ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2014 р.
Справа № 914/4750/13

За позовом: Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1,

м. Львів

до відповідача: Управління комунальної
власності департаменту економічної
політики Львівської міської ради, м.
Львів

про: визнання договору оренди таким що
був продовжений,

Суддя Долінська О.З.

При секретарі Вашкевич Н.І.

За участю представників:

Позивача: ОСОБА_2 - дов. від 19.06.2013 р.,

відповідача: не з'явився.

Представникам сторін роз'яснено
права та обов'язки передбачені ст.ст. 20,
22 ГПК України. Заяв про відвід судді не
подавалось. Клопотань про технічну
фіксацію судового процесу не
поступало.

На розгляд господарського суду
Львівської області поступив позов
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Управління комунальної власності
департаменту економічної політики
Львівської міської ради про визнання
договору оренди таким що був
продовженим до 11.10.2017 р. Ухвалою від
23.12.2013 р. порушено провадження у справі,
розгляд справи призначено на 15.01.2014р.

Від позивача через канцелярію суду
05.02.2014 р. поступила заява у справі
№914/4750/13, в якій просить визнати договір
оренди нерухомого майна №Г-5656-7 від
11.10.2007 року, укладений між управлінням
комунальної власності департаменту
економічної політики Львівської
міської ради та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 продовженим
до 11 жовтня 2015 року.

13.02.2014 року від представника позивача
поступила заява про продовження строку
розгляду даної справи з 21.02.2014 року на 15
календарних днів, з метою надання
можливості позивачу подати додаткові
докази у справі. Ухвалою
господарського суду львівської
області від 13.02.2014 р. прийнято заяву
позивача (вх. №554/14 від 05.02.2014 р.) та
продовжено строк розгляду справи з
21.02.2014 р. на 15 календарних днів.

Рух справи відображено у відповідних
ухвалах суду, які містяться в
матеріалах справи.

В судове засідання 03.03.2014 р. представник
позивача з'явився, вимоги ухвали суду
не виконав. Просить позов задоволити з
врахуванням заяви вх. №554/14 від 05.02.2014 р.
про зменшення позовних вимог.

В судове засідання 03.03.2014 р. представник
відповідача не з'явився, незважаючи на
те, що належним чином був повідомлений
про час та місце розгляду справи судом,
причин неприбуття в судове засідання
не повідомив, вимоги ухвал суду не
виконав.

За таких обставин, суд вважає за
можливе розглянути справу за наявними
у ній матеріалами, відповідно до ст.75
Господарського процесуального кодексу
України.

В судовому засіданні 03.03.2014 р. судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Вислухавши пояснення представника
позивача, проаналізувавши матеріали
справи в їх сукупності, суд встановив
наступне.

11.10.2007 р. між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар) та
Управління комунальної власності
департаменту економічної політики
Львівської міської ради (орендодавець)
укладено договір оренди №Г-5656-7 (далі по
тексту - Договір) нерухомого майна
(будівель, спору, приміщень). Згідно із
п. 1. Договору, орендодавець на підставі
наказу управління комунальної
власності департаменту економічної
політики Львівської міської ради
передає, а орендар приймає в строкове
платне користування нерухоме майно, що
знаходиться на балансі ЛКП «Княже
місто» - надалі балансоутримувач.
Об'єктом оренди є нежитлове
приміщення, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, 6 загальною площею 14,5 м2, з
індексом 7, відповідно до даних, копії
поверхневого плану ввід 07.02.91 р.

Відповідно до п. 4.1. договору, термін
його дії встановлений на один рік з 11
жовтня 2007 року до 10 жовтня 2010 року.

У п.4.3 договору сторони передбачили, що
разі відсутності заяви однієї із
сторін про припинення або зміну умов
Договору оренди протягом одного місяця
після закінчення терміну дії договору
він вважається продовженим на той
самий термін і на тих самих умовах, які
передбачені даним договором.

