недійсним вказаний договір
оренди.

У зв'язку з укладенням та виконанням
договору оренди державного майна №
664-2008 від 26.08.2008 року, позивачем було
понесено витрати внаслідок здійснення
останнім невід'ємних поліпшень
орендованого нерухомого
майна-нежитлових приміщень загальною
площею 57,7 кв.м. по АДРЕСА_1, ринкова
вартість яких становить 69 509,88 грн. без
врахування ПДВ та сплати орендної
плати до Державного бюджету 70% за
період договору оренди в сумі 7 933,87
грн. та орендної плати в розмірі 30%
балансоутримувачу РД УДППЗ «Укрпошта»
за період договору оренди в сумі 6 049,72
грн.

Таким чином, позивач вважає, що
понесені ним вищевказані витрати є
збитками завданими Відповідачем,
оскільки майнові наслідки недійсності
у вигляді двосторонньої реституції є
правочин юридичної особи, вчинений нею
без відповідного дозволу (ст. 227 ЦК
України) та під впливом помилки (ст. 229
ЦК України) і підлягають стягненню з
останнього.

Ухвалою суду від 13 серпня 2012 року
порушено провадження у справі та
призначено її до розгляду на 28 серпня
2012 року.

20 вересня 2012 року відповідачем через
відділ канцелярії суду подано відзив
на позовну заяву, відповідно до якого
Фонд просить відмовити ФОП ОСОБА_2 у
задоволенні позову за безпідставністю.
Зазначає, що позивач жодним чином не
довів що поніс фактичні витрати на
здійснення невід'ємних поліпшень. До
відзиву також долучено заяву Фонду про
застосування наслідків спливу строків
позовної давності.

03 жовтня 2012 року позивачем через відділ
канцелярії суду подані додаткові
пояснення до позовної заяви та
заперечення на заяву відповідача про
застосування позовної давності.

Ухвалою суду від 05 жовтня 2012 року, за
клопотанням позивача строк розгляду
справи №5019/1306/12 продовжено на
п`ятнадцять днів.

Розпорядженням голови господарського
суду Рівненської області від 25 жовтня
2012 року, за клопотанням Фонду, доручено
здійснити розгляд справи №5019/1306/12
колегіально у складі суддів: Пашкевич
І.О., Андрійчук О.В., Кочергіна В.О.

Відповідно до абзацу 4 пункту 3.8.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року №18 у разі зміни складу суду (в тому
числі з одноосібного на колегіальний,
навіть якщо до складу колегії суддів
входить суддя, який раніше одноособово
розглядав дану справу) спочатку
починається перебіг строку вирішення
спору.

21 грудня 2012 року позивачем через відділ
канцелярії суду подані додаткові
пояснення до позовної заяви,
відповідно до яких останній вказує, що
суд зобов'язаний застосувати наслідки
недійсності правочину та задовольнити
позовні вимоги.

25 грудня 2012 року Фонд подав через
відділ канцелярії суду додаткові
пояснення, згідно з якими вважає що
відповідач не приймав ремонтні роботи,
які здійснювались позивачем у
приміщеннях по АДРЕСА_1, відтак просить
відмовити в задоволенні позову за
безпідставністю.

Ухвалою суду від 25 грудня 2012 року у
даній справі призначено судову
будівельно-технічну експертизу,
проведення якої доручено Волинському
відділенню Львівського
науково-дослідного інституту судових
експертиз.

Ухвалою суду від 25 грудня 2012 року
зупинено провадження у даній справі до
отримання судом висновку експерта про
результати судової
будівельно-технічної експертизи.

15 квітня 2013 року матеріали справи
№5019/1306/12 були повернуті до
господарського суду Рівненської
області без виконання у зв'язку з тим,
що проведення експертизи не було
оплачено.

Ухвалою суду від 18 квітня 2013 року
поновлено провадження у справі,
розгляд якої призначено на 25 квітня 2013
року, та продовжено, за клопотанням
відповідача, строк розгляду справи
№5019/1306/12 на п'ятнадцять днів.

Ухвалою суду від 25 квітня 2013 року, за
клопотанням відповідача у даній справі
призначено судову будівельно-технічну
експертизу, проведення якої доручено
Волинському відділенню Львівського
науково-дослідного інституту судових
експертиз.

