СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року Справа № 901/3784/13

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді
Сотула В.В.,

суддів
Голика В.С.,

Черткової І.В.,

за участю представників сторін:

позивача, ОСОБА_2, договір № б/н, від 11
листопада 2013 року, товариство з
обмеженою відповідальністю "Маком+"

відповідача, не з'явився, фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 розглянувши
апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Маком+" на
рішення господарського суду
Автономної Республіки Крим (суддя Янюк
О.С.) від 28 січня 2014 року у
справі №901/3784/13

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Маком+" (вул. Маршала
Малиновського, 34,Київ 210,04210)

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
(АДРЕСА_1)

про розірвання договору та стягнення
грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Автономної Республіки Крим від 28 січня
2014 року у справі № 901/3784/13 позов
товариства з обмеженою
відповідальністю „Маком+" до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 про розірвання
договору та стягнення грошових коштів
у розмірі 55000,00 грн. задоволено
частково.

Розірвано договір поставки
товару від 17 липня 2013 року № 01/7,
укладений між товариством з обмеженою
відповідальністю "Маком+" та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3.

В іншій частині позову
відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано посиланням на норми
цивільного законодавства, що регулюють
укладання/розірвання договорів та
виконання зобов'язань, що виникають з
цих договорів. Відхилення позовних
вимог в частині стягнення суми
передоплати за договором про поставку
товарів суд першої інстанції мотивував
недоведеністю з боку позивача цих
вимог.

Не погодившись із зазначеним
рішенням, товариство з обмеженою
відповідальністю "Маком+" звернулося до
Севастопольського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить змінити
зазначене рішення суду першої
інстанції, яким задовольнити позов у
повному обсязі.

В апеляційної скарзі заявник
наполягає на тому, що при прийнятті
оскаржуваного рішення мало місце
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи.

Так, заявник апеляційної скарги
вважає, що висновок судової
почеркознавчої експертизи, у випадку
призначення її судом першої інстанції,
мав бути доказом доводів позивача про
отримання суми грошових коштів саме
відповідачем. Однак, почеркознавча
експертиза призначена не була. Також,
скаржник звертає увагу апеляційного
господарського суду на ненадання
місцевим господарським судом оцінки
письмовим поясненням працівника
товариства з обмеженою
відповідальністю "Маком+" ОСОБА_5, яка
підтвердила факт поставки товару
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 на
склад позивача. Крім того, позивач
заперечує проти відхилення судом
позовних вимог про відшкодування
витрат на правову допомогу,
посилаючись на наявність укладеного
між позивачем та адвокатом
відповідного договору.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного господарського суду від 27
лютого 2014 року скаргу прийнято до
провадження та призначено до розгляду
на 11 березня 2014 року у складі судової
колегії: Сотула В.В., Плут В.М., Черткова
І.В.

Розпорядженням секретаря судової
палати Севастопольського апеляційного
господарського суду від 11 березня 2014
року у зв`язку з відпусткою судді Плута
В.М. здійснено його заміну на суддю
Голика В.С. (а.с. 127).

У судове засідання відповідач явку
уповноваженого представника не
забезпечив, про дату, час і місце
судового засідання був повідомлений
належним чином.

До початку судового засідання від
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
надійшла телеграма за вх. № 3860 від 11
березня 2014 року з проханням відкласти
розгляд скарги у зв'язку з зайнятістю
представника відповідача в іншому
судовому засіданні (а.с. 128).

З цього приводу судова колегія
зазначає наступне.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами. Оскільки явка
в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Суд вважає, що зайнятість представника
відповідача не є поважною причиною
нез'явлення відповідача в судове
засідання. Також, відповідач не
обмежений в праві з'явитися до суду
особисто чи уповноважити на
представництво його інтересів в суді
іншу особу.

Крім того, відповідачем не надано
відповідних доказів зайнятості його
представника в іншому суді.

Враховуючи, що відповідно до частини
другої статті 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі,
судова колегія визнала можливим
розглянути скаргу за відсутності
відповідача, що не з'явився.

При повторному розгляді справи в
порядку статті 101 Господарського
процесуального кодексу України судова
колегія встановила наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Маком+" звернулося
до місцевого господарського суду з
приводу невиконання суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою-підприємецем ОСОБА_3 (далі - ФОП
ОСОБА_3) умов договору поставки товару
від 17 липня 2013 року №01/07 .

До суду позивач надав договір
підписаний та скріплений печатками
сторін - ФОП ОСОБА_3 (постачальник) з
одного боку та товариством з обмеженою
відповідальністю „Маком+" (покупець) з
другого боку.