У відповідності до п. 13.1. договору,
після закінчення строку дії договору
його продовження буде здійснюватись у
порядку, передбаченому ст.17 Закону
України „Про оренду державного та
комунального майна".

08.10.2013 р. позивач звернувся до
відповідача із заявою про продовження
строку дії даного договору на новий
термін.

26.11.2013 р. листом №2302-2489 відповідач у
відповідь на вказану заяву повідомив
позивача про те, що Договір оренди
№Г-5656-7 від 11.10.2007 р. на нежитлове
приміщення на вул.. Коцюбинського, 6
укладений терміном до 10.10.2010 р..
Оскільки договір оренди на момент
звернення (вхідний 2-20233 від 08.10.2013 р.)
припинив свою дію, управління
позбавлене можливості вирішити
питання по суті та повідомив в цьому ж
листі про необхідність вивільнення
приміщення протягом 15-ти днів та здачі
його по акту приймання - передачі ЛКП
«Княже місто».

Відповідно до Акту обстеження від
12.10.2013 р. про проведення обстеження,
складеного комісією працівників
балансоутримувача, орендоване
приміщення використовується орендарем
за цільовим призначенням.

У відзиві за вх. №1146/14 від 15.01.2014 р.
відповідач зазначає що Договір був
укладений на строк з 11.10.2007 р по 10.10.2010 р.
і відповідно до п. 4.3. даного Договору
пролонговувався на 2 роки 364 дні, тобто з
11.10.2010 р. по 10.10.2013 р. Відповідач вказує
та те, що 18.10.2013 р. за №2303-вих-3039 позивачу
направляв повідомлення про припинення
договірних стосунків у зв'язку із
закінченням терміну дії договору, в
порядку визначеному ст.. 764 ЦК України
та ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду
державного та комунального майна», де
містилась вказівка протягом 15 днів
повернути об'єкт оренди
балансоутримувачу згідно з актом
приймання - передачі та погасити наявну
заборгованість зі сплати орендної
плати за користування приміщеннями. До
відзиву відповідач додав копію такого
повідомлення. Відповідача
неодноразово зобов'язувалось ухвалами
суду надати докази такої відправки
повідомлення від 18.10.2013 р. за №2302-вих-3039
в адресу позивача (ОСОБА_1), однак
відповідач таких доказів не надав і в
судові засідання не з'являвся.

Оцінивши подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Правовідносини, що стосуються оренди
комунального майна, до якого
відноситься об'єкт оренди за договором
оренди від 11.10.2007 р., врегульовані
Законом України „Про оренду
державного та комунального майна",
Цивільним кодексом України та
Господарським кодексом України.

Відповідно до пункту 6 статті 283
Господарського кодексу України, до
відносин оренди застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом.

Згідно приписів ст. 2 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна", орендою є засноване на договорі
строкове платне користування майном,
необхідним орендареві для здійснення
підприємницької та іншої діяльності.

Положенням ч. 2 ст. 291 Господарського
кодексу України передбачено, що
договір оренди припиняється у разі
закінчення строку, на який його було
укладено. Аналогічну норму містить ч. 2
ст. 26 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна".

Статтею 17 вказаного Закону унормовано,
що у разі відсутності заяви однієї із
сторін про припинення або зміну умов
договору оренди упродовж одного місяця
після закінчення терміну дії договору,
він вважається продовженим на той
самий термін і на тих самих умовах, які
були передбачені договором. Дана норма
кореспондує з приписами статті 764
Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 4.1. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013 р. № 12 «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про оренду (найм) майна»
зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України,
частини другої статті 291 ГК України,
частини другої статті 17 та частини
другої статті 26 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» вбачається, що після закінчення
строку договору оренди він може бути
продовжений на такий самий строк, на
який цей договір укладався, за умови,
якщо проти цього не заперечує
орендодавець. Оскільки зазначеними
нормами визначено умови, за яких
договір оренди вважається
пролонгованим на строк, який був раніше
встановлений, і на тих самих умовах, що
були передбачені договором, то для
продовження дії договору не
вимагається обов'язкового укладення
нового договору або внесення змін до
нього.