Ухвалою суду від 25 квітня 2013 року
зупинено провадження у даній справі до
отримання судом висновку експерта про
результати судової
будівельно-технічної експертизи.

11 лютого 2014 року матеріали справи
№5019/1306/12 були повернуті до
господарського суду Рівненської
області разом з висновком судової
будівельно-технічної експертизи.

Ухвалою суду від 13 лютого 2014 року
провадженя у даній справі поновлено,
розгляд якої призначено на 21 лютого 2014
року.

24 лютого 2014 року та 25 лютого 2014 року
Фонд подав через відділ канцелярії
суду письмові пояснення, згідно з якими
просить відмовити в задоволенні
позовних вимог. Зазначає, що у висновку
експерт вказує, що ремонтно-будівельні
роботи проведені в орендованому
приміщенні можна класифікувати як
"реконструкцію". Крім того, вказує, що
локальний кошторис у даній справі не
затверджений регіональним відділенням
Фонду державного майна України по
Рівненській області.

У судовому засіданні 24 лютого 2014 року
оголошено перерву до 25 лютого 2014 року, 25
лютого 2014 року до 27 лютого 2014 року, про
що сторони повідомлялися під розписку
в протоколах судового засідання, а
треті особи повідомлялися судом
телефонограмами.

26 лютого 2014 року позивач через відділ
канцелярії суду подано заяву про
зменшення позовних вимог, відповідно
до якої останній просить стягнути з
регіонального відділення Фонду
державного майна України в Рівненській
області на його користь 83 493 грн. 47 коп.
понесених фактичних збитків; 3% річних,
починаючи з дня набрання законної сили
рішенням суду про недійсність договору
№664-2008 в сумі 10 589,76 грн. та 4 036,00 грн.
судового збору.

Вказана заява приймається судом до
розгляду, таким чином розгляд справи
здійснюється в межах зменшених
позовних вимог.

Розпорядженням голови господарського
суду Рівненської області від 27 лютого
2014 року у справі № 5019/1306/12 про
призначення колегіального розгляду
справи, у зв'язку із зайнятістю судді
Андрійчук О.В. в іншому судовому
процесі, доручено внести зміни до
складу колегії, забезпечити розгляд
справи № 5019/1306/12 колегіально у
наступному складі суддів: Пашкевич І.О.
(головуючий), Кочергіна В.О., Бережнюк
В.В.

27 лютого 2014 року позивачем через відділ
канцелярії суду подано заяву про
здійснення фіксації судового процесу
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу.

Судом, на підставі зазначеної заяви
позивача здійснювалось фіксування
судового процесу з допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

12 березня 2014 року прокуратурою м. Рівне
подано клопотання про вступ у дану
справу для представництва інтересів
держави в особі Регіонального
відділення Фонду державного майна в
Рівненській області, яке задоволено
судом у судовому засіданні 13 березня 2014
року.

13 березня 2014 року судовим експертом
Львівського науково-дослідного
інституту судових експертиз, на
виконання ухвали суду від 06 березня 2014
року надіслано до суду письмові
пояснення.

У судовому засіданні 13 березня 2014 року
позивач підтримав позовні вимоги з
урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог, та зазначив, що просить
стягнути розмір збитків, що вказані у
даній заяві без врахування ПДВ.
Відповідач заперечив проти
задоволення позову з підстав
зазначених у відзиві з врахуванням
додаткових пояснень та наполягав на
застосуванні наслідків спливу строку
позовної давності.

Вивчивши подані сторонами письмові
докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що позов підлягає
частковому задоволенню.

В результаті розгляду матеріалів
справи господарський суд

ВСТАНОВИВ:

26 серпня 2008 року між Фондом (у
подальшому іменоване «Орендодавець»)
та ФОП ОСОБА_2 ( у подальшому іменований
«Орендар») укладено Договір оренди
державного майна № 664-2008 (т. 1, а.с. 20-21,
далі Договір), за умовами якого
Орендодавець передав, а Орендар
прийняв в строкове платне користування
державне окреме індивідуально
визначене нерухоме майно (далі - Майно):
нежитлові приміщення площею 55,3 кв.м на 1
поверсі гуртожитку, розташованого по
АДРЕСА_1, що перебувають на балансі РД
УППЗ «Укрпошта». Вартість Майна
визначена згідно зі звітом про оцінку і
складає за незалежною оцінкою станом
на 30 червня 2008 року - 218450,00 грн. Майно
передане в оренду для розміщення офісу
(п.п. 1.1., 1.2. Договору).

