ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
_____________ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

06 березня 2014 року
Справа № 913/2656/13

Провадження №8/913/2656/13

За позовом Прокурора міста Луганська,
м. Луганськ, в інтересах держави в особі
Державної екологічної інспекції у
Луганській області, м. Луганськ,

до Луганського національного
аграрного університету, м. Луганськ,

за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача:

1.Луганської обласної ради, м. Луганськ;

2.Ювілейної селищної ради, смт Ювілейне
м. Луганськ;

3.Головного управління Державної
казначейської служби України у
Луганській області, м. Луганськ, -

про стягнення 9899784 грн. 00 коп.

Суддя господарського суду
Луганської області Середа А.П.,

при секретарі судового засідання
Скоковій К.Л.,

в присутності представників сторін:

від прокурора (заявника) - Подгорна Г.В. -
прокурор, - посвідчення № 004816 від 06.10.2012;

від позивача - Землянська О.С. - головний
спеціаліст-юрисконсульт, - довіреність
№ 69 від 31.12.2013;

від відповідача - Яковлєв С.І. -
юрисконсульт, - довіреність № б/н від
12.02.2012;

від 1-ї третьої особи - представник не
з'явився;

від 2-ї третьої особи - представник не
з'явився;

від 3-ї третьої особи - представник не
з'явився, -

розглянувши матеріали справи, -

В С Т А
Н О В И В :

суть спору: прокурором в інтересах
держави в особі позивача заявлено
вимогу про стягнення з відповідача
збитків у розмірі 9899784,00 грн.,
нарахованих з посиланням на те, що вони
заподіяні відповідачем шляхом
порушення законодавства України про
охорону та раціональне використання
водних ресурсів, а саме: шляхом
самовільного використання (забору) у
період з 01.01.2012 по 30.06.2013 підземних вод
без спеціального дозволу на
користування надрами.

У зв'язку з надходженням цього позову
господарським судом Луганської
області порушено провадження у справі
№913/2656/14.

Ухвалою господарського суду
Луганської області від 02.10.2013 та з його
ініціативи до участі у справі в якості
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача залучено:

1-шу третю особу - Луганську обласну
раду, м. Луганськ;

2-гу третю особу - Ювілейну селищну раду
Луганської області, смт Ювілейне м.
Луганськ;

3-тю третю особу - Головне управління
Державної казначейської служби
України у Луганській області, м.
Луганськ.

Ухвалою суду від 16.10.2013 провадження у
справі №913/2656/13 було зупинено до
розгляду Луганським окружним
адміністративним судом справи
№812/8489/13-а за адміністративним позовом
Луганського національного аграрного
університету до Державної екологічної
інспекції у Луганській області - про
визнання дій незаконними, скасування
наказу та направлення про призначення
та проведення перевірки, скасування
акту перевірки та припису щодо
усунення порушень вимог
природоохоронного законодавства.

21.01.2014, через канцелярію суду, від
відповідача надійшов лист, яким він
повідомив про закінчення розгляду
справи №812/8489/13-а, - у зв'язку з чим
ухвалою господарського суду
Луганської області від 22.01.2014
провадження у справі поновлено.

На підставі ст. 77 ГПК України її розгляд
було відкладено: з 06.02.2014 до 20.02.2014 - у
зв'язку з неявкою представника
позивача та поданням ним клопотання
про відкладення розгляду справи; з
20.02.2014 до 06.03.2014 - з метою надання
можливості учасникам розгляду спору
подати додаткові докази.

Починаючи з судового засідання, яке
відбулося 16.10.2013, судовий процес
фіксується за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

20.02.2014 від прокурора, через канцелярію
суду, надійшло клопотання від 19.02.2014 за
вих. № 176-1294 вих-14 - про зупинення
провадження у справі до розгляду Вищим
адміністративним судом України
касаційної скарги на постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду у вищезгаданій
справі №812/8489/13-а.

Розглянувши це клопотання, суд дійшов
висновку, що воно не може бути вирішено
по суті у даному судовому засіданні,
оскільки прокурор до матеріалів справи
№913/2656/13 не надав документальних
доказів факту відкриття Вищим
адміністративним судом України
касаційного провадження по
вищезгаданій взаємопов'язаній справі
адміністративної юрисдикції №812/8489/13-а,
- з огляду на що вирішення зазначеного
клопотання було відкладено до
наступного судового засідання з метою
надання прокурору можливості подати
вищезгадані докази.