Згідно з умовами вказаного договору
поставки (далі - договір, а.с.13),
постачальник зобов'язується поставити
на умовах цього договору лампи та
світильники, іменовані надалі - товар, а
покупець зобов'язується прийняти товар
(пункт 1.1. договору).

Відповідно до пункт 1.2. договору
найменування продукції, асортимент,
кількість, ціна за одиницю, загальна
вартість продукції зазначаються у
рахунках на товарних накладних, які є
невід'ємною частиною цього договору.

Перехід права власності на товар
здійснюється у момент отримання товару
покупцем від постачальника шляхом
підписання видаткових накладних (пункт
3.3. договору).

Порядок розрахунків між сторонами
врегульовано розділом 4 договору. Так,
покупець зобов'язується внести
передоплату за товар у розмірі 50%
шляхом перерахування грошових коштів
на розрахунковий рахунок
постачальника. Остаточна оплата
здійснюється покупцем в момент
отримання товару. Датою оплати
вважається дата перерахування грошей
покупця на поточний рахунок
постачальника.

Договір набирає законної сили з
моменту підписання його сторонами та
діє до повного виконання сторонами
своїх зобов'язань (пункт 6.1. договору).

У матеріалах справи наявний
рахунок-фактура від 17 липня 2013 року
№ на суму 111205,74 грн., який
виписаний відповідачем, що
підтверджується відповідним підписом
та печаткою останнього (а.с.14).

На рахунку-фактурі міститься напис
«получил залог 55 000 (пятьдесят пять
тисяч гривен) 17.07.2013».

До матеріалів справи позивачем надані
копії листів до відповідача з вимогою
повернути попередню оплату за
договором у розмірі 55000,00 грн., через те,
що поставлений товар не задовольняє
покупця за формою, розмірами, кольором,
викликає сумнів щодо якості та взагалі
не має гарантійних документів та
сертифікатів відповідності, що
позбавило покупця можливості
порівняти якість товару з технічними
вимогами до нього державних стандартів
України. Також, товариство з обмеженою
відповідальністю „Маком+" повідомило
постачальника про розірвання договору
шляхом укладання додаткової угоди №1
до договору (а.с.15-16, 54).

Листом від 30 серпня 2013 року відповідач
проінформував позивача про те, що
надіслана ним у липні 2013 року
пропозиція про укладення договору
поставки товару, з боку позивача не
була акцептована, оскільки йому не
повернено примірник договору, що
підтверджувало б прийняття пропозиції.
А отже, договір, який позивач просить
розірвати, є неукладеним (а.с.27-28).

Наведене стало підставою для звернення
позивача до суду із даним позовом.

Перевіривши матеріали справи,
вислухавши пояснення представника
позивача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права і відповідність
висновків суду обставинам справи,
судова колегія вважає апеляційну
скаргу такою, що задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України (частина перша статті 175
Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та статтею 174
Господарського кодексу України,
зокрема, з договорів та інших
правочинів (угод).

Правовідносини сторін у даному спорі
виникли з договору поставки від 17 липня
2013 року №01/07.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (частина друга статті
712 ЦК України).

Втім, відповідач заперечує проти факту
укладання даного договору через те, що
не отримував від товариства з
обмеженою відповідальністю „Маком+"
підтвердження прийняття його
пропозиції укласти договір (акцепт
оферти).

З цього приводу судова колегія вважає
зазначити наступне.

В матеріалах справи наявна завірена
копія договору поставки товару від
17 липня 2013 року №01/07 (оригінал
договору був досліджений судом
апеляційної інстанції у судовому
засіданні). Договір підписаний обома
сторонами та скріплений їх печатками.

Підписання товариством з обмеженою
відповідальністю „Маком+"
запропонованого ФОП ОСОБА_3 договору
свідчить про повну і безумовну
відповідь особи, якій адресована
пропозиція укласти договір, про її
прийняття (акцепт) (частина перша
статті 642 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 641
Цивільного кодексу України пропозиція
укласти договір має містити істотні
умови договору і виражати намір особи,
яка її зробила, вважати себе
зобов'язаною у разі її прийняття.

Договір від 17 липня 2013 року №01/07
містить всі істотні умови, а отже,
відповідає приписам частини першої
статті 638 Цивільного кодексу України
про те, що договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.

Правом відкликати пропозицію укласти
договір до моменту або в момент її
одержання адресатом, передбаченим
частиною третьою статті 641 Цивільного
кодексу України, ФОП ОСОБА_3 не
скористався. Доказів протилежного суду
не надано.

До того ж, згідно з частиною третьою
статті 639 Цивільного кодексу України
якщо сторони домовились укласти у
письмовій формі договір, щодо якого
законом не встановлена письмова форма,
такий договір є укладеним з моменту
його підписання сторонами.