Пунктами 3.1. та 3.3. Договору визначено,
що Орендна плата визначається на
підставі «Методики розрахунку та
порядку використання плати за оренду
державного майна», затвердженої
постановою КМУ від 04.10.1995 року № 786 (далі
Методика розрахунку) та за
результатами конкурсу на право оренди
державного майна, і становить без ПДВ
за базовий місяць оренди - липень 2008
року - 2716,97 грн. Орендна плата за кожний
наступний місяць визначається шляхом
коригування орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
за наступний місяць.

01 вересня 2008 року між Фондом та ФОП
ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду до
Договору оренди державного майна №
664-2008 від 26.08.2008 року (т. 1, а.с. 23, далі
Додаткова угода).

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди
пункти 1.1., 1.2. та 1.3. Договору викладено у
наступній редакції:

« 1.1. Орендодавець передає, а Орендар
приймає в строкове платне користування
нежитлові приміщення площею 57,7 кв.м на 1
поверсі гуртожитку, розташованого по
АДРЕСА_1, що перебувають на балансі РД
УППЗ «Укрпошта»».

« 1.2. Майно передається в оренду: 40,3 кв.м
- для розміщення офісу; 5 кв.м -
розміщення ксерокопію вальної техніки
для надання населенню послуг
ксерокопіювання; 12,4 кв.м - розміщення
архіву».

« 3.1. Орендна плата визначається на
підставі «Методики розрахунку та
порядку використання плати за оренду
державного майна», затвердженої
постановою КМУ від 04.10.1995 року № 786 зі
змінами та доповненнями. Розмір
орендної плати за базовий місяць -
липень 2008 року становить без ПДВ - 2085,36
грн.

Нарахування ПДВ на суму орендної плати
здійснюється у порядку, визначеному
чинним законодавством.

Орендна плата за кожний наступний
місяць визначається шляхом
коригування орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
за наступний місяць».

Актом прийому-передачі нерухомого
майна від 26.08.2008 року Орендодавець
передав, а Орендар прийняв в строкове
платне користування державне окреме
індивідуально визначене нерухоме
майно: нежитлові приміщення площею 55,3
кв.м на 1 поверсі гуртожитку,
розташованого по АДРЕСА_1, що
перебувають на балансі РД УППЗ
«Укрпошта». (т. 1, а.с. 22).

У вересні 2008 року Рівненською
дирекцією УДППЗ "Укрпошта" видано
Дефектний акт, в якому перераховано
перелік необхідних робіт в
орендованому приміщенні (т. 1, а.с. 25).

Листом вих. № 11-04-02657 від 03.09.2008 року
Орендодавець дав дозвіл на проведення
невід'ємних поліпшень в орендованих
нежитлових приміщеннях площею 55,3 кв.м
на 1 поверсі гуртожитку, розташованого
по АДРЕСА_1. Одночасно погодив перелік
ремонтно-будівельних робіт та кошторис
на їх виконання (т. 1, а.с. 24).

Що також підтверджується затвердженим
Фондом зведений кошторисний
розрахунок вартості невід'ємних
поліпшень орендованого майна,
складеного в поточних цінах станом на
01.09.2008 року (т. 1, а.с. 150-158).

Для проведення всіх необхідних робіт
позивачем було укладено Договір
генпідряду №16 від 26.08.2008 року з ЗАТ
«Опорядбуд» (т. 1, а.с. 159), Договір
генпідряду № 25/09/08 від 03.09.2008 року з ФОП
ОСОБА_9 (т. 1, а.с. 187), Договір ген підряду
№ 34/10/08 від 04.09.2008 року (т. 1, а.с. 193),
Договір генпідряду № 19/08/08 від 19.08.2008
року з ПП "Промелектро-93" (т. 1, а.с 199) та
Контракт № 8 від 31.10.2008 року (т. 1, а.с. 24).

Також судом встановлено, що позивачем
була проведена оплата за виконані
роботи по вказаним Договором
генпідряду та Контракту, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями квитанцій та платіжних
доручень (т. 1, а.с. 121, 222, 198, 206, 207, 208-209, 216,
217, 218, 219 на загальну суму 65 230,02 грн.