У судовому засіданні 06.03.2014 прокурор
подав заяву про відмову від позову (вих.
№176-1670вих-14 від 06.03.2014), яку мотивував
посиланням на:

1)постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 06.11.2013 у
справі №812/8489/13-а за адміністративним
позовом Луганського національного
аграрного університету до Державної
екологічної інспекції у Луганській
області - про визнання дій незаконними,
скасування наказу та направлення про
призначення та проведення перевірки,
скасування акту перевірки та припису
щодо усунення порушень вимог
природоохоронного законодавства
(а.с.107-114) (з урахуванням ухвали від
14.11.2013 - про виправлення описки у даній
постанові (а.с.115-116)), - якою позов
задоволено частково, а саме:

а)визнано протиправними дії Державної
екологічної інспекції у Луганській
області щодо видання наказу "Щодо
здійснення планових заходів" від 29.03.2013
№152 - в частині призначення планової
перевірки Луганського національного
аграрного університету;

б)скасовано наказ Державної
екологічної інспекції у Луганській
області "Щодо здійснення планових
заходів" від 29.03.2013 № 152 в частині
призначення планової перевірки
Луганського національного аграрного
університету; визнати незаконними дії
Державної екологічної інспекції
України у Луганській області щодо
проведення на підставі наказу "Щодо
здійснення планових заходів" від 29.03.2013
№ 152 планової перевірки Луганського
національного аграрного університету,
оформленої актом за період з 27.06.2013 по
18.07.2013;

в)скасовано припис щодо усунення
порушень вимог природоохоронного
законодавства від 22.07.2013 № 76, винесений
Державною екологічною інспекцією
України у Луганській області;

г)у задоволенні решти позовних вимог
відмовлено;

2)постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17.12.2013 у
справі №812/8489/13-а (а.с.117-120), згідно якій:

а)апеляційні скарги прокурора
Артемівського району міста Луганська
та Державної екологічної інспекції у
Луганській області на постанову суду
першої інстанції від 06.11.2013 задоволено
частково;

б)постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 6
листопада 2013 року в адміністративній
справі № 812/8489/13-а - скасовано;

в)адміністративний позов
Луганського національного аграрного
університету задоволено частково, а
саме:

визнано протиправними дії
Державної екологічної інспекції у
Луганській області щодо проведення
перевірки Луганського національного
аграрного університету у ІІІ кварталі
2013 року;

скасовано припис Державної
екологічної інспекції у Луганській
області від 22 липня 2013 року № 76;

у задоволенні іншої частини
позову - відмовлено;

3)ухвалу Вищого адміністративного суду
України від 18.02.2014 у справі №К/800/4699/14, -
якою відмовлено у відкритті
касаційного провадження за касаційної
скаргою Державної екологічної
інспекції у Луганській області на
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 грудня 2013
року у справі за позовом Луганського
національного аграрного університету
до Державної екологічної інспекції у
Луганській області - про визнання дій
незаконними, скасування наказу та
направлення про призначення та
проведення перевірки, скасування акту
перевірки та припису щодо усунення
порушень вимог природоохоронного
законодавства;

4)невідповідність вимогам чинного
законодавства основного доказу у
справі - Акту перевірки дотримання
вимог природоохоронного законодавства
у галузі охорони атмосферного повітря,
водних і земельних ресурсів щодо
поводження з відходами та небезпечними
хімічними речовинами у діяльності
Луганського національного аграрного
університету (далі - ЛНАУ; університет),
складеного Державною екологічною
інспекцією у Луганській області (далі -
екологічна інспекція, екоінспекція) за
результатами перевірки, проведеної у
період з 27.06.2013 по 18.07.2013 (а.с.15-26);

5)частину 4 ст. 22 ГПК України, відповідно
до якої прокурор (позивач) до винесення
судом рішення у справі має право
відмовитися від позову, при цьому
прокурор підтвердив суду свою
обізнаність з наслідками відмови від
позову.

З урахуванням викладеного, приймаючи
до уваги приписи частини 4 ст. 22 ГПК
України, суд прийняв відмову прокурора
від позову та врахував її при вирішенні
спору по суті.

Крім того, суд вважає, що з урахуванням
вищенаведених доводів клопотання
прокурора від 19.02.2014 за вих. №176-1294 вих-14
- про зупинення провадження у справі -не
підлягає задоволенню.

Позивач (ЛНАУ) не погодився з відмовою
прокурора від позову та заявив у
судовому засіданні про повну підтримку
позовних вимог, посилаючись на їх
доведеність та обґрунтованість.

З огляду на викладене суд керується
наступним.

Статтею 81 ГПК України не передбачено
можливість припинення провадження у
справі у разі відмови прокурора від
позову (у разі його звернення до
господарського суду з позовом в
інтересах держави).