Пунктом 5 Прикінцевих положень
ЗаконуУкраїни «Про внесення змін до
деяких законів України щодо спрощення
умов ведення бізнесу в Україні»
встановлено, що термін договорів
оренди державного та комунального
майна для суб'єктів малого
підприємництва, укладених до набрання
чинності цим Законом, вважати
продовженим до п'яти років з дня
укладення, якщо орендар не пропонує
менший термін.

Також Законом України «Про внесення
змін до деяких законів України щодо
спрощення умов ведення бізнесу в
Україні» № 1759-VI від 15.12.2009 року були
внесені зміни до Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна», яким, зокрема, і було доповнено
статтю даного Закону щодо терміну дії
договорів оренди державного та
комунального майна.

Частина перша статті 17 Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна» була викладена в такій редакції:
термін договору оренди визначається за
погодженням сторін. Термін договору
оренди не може бути меншим, ніж п'ять
років, якщо орендар не пропонує менший
термін.

Згідно п. 4.3 Договору, у разі
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення або зміну умов Договору
оренди протягом одного місяця після
закінчення терміну дії Договору він
вважається продовженим на той самий
термін і на тих самих умовах, які були
передбачені Договором.

Судом встановлено, що згідно п. 4.1.
Договору оренди №г-5656-7 від 11.10.2007 року,
термін договору визначений на два роки
364 дні з 11.10.2007 року по 10.10.2010 року.

В силу п. 4.3 термін дії даного Договору
сторонами продовжувався на той самий
строк і на тих же умовах, тобто з 11.10.2010
року по 10.10.2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач (орендодавець) не надав суду
належних доказів, які б свідчили про
відправку позивачу повідомлення від
18.10.2013 року №2302-вих-3039 про припинення
договірних стосунків у зв'язку із
закінченням терміну дії договору в
порядку і строки визначені ст.. 764 ЦК
України та ч. 2 ст. 17 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна». Такі докази відправки на вимогу
суду відповідачем не подані і відсутні
в матеріалах справи.

Лист управління комунальної власності
від 26.11.2013 року №2302-вих-2489 є відповіддю
на заяву ОСОБА_1 від 08.10.2013 року з якою
останній звернувся до відповідача.

За наведених обставин, суд вважає, що
строк дії договору оренди від 11.10.2007
року №Г5656-7 в силу п. 4.3. Договору
сторонами продовжено з 11.10.2013 р. на 2
роки 364 дні, тобто на той самий термін і
на тих же умовах.

Щодо обраного позивачем способу
захисту, то законодавчі обмеження
матеріально-правових способів захисту
цивільного права чи інтересу
підлягають застосуванню з дотриманням
положень ст. ст. 55, 124 Конституції
України та ст. 13 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
(далі - Конвенція), відповідно до яких
кожна особа має право на ефективний
засіб правового захисту, не
заборонений законом.

Оскільки положення Конституції
України та Конвенції мають вищу
юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції
України), а обмеження матеріального
права суперечать цим положенням,
порушення цивільного права чи
цивільного інтересу підлягають
судовому захисту і у спосіб, не
передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК
України, але який є ефективним засобом
захисту, тобто таким, що відповідає
змісту порушеного права, характеру
його порушення та наслідкам,
спричиненим цим порушенням (вказану
правову позицію викладено і в
постанові Верховного Суду України від
12.06.2013 року по справі №6-32цс13).

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процессу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на викладене, суд вважає, що
позовні вимоги є безпідставними,
необгрунтованими, не доведеними
належними доказами та такими, що не
підлягають задоволенню.

Судовий збір покладається на позивача
у відповідності до ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене, ст. ст. 49, 75, 82, 83, 84,
85Господарського процесуального
кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст. ст. 91-
93 Господарського процесуального
кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 06.03.2014 р.

Суддя
Долінська О.З.