Відповідно до Висновку № 7667-7668 від
30.01.2014 судової будівельно-технічної
експертизи Львівського
науково-дослідного інституту судових
експертиз Волинського відділення та
письмових пояснення до нього: вартість
ремонтно-будівельних робіт по
кошторису становить: 53 745,0 грн. без
врахування ПДВ, в тому числі: прямі
витрати 45 130,0 грн.; вартість монтажних
робіт по кошторису (без вартості
виключеного устаткування) становить: 5
283,0 грн.; вартість ремонтно-будівельних
робіт проведених фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 згідно актів
приймання виконаних підрядних робіт
(форми КБ-2в) становить: 64 208,0 грн. без
врахування ПДВ, в тому числі: прямі
витрати 46 325,0 грн.; вартість ремонтно
будівельних робіт проведених фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 по фактично
виконаним обсягам, передбачених
затвердженою кошторисною
документацією, складає 41 720,0 грн. без
врахування ПДВ, в тому числі: прямі
витрати 30 100,0 грн. Також встановлено,
що вартість та перелік ремонтних робіт
(невід'ємних поліпшень, виконаних ФОП
ОСОБА_2 (згідно з договорами підряду,
актами приймання виконаних робіт,
довідками про вартість виконаних
підрядних робіт) не в повному об'ємі
відповідає зведеному кошторисному
розрахунку вартості невід'ємних
поліпшень затвердженому Фондом (т. 2,
а.с. 130-135, 227-230). Висновок експертизи на
момент розгляду справи є чинним, не
оспорений сторонами, та в силу ст.42 ГПК
України є доказом у господарському
процесі.

Згідно ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу
(надалі - ЦК) України за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 761 ЦК України право
передання майна у найм має власник речі
або особа, якій належать майнові права.

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 19.02.2009 року у
справі №3/1, яке залишено без змін
постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 08.12.2009 року
визнано недійсним Договір оренди
державного майна № 664-2008 від 26.08.2008 року,
що укладений між Фондом та ФОП ОСОБА_2
та Додаткову угоду від 01.09.2008 року до
Договору оренди № 664-2008. Зобов'язано ФОП
ОСОБА_2 повернути державне майно,
передане йому умовами Договору оренди
державного майна № 664-2008 від 26.08.2008 року
укладеного між Фондом та ФОП ОСОБА_2 та
Додаткову угоду від 01.09.2008 року до
Договору оренди № 664-2008.

З огляду на те, що відповідачем не було
надано належних та допустимих доказів
того, що він відповідно до ст. 761 ЦК
України є власником або уповноваженим
на укладання договору оренди
нерухомого майна, суд дійшов висновку,
що відповідач, як орендодавець, не мав
право укладати Договір оренди без
згоди органу упрвління майном, тобто
Міністерства транспорту зв'язку
України (далі Мінтрансзв'язок), а тому
відповідно ст. 203, 215 ЦК України даний
договір визнаний судом недійсним, як
такий, що вчинений особою, яка не має
необхідного обсягу цивільної
дієздатності.

Правові наслідки недійсності
правочину врегульовані статтею 216 ЦК
України. Наведеною нормою встановлено,
що недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні в
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, відшкодувати вартість
того, що одержано, за цінами, які
існують на момент відшкодування (п. 1 ст.
216 ЦК України). Якщо у зв'язку із
вчиненням недійсного правочину другій
стороні або третій стороні завдано
збитків та моральної шкоди, вони
підлягають відшкодуванню винною
стороною (п. 2 ст. 216 ЦК України).

Отже, нормою ст. 216 ЦК України
встановлені дві групи наслідків
недійсності правочину, а саме: основні -
це двостороння реституція та додаткові
- відшкодування збитків та моральної
шкоди, при цьому, обов'язок
відшкодування збитків передбачається
виключно при встановленні обставин
порушення цивільних прав і вини
сторони, яка здійснила дії, внаслідок
яких сталися події, що визначені
цивільним законодавством як порушення
і збитки.

Судом встановлено, що згідно п. 7.3.
Договору Орендодавець зобов'язується
відшкодувати Орендарю вартість
зроблених останнім невідокремлених
поліпшень орендованого майна, за
наявності дозволу Орендодавця на такі
поліпшення в межах суми збільшеної
вартості орендованого Майна в
результаті таких поліпшень, якщо
Орендар доведе, що витрати на ці
поліпшення підвищують вартість
орендованого Майна.

