Господарський суд Чернігівської
========================================================================
========================================================================
РІШЕННЯ

від 04 березня 2014 року
по справі №927/129/14

Господарським судом Чернігівської
області у складі судді Т.Г. Оленич

розглянуто у відкритому судовому
засіданні справу №927/129/14

за позовом: Чернігівського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України,
просп. Миру, 49-а, м. Чернігів, 14005

до відповідача: фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про стягнення 5015грн. штрафу та 5015грн.
пені

за участю представників сторін

від позивача: Полякової О.П. -
завідувача юридичного сектору,
довіреність №01-14/1462 від 17.04.2013

від відповідача: не з'явився

В судовому засіданні на підставі ч.2
ст.85 Господарського процесуального
кодексу України оголошені вступна та
резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про стягнення з
відповідача 5015грн. штрафу за порушення
законодавства про захист від
недобросовісної конкуренції,
накладеного рішенням №75-рш від 22.03.2013
адміністративної колегії
Чернігівського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України у
справі №02-05/75-2012 та 5015грн. пені за
прострочення сплати штрафу.

Відповідач письмового відзиву на позов
не надіслав. В силу ст.75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглядається за наявними у ній
матеріалами.

В судовому засіданні, яке відбулось
04.03.2014, про що складено протокол,
прийняв участь повноважний
представник позивача.

Відповідач був належним чином
повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи, що підтверджується
наявним в матеріалах справи
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення
адресату, проте особисто або через
уповноваженого представника участі в
засіданні господарського суду не
прийняв. Про поважність причин неявки
суд не повідомлено. Клопотань, заяв
процесуального характеру на час
слухання справи від відповідача не
надходило.

Враховуючи, що явка відповідача або
його представника не визнавалась
господарським судом обов'язковою, тому
відповідно до ст.22 Господарського
процесуального кодексу України участь
в господарських засіданнях є правом
сторони, яке вона реалізовує на власний
розсуд та яким відповідач не
скористався. До того ж, присутній в
судовому засіданні представник
позивача вважає можливим розгляд
справи у відсутності відповідача.

Приймаючи до уваги вищевикладене,
враховуючи, що неявка відповідача не
перешкоджає розгляду справи, з метою
уникнення затягування вирішення спору,
суд приходить до висновку про
можливість здійснення розгляду справи
за відсутності відповідача в засіданні
господарського суду за наявними у
справі матеріалами.

Клопотання позивача про відмову від
здійснення фіксації судового
засідання технічними засобами судом
задоволено. Засідання господарського
суду по розгляду даної справи
проведено без фіксації технічними
засобами. Хід судового процесу
відображено у протоколі судового
засідання.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши в ході розгляду справи по
суті пояснення та доводи представника
позивача, з'ясувавши обставини справи,
що мають значення для вирішення спору,
перевіривши їх наданими доказами, суд
ВСТАНОВИВ:

22 березня 2013 року адміністративною
колегією Чернігівського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України по
справі №02-05/75-2012 винесено рішення №75-рш
(а.с.10-11), яким визнано дії фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідача у
справі) щодо здійснення перевезень
пасажирів 03.07.2012 на маршруті
Ріпки-Чернігів для власних потреб без
дотримання вимог ст.39 Закону України
«Про автомобільний транспорт», що
підтверджено постановою
територіального управління головної
державної інспекції на автомобільному
транспорті у Чернігівській області
№149491 від 18.07.2012, порушенням,
передбаченим ст.15 Закону України «Про
захист від недобросовісної
конкуренції», а саме: досягнення
неправомірних переваг у конкуренції
відносно інших суб'єктів
господарювання, які діють на ринку
автомобільних пасажирських
перевезень, шляхом порушення чинного
законодавства, яке підтверджено
рішенням державного органу, наділеного
відповідною компетенцією, тобто
Інспекцією. Крім того, вищевказаним
рішенням відповідно до ст.21 Закону
України «Про захист від
недобросовісної конкуренції» на ФОП
ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 5015грн.

Як свідчить повідомлення про вручення
поштового відправлення адресату (а.с.13)
рішення разом із супровідним листом
№02-1/1221 від 02.04.2013 (а.с.12), в якому
містилися реквізити для перерахування
штрафу за порушення законодавства про
захист від недобросовісної
конкуренції, отримано відповідачем
08.04.2013.