У абзаці п'ятому пункту 5 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 23.03.2012 №7 "Про деякі питання
участі прокурора у розгляді справ,
підвідомчих господарським судам",
викладена правова позиція, відповідно
до якої відмова прокурора від поданого
ним позову не є обов'язковою для
позивача, і так само відмова позивача
від позову не є обов'язковою для
прокурора, оскільки така відмова не
означає вибуття позивача з процесу чи
зміни його процесуального статусу. У
відповідних випадках спір підлягає
вирішенню по суті. Лише у разі, коли
обидва згадані учасники судового
процесу - прокурор і позивач - заявили
про відмову від позову, суд може
припинити провадження зі справи згідно
з пунктом 4 частини першої статті 80 ГПК,
з урахуванням вимог частини шостої
статті 22 ГПК. Винятком з цих правил є
відмова громадянина від позову, який
було подано у його інтересах
прокурором; у такому разі провадження у
справі припиняється на підставі пункту
6 частини першої статті 80 ГПК.

За таких обставин Державна екологічна
інспекція у Луганській області
залишається позивачем у даній справі, а
остання підлягає розгляду по суті.

Відповідач позов вважає
необґрунтованим та просить відмовити у
його задоволенні (відзив на позовну
заяву від 31.01.2014 вих. №б/н) (а.с.153).

1-ша третя особа (Луганська обласна
рада) позов вважає законним,
обґрунтованим та таким, що підлягає
задоволенню; просить здійснити розгляд
справи за відсутності її представника
(письмові пояснення від 14.10.2013 за вих.
№10/10-1598 (а.с.93-94); письмові пояснення від
06.02.2014 за вих. №10/10-175) (а.с.143-144).

2-га третя особа (Ювілейна селищна рада)
позов вважає таким, що не має до неї
ніякого відношення, а тому просить
слухати спір за відсутності її
представника (відзив на позовну заяву
від 27.02.2014 за вих. №151).

3-я третя особа (Головне управління
Державної казначейської служби
України у Луганській області) просить
позов задовольнити, розгляд справи
здійснити без участі її представника
(відзив на позовну заяву від 17.02.2014 за
вих. №15-В/1336) (а.с.165-167).

Сторони не заперечили проти
задоволення клопотань третіх осіб у
справі - про розгляд спору за
відсутності їх представників.

З урахуванням викладеного,
приймаючи до уваги обставини справи та
наявні у ній докази, керуючись
ст.ст.43,22,27,32-36,43 та 75 ГПК України, суд
вважає за можливе вирішити спір по суті
у цьому судовому засіданні за
відсутності 1-ї, 2-ї та 3-ї третіх осіб, -
на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши сторони, дослідивши
наявні докази, суд встановив наступні
фактичні обставини справи.

Відповідач - Луганський
національний аграрний університет є
юридичною особою, державна реєстрація
якої здійснена 09.07.2002 (а.с.42-44).

Згідно його статуту,
затвердженому наказом Міністерства
аграрної політики та продовольства
України від 29.12.2011 №795 (а.с.64-81), він є
багатопрофільним вищим навчальним
закладом ІV рівня акредитації, який
провадить освітню діяльність,
пов'язану зі здобуттям вищої освіти та
кваліфікації широкого спектру
аграрних, природничих, технічних,
економічних та інших напрямків науки,
техніки, проводить фундаментальні та
прикладні наукові дослідження, є
провідним науково-методичним центром,
має розвинуту інфраструктуру
навчальних, наукових і
науково-виробничих підрозділів та т.і.;
він є вищим навчальним закладом
державної форми власності та
підпорядкований Міністерству аграрної
політики та продовольства України
(п.1.1).

Статутом визначені основні
напрямки діяльності університету (п.1.3;
та ін.).

З обставин справи відомо, що його
діяльність як юридичної особи
пов'язана з водокористуванням.

У період з 27 червня по 18 липня 2013
року працівниками Державної
екологічної інспекції у Луганській
області на підставі наказу останньої
від 29 березня 2013 року №152 " Щодо
здійснення планових заходів" (до справи
не надано) та направлення на
проведення планової перевірки
дотримання вимог природоохоронного
законодавства Луганським національним
аграрним університетом від 06 червня 2013
року №06/2270 (а.с.45) було здійснено
зазначену перевірку, за результатами
якої складено Акт перевірки дотримання
вимог природоохоронного законодавства
в галузі охорони атмосферного повітря,
водних і земельних ресурсів щодо
поводження з відходами та небезпечними
хімічними речовинами (далі - Акт), - який
не містить дати його складення, а лише
посилання на період проведення
перевірки - з 27 червня по 18 липня 2013 року
(а.с.15-26).

Судом звернуто увагу на те, що до
справи надано не повний текст цього
акту, а лише витяг з нього, тобто ту
його частину, яка стосується перевірки
порядку здійснення водокористування з
боку відповідача.