Положеннями ч. 3 ст. 773, ч. 1 ст. 778 ЦК
України передбачено, що обов'язковою
передумовою зміни (поліпшення) речі,
переданої в найм, є наявність на це
згоди наймодавця, і лише наявність
такої згоди надає право наймачеві на
відшкодування вартості необхідних
витрат на поліпшення речі (ч. 3 ст. 778 ЦК
України).

При цьому, якщо наймач без згоди
наймодавця зробив поліпшення, які не
можна відокремити без шкоди для речі,
він не має права на відшкодування їх
вартості (ч. 5 ст. 778 ЦК України).

З огляду на зміст положень ч. ч. 1, 2 ст. 27
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна" та п. 7.3. Договору
в їх сукупності орендар (позивач) може
реалізувати своє право на
відшкодування вартості узгоджених з
орендодавцем та здійснених орендарем
за власні кошти поліпшень лише в разі
припинення договору внаслідок
закінчення строку його дії (абзац 2 ч. 2
ст. 26 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна"), а
тому колишній орендар правомірно на
підставі ч. 2 ст. 216 ЦК України звернувся
з позовом до колишнього орендодавця
про відшкодування поліпшень в якості
шкоди, заподіяної діями останнього
щодо вчинення недійсного правочину.

Адже, згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до приписів ст. 22 ЦК України,
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
При цьому під збитками розуміється: 1)
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); 2)
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри
відповідальності як стягнення збитків,
потрібна наявність усіх елементів
складу цивільного правопорушення: 1)
протиправна поведінка (дія або
бездіяльність); 2) шкідливий результат
такої поведінки (збитки, шкода);
3)причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та причиненою шкодою; 4) вина
особи, яка заподіяла шкоду.

Таким чином, понесені позивачем
витрати на здійснення невід'ємних
поліпшень відповідно до затвердженої
Фондом кошторисної документації в сумі
41 720,00 грн. є збитками завданими
відповідачем, та підлягають стягненню
з останнього оскільки:

- укладення договору без наявності
згоди Мінтрансзв'язку є протиправною
поведінкою;

- шкодою є реальні затрати, які
здійснені позивачем на виконання
договору оренди.

- наявний причинно-наслідковий зв'язок
між протиправними діями та завданою
шкодою, оскільки при відсутності
протиправних дій з боку відповідача,
позивач або не здійснював би витрат або
міг ці витрати використати для
подальшої оренди приміщення.

Враховуючи вищевказане, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_2
в частині відшкодування вартості
невід'ємних поліпшень у розмірі 41 720, 00
грн. є обґрунтованими, підтверджуються
матеріалами справи та підлягають до
задоволення.

Разом з тим, ФОП ОСОБА_2 просив суд
стягнути з відповідача на свою користь
13 983,59 коп. орендної плати, 1 400,00 грн.
- вартість виготовлення кошторисної
документації та 10 589,76 коп. - 3 %.

Проте суд приходить до висновку, що
позовні вимоги в частині стягнення
зазначених сум є безпідставними та
необґрунтованими з огляду на таке.

Постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від
07.08.2012 року у справі № 5002-34/901-2001 за
позовом Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Рівненській області до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, третя особа
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору Українське державне
підприємство поштового зв'язку
«Укрпошта» в особі Рівненської
дирекції УДППЗ «Укрпошта» про
стягнення 36 466,29 коп. встановлено, що
моментом недійсності Договору оренди
державного майна № 664-2008 від 26.08.2008 року
є набрання відповідним рішенням
законної сили, тобто з дати ухвалення
постанови Львівського апеляційного
господарського суду від 08.12.2009 року,
отже відповідно, договірні орендні
правовідносини сторін в період з 26.08.2008
року по 08.12.2009 року були наявні (т. 2, а.с.
4-7).