В силу ч.1 ст.60 Закону України «Про
захист економічної конкуренції»
заявник, відповідач, третя особа мають
право оскаржити рішення органів
Антимонопольного комітету України
повністю або частково до
господарського суду у двомісячний
строк з дня одержання рішення. Цей
строк не може бути відновлено.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем рішення №75-рш від 22.03.2013
адміністративної колегії
Чернігівського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України по
справі №02-05/75-2012 було оскаржено до
господарського суду.

11 червня 2013 року господарським судом
Чернігівської області порушено
провадження у справі №927/725/13 за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Чернігівського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України про
скасування рішення (ухвала - а.с.15).

25 липня 2013 року за результатами
розгляду справи №927/725/13 господарським
судом винесено рішення (а.с.16-18), яким в
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Як вбачається з матеріалів справи,
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 на
вищевказане рішення місцевого
господарського суду подано апеляційну
скаргу, яка ухвалою від 28.08.2013 (а.с.19)
прийнята Київським апеляційним
господарським судом до провадження.

За наслідками апеляційного розгляду
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 21.11.2013 (а.с.20-24)
рішення господарського суду
Чернігівської області від 25.07.2013 по
справі №927/725/13 залишено без змін.

Інших судових рішень, які б приймались
в межах розгляду спору про визнання
недійсним або скасування рішення
адміністративної колегії
Чернігівського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
№75-рш від 22.03.2013 по справі №02-05/75-2012 «Про
порушення законодавства про захист від
недобросовісної конкуренції та
накладення штрафу» сторонами в ході
розгляду даної справи не надано.

Відповідно до ч.5 ст.85 Господарського
процесуального кодексу України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

За змістом ч.3 ст.105 Господарського
процесуального кодексу України
постанова апеляційної інстанції
набирає законної сили з дня її
прийняття.

З огляду на вищевикладене, суд
приходить до висновку, що рішення
господарського суду Чернігівської
області від 25.07.2013 по справі №927/725/13,
яким відмовлено у задоволенні позову
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
скасування рішення №75-рш від 22.03.2013
адміністративної колегії
Чернігівського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України по
справі №02-05/75-2012, набрало законної сили
21 листопада 2013 року.

Згідно із ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Разом з тим, статтею 35 Господарського
процесуального кодексу України
визначено підстави, за яких учасники
судового процесу звільняються від
обов'язку доказування. Зокрема,
відповідно до частини 2 вищеназваної
статті Господарського процесуального
кодексу України факти, встановлені
рішенням господарського суду (іншого
органу, який вирішує господарські
спори), за винятком встановлених
рішенням третейського суду, під час
розгляду однієї справи, не доводяться
знову при вирішенні інших спорів, в
яких беруть участь ті самі сторони.

При цьому в абз.1 підп.2.6. п.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»
зазначено, що не потребують
доказування преюдиціальні факти,
тобто встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори) у
процесі розгляду іншої справи, в якій
беруть участь ті самі сторони, в тому
числі і в тих випадках, коли в іншому
спорі сторони мали інший процесуальний
статус (наприклад, позивач у даній
справі був відповідачем в іншій, а
відповідач у даній справі - позивачем в
іншій).

Враховуючи, що у справі №927/725/13 та у
даній справі приймають участь ті ж самі
сторони, факти встановлені в рішенні
від 25.07.2013 по справі №927/725/13 є
преюдиціальними, а тому питання
правомірності винесення
адміністративною колегією
Чернігівського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
рішення №75-рш від 22.03.2013 у справі
№02-05/75-2012, відповідності його вимогам
чинного законодавства в межах даної
справи не потребують доказування.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що вищевказане рішення органу
Антимонопольного комітету України на
моменту винесення даного рішення є
чинним та в силу ч.2 ст.56 Закону України
«Про захист економічної конкуренції» є
обов'язковим до виконання.

В силу ч.3 ст.56 Закону України «Про
захист економічної конкуренції» особа,
на яку накладено штраф за рішенням
органу Антимонопольного комітету
України, сплачує його у двомісячний
строк з дня одержання рішення про
накладення штрафу.