Зі справи вбачається, що до неї
прокурором та позивачем також не
додано низку інших доказів, які мають
істотне значення для вирішення
господарським судом цього спору.

Зазначений Акт був предметом
судового спору у вищезгаданій справі
адміністративної юрисдикції
№812/8489/13-а.

Оскільки до справи долучено
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17.12.2013 у
згадуваній тут справі №812/8489/13-а за
адміністративним позовом Луганського
національного аграрного університету
до Державної екологічної інспекції у
Луганській області - про визнання дій
незаконними, скасування наказу та
направлення про призначення та
проведення перевірки, скасування акту
перевірки та припису щодо усунення
порушень вимог природоохоронного
законодавства (а.с.107-114), яка набрала
законної сили (при цьому господарський
суд при вирішенні спору приймає до
уваги, що постанова Луганського
окружного адміністративного суду від
06.11.2013 у тій же справі скасована
постановою суду апеляційної
інстанції), - то господарський суд під
час розгляду даної справи (№913/2656/13)
враховує, що у спорі приймають участь
ті ж самі особи, та керується приписами
частини 1 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАСУ), згідно якій обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з вищезгаданої
постанови Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17.12.2013, у
здійсненні перевірки у період з 27.06.2013
по 18.07.2013 брали участь: старші державні
інспектори з охорони навколишнього
природного середовища Луганської
області Портнова Людмила Вікторівна,
Максименко Данило Євгенович та
державні інспектори з охорони
навколишнього природного середовища
Луганської області Ліпчей Артем
Юрійович, Білан Олена Володимирівна,
Бутко Наталія Валентинівна, Макушенко
Богдан Олексійович, Воловик Наталя
Леонідівна, Ананченко Вікторія
Вікторівна, Аюбов Руслан Едуардович,
Олейникова Анастасія Ігорівна.

Вирішуючи питання щодо
правомірності видання еконіспекцією
наказу від 29.03.2013 №152 "Щодо здійснення
планових заходів" в частині
призначення планової перевірки
Луганського національного аграрного
університету та правомірності її дій
щодо підстав призначення та процедури
проведення планової перевірки, суд
адміністративної юрисдикції дійшов
висновку, що згаданий наказ інспекцією
видано без дотримання правових
підстав, закріплених частиною 1 ст. 5
Закону України від 05.04.2007 №877-У "Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності" (далі - Закон №877-У),
стосовно призначення планової
перевірки Луганського національного
аграрного університету, а оцінивши дії
інспекції щодо проведення планової
перевірки на підставі оскаржуваного
наказу, цей суд дійшов висновку, що
вони є незаконними з огляду на
наступне.

Так, відповідно до ч.1 ст. 5
названого Закону планові заходи
здійснюються відповідно до річних
або квартальних планів, які
затверджуються органом державного
нагляду (контролю) до 1 грудня року, що
передує плановому, або до 25 числа
останнього місяця кварталу, що передує
плановому.

За приписами частини 4 ст. 5 цього
Закону органи державного нагляду
(контролю) здійснюють планові заходи з
державного нагляду (контролю) за умови
письмового повідомлення суб'єкта
господарювання про проведення
планового заходу не пізніше, як за
десять днів до дня здійснення цього
заходу.

Згідно ст. 7 Закону №877-У для
здійснення планового або
позапланового заходу орган державного
нагляду (контролю) видає
наказ, який має містити
найменування суб'єкта
господарювання, щодо
якого буде здійснюватися захід, та
предмет перевірки. На підставі наказу
оформляється посвідчення
(направлення) на проведення заходу,
яке підписується керівником або
заступником керівника органу
державного нагляду (контролю)
(із зазначенням прізвища,
ім'я та по батькові) і
засвідчується печаткою. Перед
початком здійснення заходу посадові
особи органу державного нагляду
(контролю) зобов'язані
пред'явити керівнику суб'єкта
господарювання або уповноваженій
ним особі посвідчення
(направлення) та службове посвідчення,
що засвідчує посадову особу органу
державного нагляду (контролю), і
надати суб'єкту господарювання копію
посвідчення (направлення).

У справі №812/8489/13-а було
встановлено, що аналіз наведених норм
надає підстави для висновку, що планові
заходи здійснюються відповідно до
річних або квартальних планів, які
повинні бути затверджені органом
державного нагляду (контролю), що
передує плановому, або до 25 числа
останнього місяця кварталу, та перед
початком здійснення перевірки
орган державного нагляду
зобов'язаний пред'явити керівнику
суб'єкта господарювання службове
посвідчення та направлення на
проведення перевірки.