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України
факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Разом з цим, як зазначається в ч. 1 п. 2.7.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
року № 11 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» частиною третьої статті 207
ГК України передбачена і можливість
припинення господарського
зобов'язання на майбутнє. Отже, якщо зі
змісту господарського договору
випливає, що зобов'язання за цим
договором може бути припинено лише на
майбутнє, оскільки неможливо повернути
усе одержане за ним (наприклад, вже
здійснене користування за договором
майнового найму (оренди), користування
електроенергією, спожиті послуги
зберігання, здійснене за відповідним
договором, тощо), то господарський суд
одночасно з визнанням господарського
договору недійсним (за наявності
підстав для цього) зазначає в
резолютивній частині рішення, що
зобов'язання за договором припиняється
лише на майбутнє.

При цьому слід враховувати, що
зобов'язання припиняються на майбутнє
не на підставі відповідної вказівки в
рішенні суду, а в силу закону, тому при
визнанні недійсним правочину
(господарського договору) зобов'язання
його сторін припиняються на майбутнє з
моменту набрання чинності рішення суду
про визнання правочину (договору)
недійсним, хоча б у судовому рішенні й
не було зазначено про таке припинення.

Якщо господарське зобов'язання
припиняється лише на майбутнє,
господарським судам слід виходити з
того, що у відповідних випадках і
неможливості повернення одержаного за
зобов'язанням у натурі правові
наслідки такої недійсності
визначаються відповідно до статті 216 ЦК
України та частини другої статті 208 ГК
України.

Відповідно до ч. 2 ст. 216 ЦК України якщо
у зв'язку із вчиненням недійсного
правочину другій стороні або третій
особі завдано збитків та моральної
шкоди, вони підлягають відшкодуванню
винною стороною.

Частиною 2 ст. 208 ГК України у разі
визнання недійсним зобов'язання з
інших підстав кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні
все одержане за зобов'язанням, а за
неможливості повернути одержане в
натурі - відшкодувати його вартість
грошима, якщо інші наслідки
недійсності зобов'язання не
передбачені законом.

Таким чином, суми платежів, які
сплачені позивачем в якості орендної
плати не є збитками, оскільки
перераховані в період дії Договору
оренди та сплачені за фактичне
користування об'єктом оренди на
виконання його умов.

Що стосується нарахованих позивачем 3%
річних в розмірі 10 589,76 грн. (розрахунок
т.2, а.с. 167), суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 статті 625 ЦК України про
обов'язок боржника, який прострочив
виконання грошового зобов'язання,
сплатити на вимогу кредитора суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, не
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку із завданням шкоди.

Також слід зазначити, що відшкодування
шкоди - це відповідальність, а не
боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду
не повинні нараховуватись проценти за
користування чужими грошовими коштами,
що теж є відповідальністю.

Отже, нарахування процентів на суму
шкоди є фактично подвійною мірою
відповідальності, а тому позовні
вимоги в цій частині не підлягають до
задоволення.

Також суд не знаходить підстав для
задоволення позовної вимоги про
стягнення 1 400,00 грн. у якості
відшкодування витрат понесених
позивачем за виготовлення кошторисної
документації, виходячи з наступного.

У якості доказу оплати кошторисної
документації позивач надає копію
квитанції № ПН 3989 від 24.09.2008 року на
суму 1000,00 грн. та копію квитанції № ПН5154
від 20.10.2010 року на суму 400,00 грн.
Відповідно до яких отримувачем даних
сум є: КП «Графос» (т. 1, а.с. 65).

Як вбачається з матеріалів справи,
затверджений Фондом зведений
кошторисний розрахунок вартості
невід'ємних поліпшень та локальний
кошторис № 2-1-1 на будівельно-ремонті
роботи нежитлового приміщення
виготовлені Приватним підприємством
«Експертбудсервіс» (т. 1, а.с. 150-158).

Проте, в матеріалах справи відсутній
договір на виготовлення кошторисної
документації укладений між ФОП ОСОБА_2
та КП «Графос» та докази погодження між
цими сторонами ціни на виконання
такого договору.

Разом з тим, суд звертає увагу, що
Договором оренди не передбачалося
обов'язку Орендаря на виготовлення
кошторисної документації та
можливості відшкодування у
майбутньому Орендодавцем вартості за
виготовлення такої документації.

Крім того, суд відмовляє у задоволенні
заяви Фонду про застосування наслідків
спливу строків позовної давності з
огляду на таке.