Аналогічний строк сплати штрафу,
встановлений і в рішенні №75-рш від
22.03.2013 адміністративної колегії
Чернігівського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України по
справі №02-05/75-2012.

Відповідно до ст.ст.251, 252 Цивільного
кодексу України строком є певний
період у часі, зі спливом якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення. Строк може бути визначений
актами цивільного законодавства,
правочином або рішенням суду. Строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами.

Згідно із ст.253, ч.ч.3, 5 ст.254 Цивільного
кодексу України перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок. Строк, що визначений місяцями,
спливає у відповідне число останнього
місяця строку. Якщо останній день
строку припадає на вихідний, святковий
або інший неробочий день, що визначений
відповідно до закону у місці вчинення
певної дії, днем закінчення строку є
перший за ним робочий день.

Оскільки, як встановлено судом вище,
рішення №75-рш від 22.03.2013
адміністративної колегії
Чернігівського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України по
справі №02-05/75-2012 отримано відповідачем
08.04.2013, він мав сплатити накладений на
нього цим рішенням штраф у розмірі
5015грн. до 10 червня 2013 року включно,
оскільки останній день строку 09.06.2013
припадає на вихідний день (неділю).

Відповідно до ч.1 ст.32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

В силу до ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

В ході розгляду справи відповідач
доказів сплати штрафу у добровільному
порядку суду не надав.

Відповідно до ч.7 ст.56 Закону України
«Про захист економічної конкуренції» у
разі несплати штрафу у строки,
передбачені рішенням, органи
Антимонопольного комітету України
стягують штраф в судовому порядку. За
змістом ч.9 вищеназваної статті Закону
сума стягнутого штрафу зараховується
до державного бюджету.

Враховуючи, що відповідач на момент
винесення даного рішення не надав суду
доказів сплати штрафу у добровільному
порядку, суд приходить до висновку, що
вимога позивача є правомірною та
задовольняється судом в повному
обсязі, у зв'язку з чим з відповідача в
доход Державного бюджету України
підлягає стягненню 5015грн. штрафу.

З посиланням на ч.5 ст.56 Закону України
«Про захист економічної конкуренції»
позивач просить також стягнути з
відповідача 5015грн. пені за
прострочення сплати штрафу.

Згідно із ч.5 ст.56 Закону України «Про
захист економічної конкуренції» за
кожен день прострочення сплати штрафу
стягується пеня у розмірі півтора
відсотка від суми штрафу. Розмір пені
не може перевищувати розміру штрафу,
накладеного відповідним рішенням
органу Антимонопольного комітету
України. Нарахування пені зупиняється
на час розгляду чи перегляду
господарським судом: справи про
визнання недійсним рішення органу
Антимонопольного комітету України про
накладення штрафу; відповідного
рішення (постанови) господарського
суду.

При цьому, як зазначено в підп.20.2. п.20
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №15 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування конкурентного
законодавства», абзацами третім -
п'ятим частини п'ятої статті 56 Закону
України «Про захист економічної
конкуренції» передбачено зупинення
нарахування пені на час розгляду чи
перегляду господарським судом: справи
про визнання недійсним рішення органу
Антимонопольного комітету України про
накладення штрафу; відповідного
рішення (постанови) господарського
суду. Отже, тривалість такого зупинення
визначається виключно періодом часу,
протягом якого фактично здійснювався
зазначений розгляд чи перегляд
(наприклад, у суді першої інстанції -
від дня порушення провадження у справі
до дня прийняття рішення в ній; у судах
апеляційної та касаційної інстанцій -
від дня прийняття апеляційної чи
касаційної скарги до дня прийняття
постанови), і в цей період не
включається час знаходження
матеріалів справи у суді, коли згадані
розгляд чи перегляд не здійснювалися.

Перевіривши правильність обчислення
позивачем пені судом встановлено, що
ним враховано вимоги чинного
законодавства та не здійснено
(зупинено) нарахування пені на час
розгляду судами першої та апеляційної
інстанції господарської справи №927/725/13
за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Чернігівського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України про
скасування рішення №75-рш від 22.03.2013 у
справі №02-05/75-2012. Також позивачем
враховано приписи чинного
законодавства щодо граничного розміру
пені та заявлено до стягнення пеню у
розмірі, що не перевищує розміру
накладеного штрафу, незважаючи на те,
що за вказаний позивачем у розрахунку
період розмір пені фактично становить
7672грн.95коп.