Суд адміністративної юрисдикції
в ході розгляду названої справи дійшов
висновку, що, всупереч приписам ст. 7
Закону №877-У, планова перевірка ЛНАУ
екологічною інспекцією була
призначена на підставі наказу від
29.03.2013 №152 у період з 27.06.2013 по 18.07.2013, -
тобто згаданим наказом відповідач
затвердив план завдань на ІІ квартал із
зазначенням переліку суб'єктів
господарювання, щодо яких будуть
проведені планові заходи зі здійснення
державного нагляду (контролю) після
установленої Законом України "Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності" граничної дати, в межах
якої може бути призначена відповідна
перевірка.

Незважаючи на те, що інспекцією
планову перевірку було проведено у
період з 27.06.2013 по 18.07.2013, - наказ про
продовження строків її проведення нею
не було видано.

Керуючись згадуваною тут
постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду, господарський
суд Луганської області вважає
встановленим, що наказ від 29.03.2013 №152,
повідомлення про проведення планової
перевірки від 28.05.2013 № 06/2125 (до справи не
надано) та направлення на проведення
планової перевірки від 06.06.2013 №06/2270
Луганським національним аграрним
університетом були отримані, через
канцелярію останнього, лише 16.07.2013, -
тобто, після того, як Державною
екологічною інспекцією у Луганській
області було розпочато та майже
завершено (18.07.2013) планову перевірку
університету (а.с.15-26), - що суперечить
приписам чинного законодавства.

Дослідивши вищезгаданий Акт
перевірки та обставини справи №913/2656/13,
господарський суд встановив, що
водопостачання та водовідведення
університету упродовж перевіряємого
періоду здійснювалося на підставі
договору №415/3 на послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення від 28.12.2012, укладеного
між ним та Південним управлінням
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Луганськвода"
(далі - ТОВ "Луганськвода"). Ліміт на
використання води складав: 3600м3 /рік -
з мережі водопостачальника та 120000 м3
/рік - з власних мереж; ліміт на
водовідведення - 123600м3/ рік. Як сказано у
Акті, перевищення ліміту не
встановлено, водовідведення
здійснюється до мереж міської
каналізації.

Під час перевірки встановлено, що
ЛНАУ є водокористувачем в частині
забору підземних вод. Мета
водокористування -
господарсько-побутові потреби
(водопостачання містечка ЛНАУ).
Водокористування університетом
здійснюється на підставі Дозволу
на спеціальне водокористування №
Укр 503 Луг, виданого 28 жовтня 2010 року на
термін до 28 жовтня 2013 року (а.с.29-30), -
тобто Дозвіл був чинним на час
здійснення екологічною інспекцією
спірної перевірки.

У Акті зазначено, що на балансі
підприємства знаходиться три
артезіанські свердловини: робоча: № 2
глибиною 60 м, дебіт 60м3/год;
резервні: № 1 глибиною 60 м, дебіт
60м3/год.; №3 глибиною 120 м, дебіт 60м3/год.
На кожну із свердловин в
наявності є паспорти, які оформлені
належним чином та зареєстровані
Держводінспекцією Сіверсько -
Донецького басейну. Вода відповідає
ДСТУ "Вода питна". Над свердловинами
розташовані цегляні надсвердловинні
споруди. Дозволом встановлено ліміт
забору підземних вод не більше 191,0
тис.м3/ рік.

З Акту видно, що під час перевірки
екоінспекцією встановлено, що облік
кількості води, що забирається з
свердловини №2, здійснюється
лічильником ЛЛТ-80 №1018 та
фіксується у журналі, який відповідає
типовій формі "Журнал обліку
водоспоживання водомірними
приладами та обладнанням" ПОД-11,
затвердженій наказом Держкомстату
України від 27.07.1998 № 264, - при цьому у
акті зазначено, що показники водоміру
знімаються 1 раз на місяць, що є
порушенням, оскільки згаданий
наказ №264 від 27.07.1998 містить припис
про необхідність щодобового ведення
записів у журналах.

Перевіркою також встановлено, що
підприємство звітує по формі №7-гр
(підземна вода). Згідно звіту за 2012
рік із свердловини №2 здійснено
забір води об'ємом 95,1 тис.м3, а
впродовж І півріччя 2013 року -
48,6 тис.м3 води.

У Акті зазначено, що на момент
перевірки університет здійснював
водокористування в частині забору
підземних вод без спеціального дозволу
на користування надрами, що є
порушенням ст. 23 Кодексу України про
надра (у редакції, чинній на час
проведення перевірки), у якій сказано,
що землевласники і землекористувачі в
межах наданих їм земельних ділянок
мають право без спеціальних дозволів
та гірничого відводу видобувати
для своїх господарських і
побутових потреб корисні копалини
місцевого значення і торф загальною
глибиною розробки до двох метрів,
підземні води для
власних господарсько - побутових
потреб, нецентралізованого та
централізованого (крім виробництва
фасованої питної води)
господарсько-питного
водопостачання, за умови що
продуктивність водозаборів підземних
вод не перевищує 300 кубічних метрів на
добу та використовувати надра для
господарських і побутових потреб.