В обґрунтування зазначеної заяви,
відповідач посилається на те, що
відповідно до ст. 786 ЦК України до вимог
про відшкодування збитків у зв'язку з
пошкодженням речі, яка була передана у
користування наймачеві, а також до
вимог про відшкодування витрат на
поліпшення речі застосовується
позовна давність в один рік. Перебіг
позовної давності щодо вимог
наймодавця починається з моменту
повернення речі наймачем, а щодо вимог
наймача - з моменту припинення договору
найму.

Проте, ФОП ОСОБА_2 звернувся з позовною
заявою про відшкодування шкоди,
заподіяної діями відповідача щодо
вчинення недійсного правочину. А тому,
суд вважає, що до даних вимог
застосовується загальна позовна
давність тривалістю у три роки.

Так, оскільки рішення господарського
суду Рівненської області від 19.02.2009
року, яким визнано Договір оренди
недійсним набрало законної сили з
08.12.2009 року, тобто з дати ухвалення
постанови Львівського апеляційного
господарського суду, а отже відповідно,
перебіг позовної давності почався з
08.12.2009 року та закінчився 08.12.2012 року.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП
ОСОБА_2 звернувся з даним позовом до
господарського суду 07.08.2012 року, тобто в
межах строку позовної давності, що
підтверджується штемпелем на конверті
(т. 1, а.с. 68).

Таким чином, враховуючи вищевказане в
сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Рівненській області в частині
відшкодування невід'ємних поліпшень в
якості збитків в розмірі 41 720,00 коп. є
обґрунтованими та доведеними, що
підтверджується матеріалами справи, а
тому підлягають в цій частині до
задоволення. А позовні вимоги в частині
відшкодування невід'ємних поліпшень в
якості збитків в розмірі 27 789,88 грн.,
орендної плати в розмірі 13 983,59 грн. та
3% річних в сумі 10 589,76 грн. є
безпідставними, а тому не підлягають до
задоволення.

Що стосується судових витрат, суд
зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 та ч. 5 ст. 49 ГПК
України судовий збір покладається у
спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав - на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Суми, які
підлягають сплаті за провдення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Позивачем при поданні позову сплачено 4
036,00 грн. судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України розмір
судового збору, порядок його сплати,
повернення і звільнення від сплати
встановлюються законом.

Статтею 7 Закону України "Про судовий
збір" передбачено порядок повернення
судового збору. Відповідно до пункту 1
вказаної статті сплачена сума судового
збору повертається за ухвалою суду в
разі, зокрема зменшення розміру
позовних вимог.

Таким чином фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_2 слід повернути 2 154 грн. 34 коп.
судового збору, у зв'язку зі зменшенням
розміру позовних вимог.

На відповідача покладаються витрати по
сплаті судового збору пропорційно
задоволеним позовним вимогам в сумі 834
грн. 40 коп.

Крім того, відповідач, в якості доказу
оплати за проведення судової
експертизи у даній справі, надано копію
квитанції №132 від 08.08.2013 року на суму 4 773
грн. 60 коп. (том 2, а.с. 156).

Враховуючи наведене, так як позовні
вимоги задоволено частково, сума яка
сплачена відповідачем за провдення
судової експертизи покладається на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Тому на ФОП
ОСОБА_2 покладаються витрати за
проведення судової експертизи в сумі 2
116 грн. 80 коп.

Виходячи з викладеного та керуючись
ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Регіонального відділення
Фонду державного майна України в
Рівненській області (м. Рівне, вул. 16
липня, 77, ) на користь
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
(АДРЕСА_2 ідентифікаційний код НОМЕР_1) 41
720 (сорок одну тисячу сімсот двадцять)
грн. 00 коп. та 834 (вісімсот тридцять
чотири) грн. 40 коп. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4.Ухвалою суду повернути фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_2 (АДРЕСА_2
ідентифікаційний код НОМЕР_1) 2 154 (дві
тисячі сто п'ятдесят чотири) грн. 34 коп.
судового збору.

5. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_2 ідентифікаційний код
НОМЕР_1) на користь Регіонального
відділення Фонду державного майна
України в Рівненській області (м. Рівне,
вул. 16 липня, 77, ) 2 116 (дві
тисячі сто шістнадцять) грн. 80 коп.
витрат за проведення судової
експертизи.

6. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено "14" березня 2014
року.

Головуючий суддя
Пашкевич І.О.

Судді:
Бережнюк В.В.

Кочергіна В.О.