Відповідно до ч.9 ст.56 Закону України
«Про захист економічної конкуренції»
сума стягнутої пені зараховується до
державного бюджету.

Оскільки матеріалами справи
підтверджується факт прострочення
сплати відповідачем накладеного на
нього за порушення законодавства про
захист від недобросовісної
конкуренції штрафу, розрахунок пені
відповідає вимогам чинного
законодавства та фактичним обставинам
справи, а тому вимоги позивача про
стягнення з відповідача в доход
державного бюджету 5015грн. пені за
прострочення сплати штрафу є
правомірною і задовольняється судом в
повному обсязі.

З огляду на вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги є правомірними та
обґрунтованими, а тому підлягають
задоволенню в повному обсязі і з
відповідача в доход державного бюджету
підлягає стягненню 5015грн. штрафу за
порушення законодавства про захист від
недобросовісної конкуренції та 5015грн.
пені за прострочення сплати штрафу.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України
«Про судовий збір» за подання до суду
позовної заяви справляється судовий
збір.

За змістом ч.3 ст.49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір, від сплати якого позивач
у встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.

Згідно із ч.1 ст.4 вказаного Закону
судовий збір справляється у
відповідному розмірі від мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі,
встановленої законом на 1 січня
календарного року, в якому відповідна
заява або скарга подається до суду, - у
відсотковому співвідношенні до ціни
позову та у фіксованому розмірі.

З огляду на предмет позову, дана
позовна заява носить майновий
характер, оскільки стосується
стягнення грошових коштів.

За змістом ч.2 ст.4 Закону України «Про
судовий збір» за подання до
господарського суду позовної заяви
майнового характеру справляється
судовий збір у розмірі 2% ціни позову,
але не менше 1,5 розмірів мінімальної
заробітної плати та не більше 60
розмірів мінімальної заробітної плати.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік» установлено у 2014
році мінімальну заробітну плату у
місячному розмірі з 1 січня - 1218 гривень.

Враховуючи, що сума в 2% ціни позову є
меншою, а ніж мінімальний розмір
судового збору, за даним позовом
підлягав сплаті мінімальний розмір
судового збору, який становить 1827грн.
(1218грн. (мінімальний розмір заробітної
плати станом на 01.01.2014)х 1,5)).

З огляду на вищевикладене, враховуючи,
що відповідачем не надано суду доказів
належності до категорії суб'єктів, які
звільняються від сплати судового
збору, а тому з відповідача також
підлягає стягненню в доход Державного
бюджету України 1827грн. судового збору.

Керуючись Законом України «Про захист
економічної конкуренції», ст.ст.251, 252,
253, 254 Цивільного кодексу України,
Законом України «Про судовий збір»,
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік», ст.ст.22, 32, 33, 35, 49, 75,
82-85, 105 Господарського процесуального
кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (індивідуальний
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, р/р
НОМЕР_2, НОМЕР_3 в ЧОД АТ «Райффайзен
Банк Аваль» м. Чернігів, МФО 353348) в доход
Державного бюджету України (одержувач -
УК в м. Чернігові/21081100, код ЄДРПОУ
одержувача 38054398, р/р 0002 в ГУДКСУ у
Чернігівській області , МФО 853592, код
платежу (КБКД) 21081100) 5015грн. штрафу за
порушення законодавства про захист від
недобросовісної конкуренції та 5015грн.
пені за прострочення сплати штрафу.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (індивідуальний
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, р/р
НОМЕР_2, НОМЕР_3 в ЧОД АТ «Райффайзен
Банк Аваль» м. Чернігів, МФО 353348) в доход
Державного бюджету України (рахунок
3002 в ГУДКСУ у Чернігівській
області, МФО 853592, отримувач: УК у
м.Чернігові/м.Чернігів/22030001, , код бюджетної класифікації
доходів 22030001, призначення платежу:
«судовий збір, код 03500068 (код ГСЧО) пункт
2») 1827грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення підписано 06 березня 2014
року.

Суддя
Т.Г. Оленич