З Акту вбачається, що такого
висновку позивач дійшов на підставі
даних обліку води, який здійснювався за
допомогою лічильника ЛЛТ-80 №1018 шляхом
фіксації у журналі, який, як уже сказано
вище у цьому рішенні, відповідає
типовій формі "Журнал обліку
водоспоживання водомірними приладами
та обладнанням" ПОД-11, затвердженій
наказом Держкомстату України від 27.07.1998
№ 264, - тобто інспекцією було зроблено
висновок, що показники водоміру
знімаються 1 раз на місяць, що є
порушенням, оскільки відповідно до
наказу від 27.07.1998 № 264 "Про затвердження
типових форм первинного обліку" -
записи у журналах ведуться щодобово.
Також інспекцією під час проведення
перевірки встановлено, що
Навчально-науково-виробничий аграрний
комплекс Луганського національного
аграрного університету "Колос" (далі -
ННВАК ЛНАУ "Колос") звітує за формою 2-ТП
(водгосп), затвердженої наказом
Держкомстату від 30.09.1997 № 230, але форми
звіту за 2011, 2012, 1-2 квартали 2013 року ним
до перевірки належним чином не надано.

Згідно висновкам, викладеним у
Акті перевірки, екологічна інспекція
вважає встановленим факт перевищення
зазначеного ліміту добового відбору
води протягом трьох місяців на
підставі даних обліку, отриманих за
допомогою лічильника.

В той же час господарським судом
звернуто увагу на те, що у пункті 3.5
Висновків Акту перевірки сказано, що
ліміти забору води дотримуються.

З постанови Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 17.12.2013 у справі №812/8489/13-а
вбачається, що він не погодився з
такими висновками та вважає, що
екологічною інспекцією взагалі не
надано обґрунтування такого висновку,
не наведено методики розрахунку
перевищення добового ліміту відбору
води.

Дослідивши Акт перевірки та
обставини справи №913/2656/13,
господарський суд дійшов аналогічної
думки.

В ході перевірки екологічною
інспекцією встановлено, що Луганським
національним аграрним університетом
до Державного управління охорони
навколишнього природного середовища у
Луганській області 31.03.2010 за вих. № 01/589
було спрямовано матеріали для
одержання ліцензії на геологічне
вивчення надр з водозабору підземних
вод Навчально-науково-виробничим
аграрним комплексом Луганського
національного аграрного університету
"Колос" (далі - ННВАК ЛНАУ "Колос"),
розташованого за адресою: м.Луганськ,
вул.Центральна,12.

20.06.2011 університет звернувся до
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України з листом
за вих.№01/1245, у якому викладено
клопотання про видачу спеціального
дозволу на геологічне вивчення надр з
водозабору підземних вод
навчально-науково-виробничого
аграрного комплексу Луганського
національного аграрного університету
ННВАК ЛНАУ "Колос".

Крім того, у Акті зазначено, що
рішенням Луганської обласної ради
шостого скликання від 31.08.2011 №6/76
погоджено клопотання Луганського
національного аграрного університету
про надання надр у користування з метою
геологічного вивчення, у тому числі -
дослідно-промислової розробки ділянки
Луганського родовища підземних вод у
межах водозабору ЛНАУ у м.Луганську та
Лутугинському районі Луганської
області, у межах, визначених даним
закладом каталогом географічних
координат свердловини №№1,2,3 та
кутових точок ділянок надр №№1-4, з
урахуванням виконання умов Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища у Луганській
області та територіального управління
Держгірпромнагляду по Луганській
області.

Як встановлено судом
адміністративної юрисдикції під час
розгляду справи №812/8489/13-а, на звернення
Луганського національного аграрного
університету від 31.03.2010 за №01/589 та від
20.06.2011 за № 01/1245 Міністерством екології
та природних ресурсів України було
надано відповіді від 09.04.2012 за
вих.№7257/06/10-12 та від 13.04.2012 за
вих.№7784/06/10-12, відповідно до яких
комісія з погодження питань надання
надр у користування розглянула
можливість отримання ЛНАУ погодження
для надання Мінприроди для надання
спеціального дозволу на користування
надрами з метою геологічного вивчення
підземних вод у межах водозабору та
підтверджено можливість надання
відповідного дозволу.