Аналогічна умова встановлена й у
пункті 6.1. договору.

Отже, спірний договір є укладеним та
обов'язковим до виконання в силу статті
629 Цивільного кодексу України.

Таким чином, доводи відповідача про
неукладання договору слід визнати не
необґрунтованими і не заснованими на
нормах чинного законодавства.

У позовній заяві товариство з
обмеженою відповідальністю „Маком+"
просить розірвати договір від 17 липня
2013 року №01/07.

Відповідно до частин першої та другої
статті 651 Цивільного кодексу України
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Однак, в матеріалах справи відсутні
будь-які документи, які б свідчили про
поставку товару ФОП ОСОБА_3 товариству
з обмеженою відповідальністю „Маком+"
за договором від 17 липня 2013 року №01/07.

А тому, судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
відсутність факту поставки ФОП ОСОБА_3
товару за договором свідчить про
істотне порушення ним умов договору,
що є підставою для розірвання
останнього відповідно до частин першої
та другої статті 651 Цивільного кодексу
України.

Твердження позивача про те, що
поставлений ФОП ОСОБА_3 неякісний товар
знаходиться на складі товариства з
обмеженою відповідальністю „Маком+" є
безпідставним, оскільки цей факт
документально не підтверджений.

Письмові пояснення працівника
товариства з обмеженою
відповідальністю „Маком+" ОСОБА_5, які
містять інформацію про знаходження
товару на складі покупця, суд не
приймає в якості доказу поставки
товару з огляду на приписи статті 34
Господарського процесуального кодексу
України, з якої вбачається, що
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Щодо вимоги позивача про повернення
відповідачем передоплати у розмірі
55000,00 грн. за договором судова колегія
зазначає наступне.

Так, позивач вказує, що передоплата за
договором була здійснена ним у розмірі
55000,00 грн., що дорівнює 50 % від вартості
товару, відповідає умовам пункту 4.1.
договору та підтверджується
відповідною відміткою на
рахунку-фактурі від 17 липня 2013 року
№ , а саме надписом: „получил
залог 55000 (пятьдесят пять тысяч грн.)
17.07.2013."

Зі змісту даного надпису не вбачається
призначення оплати, що позбавляє
можливості суд встановити що зазначена
сума є передоплатою саме за договором
від 17 липня 2013 року №01/07.

Судова колегія зазначає, що встановити
факт оплати за договором можливо лише
на підставі первинних документів, які
фіксують факти здійснення
господарської операції.

Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції
(стаття 9 Закону України „Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні").

В матеріалах справи відсутні первинні
документи, які б підтверджували
здійснення господарської операції з
оплати 50% вартості товару за договором.

Наявний в матеріалах справи видатковий
касовий ордер від 17 липня 2013 року
(а.с. 48), згідно якого директору
товариству з обмеженою
відповідальністю „Маком+" Кускову О.В.
видані 55000,00 грн., суд не приймає в
якості належного та допустимого доказу
проведення господарської операції з
оплати ФОП ОСОБА_3 50% вартості товару,
оскільки з вказаного документу не
вбачається призначення платежу, а,
отже, неможливо встановити, що вказана
сума видана Кускову О.В. саме на оплату
за договором.

Відповідно до статей 33-34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивачем не доведено його права на
повернення суми передоплати за
договором, зокрема, не доведено того, що
зазначена сума є передоплатою саме за
договором та сплачена ФОП ОСОБА_3 на
виконання цього договору.

Отже, судом першої інстанції
правомірно відмовлено позивачу в
задоволенні його позовних вимог в
частині стягнення з ФОП ОСОБА_3 55000,00
грн.

Також, судова колегія погоджується з
висновком місцевого господарського
суду щодо відхилення заявлених
стороною клопотань про призначення
почеркознавчої та економічної
експертиз.

Відмовляючи у задоволенні заявлених
клопотань, суд першої інстанції
керувався нормами статті 41
Господарського процесуального кодексу
України та пунктом 2 постанови пленуму
Вищого господарського суду України
„Про деякі питання практики
призначення судової експертизи" від 23
березня 2012 року №4.

Так, місцевий господарський суд дійшов
вірного висновку що обставини, які
будуть встановлені відповідними
експертами не матимуть суттєвого
значення для розгляду даного спору, а
лише призведе до затягування судового
процесу.

Судова колегія зазначає, що проведення
економічної експертизи вимагає
надання експерту первинних
бухгалтерських документів, які б
підтверджували здійснення
господарської операції між сторонами
договору. В матеріалах справи відсутні
вказані документи; більш того,
позивачем не спростовується, що оплата
за договором здійснювалась готівкою.
За відсутністю повного обсягу
документів бухгалтерського обліку та
звітності з боку обох контрагентів за
договором висновок експерта не матиме
ознак належного та допустимого доказу
у справі.