Сукупність вищенаведених доводів
надала вищеназваному суду під час
розгляду справи №812/8489/13-а вважати
встановленим, що Луганським
національним аграрним університетом
вживалися заходи, спрямовані на
отримання спеціального дозволу на
користування надрами, а у судовому
засіданні не встановлено порушень з
його ж боку щодо перевищення лімітів на
використання води, тому висновки
екологічної інспекції, відображені у
Акті перевірки, не знайшли свого
підтвердження, оскільки у ньому зовсім
не надано обґрунтування такого
висновку, не наведено методику
розрахунку перевищення добового
ліміту відбору води.

З Акту перевірки видно, що в її
процесі екоінспекцією також
встановлено, що ННВАК ЛНАУ "Колос" є
водокористувачем в частині забору
підземних вод. Мета водокористування:
господарсько-побутові потреби,
сільськогосподарське водопостачання.
Водокористування ним здійснюється
на підставі Дозволу на
спеціальне водокористування № Укр
621 Луг, виданого 22 липня 2008 року,
з терміном до 22 липня 2011 року; дію
дозволу подовжено до 22.07.2014.

Відповідно до цього дозволу у
ННВАК ЛНАУ "Колос" наявні 15
артезіанських свердловин:

робочі: № 2 глибиною 80 м, дебіт 18м3/
год.; № 3 глибиною 70 м, дебіт 12м3/ год., № 15
глибиною 70 м, дебіт 20м3/ год.;

резервні: № 1 глибиною 98 м, дебіт
18м3/ год.; № 4 глибиною 45 м, дебіт 10м3/ год.;
№ 5 глибиною 60 м, дебіт 15м3/ год.; № 6
глибиною 60 м, дебіт 15м3/ год.; № 7
глибиною 60 м, дебіт 30м3/ год.; № 8
глибиною 19 м, дебіт 10м3/ год., №9 глибиною
50 м, дебіт 10м3/ год.; №10 глибиною 60 м,
дебіт 10м3/ год.; № 11 глибиною 60 м, дебіт
10м3/ год.; № 12 глибиною 60 м, дебіт 10м3/
год.; № 13 глибиною 60 м, дебіт 10м3/ год.; №
14 глибиною 60 м, дебіт 10м3/ год.

Ліміт забору підземних вод - не
більше 120,4 тис.м3.

В Акті перевірки зазначено, що
інспекцією при візуальному огляді
робочих артезіанських свердловин
встановлено, що над-свердловинні
споруди герметично закриті, що
запобігає попаданню до них
зливових вод та побутових відходів.
Зона санітарної охорони джерел
питного та господарсько-побутового
водопостачання, на свердловинах №2, 3 в
незадовільному стані - порушено
цілість огорожі, зона санітарної
охорони на свердловини № 15
відсутня. Резервні свердловини під час
проведення перевірки не оглядались з
причини того, що власнику не невідомі
місця їх розташування. Схеми, паспорти
резервних свердловин, акти
консервування свердловин, будь-які
інші документи не надано.

З урахуванням вищевикладеного
суд у справі №812/84809/13-а дійшов висновку,
що екологічною інспекцією під час
проведення перевірки висновки про
незадовільний стан свердловин №№2 і 3
та обмеження можливості попадання до
них зливних вод та побутових відходів
зроблені виключно за результатами
візуального огляду робочих
артезіанських свердловин, без
складання будь-яких актів чи
протоколів, з яких можливо було б
встановити наявність виявлених під час
проведення перевірки порушень.

Крім того, суд адміністративної
юрисдикції під час розгляду справи
встановив, що як в ході проведення
перевірки, так і під час розгляду
справи екологічною інспекцією не було
надано доказів витребування паспортів
резервних свердловин та актів
консервування останніх.

Як судом адміністративної
юрисдикції, так і господарським судом
звернуто увагу на те, що ані під час
проведення перевірки, ані в ході
розгляду справи суду не надано доказів
проведення
інструментально-лабораторного
контролю організованих стаціонарних
джерел, доказів складення протоколів
відбору проб, здійснення
фотографування або відеозапису,
складення схем, здійснення вимірювань
та т.і.; у Акті перевірки також не
йдеться про вчинення таких дій.

За таких обставин суд
позбавлений можливості встановити,
яким саме чином комісія з проведення
перевірки дійшла висновків про
наявність вказаних у Акті порушень,
оскільки у ньому не наведено механізм
обчислення, а висновки комісії
ґрунтуються лише на припущеннях,
візуальному огляді та обстеженні
об'єктів водокористування.

Сукупність вищенаведених
обставин надала Донецькому
апеляційному адміністративному суду
підстави для висновку про часткове
задоволення позовних вимог у справі
№812/8489/13-а шляхом:

визнання протиправними дій
Державної екологічної інспекції у
Луганській області щодо проведення
перевірки Луганського національного
аграрного університету у ІІІ кварталі
2013 року;

скасування припису Державної
екологічної інспекції у Луганській
області від 22 липня 2013 року № 76,
внесеного на адресу університету за
результатами перевірки (а.с.117-120).