З огляду на те, що в матеріалах справи є
заява-повідомлення товариства з
обмеженою відповідальністю „Маком+"
про кримінальне правопорушення до
Київського районного відділу
Сімферопольського міського управління
ГУМВС України в Автономній Республіці
Крим (а.с. 52-53), суд вважає, що
почеркознавча експертиза може бути
призначена у межах відповідного
кримінального провадження.
Встановлення за результатами
почеркознавчої експертизи особи, яка
зробила надпис на рахунку-фактурі про
отримання грошових коштів може бути
підставою для звернення позивача до
суду загальної юрисдикції з вимогою
про стягнення суми у розмірі 55000,00 грн.

Водночас, судова колегія вважає
помилковим застосуванням місцевим
господарським судом до правовідносин
сторін щодо повернення суми
передоплати приписів глави 83
Цивільного кодексу України.

Так, застосування статті 1212 Цивільного
кодексу України до даних правовідносин
можливо тільки у разі визнання
договору неукладеним, що не відповідає
встановленим судом першої інстанції
обставинам справи.

Втім, застосування до спірних
правовідносин вказаної норми не
призвело до прийняття судом
неправильного рішення у справі, а тому
таке порушення не є підставою для зміни
або скасування оскаржуваного судового
акта.

Щодо вимоги позивача про покладення на
відповідача витрат пов'язаних з
оплатою ним послуг адвоката у розмірі
4000,00 грн. судова колегія вважає її
такою, що не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Як встановлено судом, 11 листопада 2013
року між позивачем (клієнт) та
ОСОБА_2 (адвокат) укладено договір про
надання правової допомоги (а.с.
17-18).

Адвокат ОСОБА_2 брала участь у розгляді
справи у суді першої та апеляційної
інстанції.

Відповідно до статті 44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

За приписами пункту 6.3 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України „Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України" від 21
лютого 2013 року № 7 витрати позивачів та
відповідачів, пов'язані з оплатою ними
послуг адвокатів, адвокатських бюро,
колегій, фірм, контор та інших
адвокатських об'єднань з надання
правової допомоги щодо ведення справи
в господарському суді, розподіляються
між сторонами на загальних підставах,
визначених частиною п'ятою статті 49
Господарського процесуального кодексу
України. Відшкодування цих витрат
здійснюється господарським судом
шляхом зазначення про це у рішенні,
ухвалі, постанові за наявності
документального підтвердження витрат,
як-от угоди про надання послуг щодо
ведення справи у суді та/або належно
оформленої довіреності, виданої
стороною представникові її інтересів у
суді, платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригінала ордеру адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій. У разі неподання
відповідних документів у
господарського суду відсутні підстави
для покладення на іншу сторону
зазначених сум.

Суду не надані документи, які б
підтверджували фактичну сплату
відповідних послуг позивачем адвокату
(як-от платіжне доручення,
прибутково-касовий ордер або інший
документ), отже, у суду відсутні
підстави для задоволення вимог
позивача про покладення на відповідача
витрат, пов'язаних з оплатою
товариством з обмеженою
відповідальністю „Маком+" послуг
адвоката у розмірі 4000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія зазначає, що всім доказам, що
містяться у матеріалах справи, судом
першої інстанції надана правова
оцінка; яких-небудь нових доказів та
документів, що спростовують доводи
місцевого господарського суду, які
викладені в оскаржуваному рішенні,
суду апеляційної інстанції позивачем
не надано.

Доводи апеляційної скарги не
обґрунтовані та не підтверджені
належними та допустимими доказами в
порядку, встановленому статтями 33-34
Господарського процесуального кодексу
України.

Порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при розгляді справи, які призвели до
прийняття неправильного рішення чи
були б безумовною підставою для
скасування рішення, заявником скарги
не доведено та колегією суддів
апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 103 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право
залишити рішення місцевого
господарського суду без змін, а скаргу
без задоволення.

З огляду на викладене, судова колегія
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції є повністю обґрунтованим.
Підстав для скасування (зміни) рішення
місцевого господарського суду немає.

Керуючись статтями 101, 103 (пункт 1
частини першої), 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Маком+"
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста
Севастополя від 28 січня 2014 року у
справі № 901/3784/13 залишити без
змін.

Головуючий суддя
В.В.Сотула

Судді
В.С. Голик

І.В. Черткова

Розсилка:

1. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Маком+" (вул. Маршала
Малиновського, 34,Київ 210,04210)

2. Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
(АДРЕСА_1)