Отже, дії екологічної інспекції з
проведення спірної перевірки, а також
припис, внесений нею на адресу
університету за її результатами,
повноважним судом у порядку та у
спосіб, встановлені чинним
законодавством, визнані
протиправними, - з огляду на що
протиправними є також і результати
цієї перевірки.

З урахуванням викладеного та
керуючись ст.ст.43,32-34 та 43 ГПК України,
господарський суд не вважає Акт
перевірки належним та допустимим
доказом у справі.

Доказів, які б спростовували
такий висновок, до справи №913/2656/13 не
надано.

Як уже сказано вище у цьому
рішенні, зазначені обставини стали
підставою для відмови прокурора від
позову.

Незважаючи на це, позивач позовні
вимоги вважає правомірними,
посилаючись, зокрема, на те, що вони
ґрунтуються на вищезгаданому Акті
перевірки, який на час звернення
прокурора з цим позовом до суду, а також
на час вирішення господарським спору
по суті не скасовано та не змінено, - як
не скасовано та не змінено і наказ про
проведення перевірки та направлення на
її проведення.

Виходячи з цього, позивач вважає,
що він правомірно склав розрахунок
розмірів відшкодування збитків,
заподіяних державі Луганським
національним аграрним університетом
внаслідок порушення законодавства про
охорону та раціональне використання
водних ресурсів, та визначив їх у сумі
9.899.784,00 грн., керуючись Методикою
розрахунку розмірів відшкодування
збитків, заподіяних державі внаслідок
порушення законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів, затвердженою наказом
Мінприроди України від 20.07.2009 №389,
зареєстрованим у Міністерстві юстиції
України 14.08.2009 за №767/26783 (а.с.46).

Дослідивши доводи позивача у цій
частині, господарський суд не
погоджується з ними з огляду на
наступне.

Згадувані позивачем документи
(наказ про проведення перевірки,
направлення на її проведення та Акт
перевірки) були предметом спору у
адміністративній справі №812/8489/13-а та
були предметом дослідження з боку
судів першої (а.с.107-114) та апеляційної
(а.с.117-120) інстанцій.

У постанові Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 17.12.2013 (оскільки постанова суду
першої інстанції від 06.11.2013 нею
скасована) з цього приводу зазначено,
що позовні вимоги про скасування
направлення на перевірку та акту
перевірки задоволенню не підлягають,
оскільки ці документи не є актами
індивідуальної дії, самі по собі жодних
наслідків для позивача не несуть, у
зв'язку з чим підстав для їх скасування
не вбачається.

Підставою для звернення
прокурора та позивача з цим позовом до
суду став факт відмови Луганського
національного аграрного університету
від відшкодування вищезгаданої суми
збитків.

Відповідач позов не визнав.

Заслухавши сторони, оцінивши
наявні у справі докази, суд дійшов
висновку, що позов задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 1 Закону України від
25.06.1991 №1264-ХІІ "Про охорону
навколишнього природного середовища"
(далі - ЗУ №1264-ХІІ - у редакції, чинній
станом на день виникнення спірних
відносин) завданням законодавства про
охорону навколишнього природного
середовища є регулювання відносин у
галузі охорони, використання і
відтворення природних ресурсів,
забезпечення екологічної безпеки,
запобігання і ліквідації негативного
впливу господарської та іншої
діяльності на навколишнє природне
середовище, збереження природних
ресурсів, генетичного фонду живої
природи, ландшафтів та інших природних
комплексів, унікальних територій та
природних об'єктів, пов'язаних з
історико-культурною спадщиною.

Частинами 1-3 ст. 16 цього Закону
встановлено, що управління охороною
навколишнього природного середовища
полягає у здійсненні в цій галузі
функцій спостереження, дослідження,
екологічної експертизи, контролю,
прогнозування, програмування,
інформування та іншої
виконавчо-розпорядчої діяльності.

Державне управління в галузі охорони
навколишнього природного середовища
здійснюють Кабінет Міністрів України,
Ради та їх виконавчі і розпорядчі
органи, а також спеціально
уповноважені на те державні органи по
охороні навколишнього природного
середовища і використанню природних
ресурсів та інші державні органи
відповідно до законодавства України.

Спеціально уповноваженими державними
органами управління в галузі охорони
навколишнього природного середовища і
використання природних ресурсів у
республіці є спеціально уповноважений
центральний орган виконавчої влади з
питань екології та природних ресурсів,
його органи на місцях та інші державні
органи, до компетенції яких
законодавством України та Автономної
Республіки Крим віднесено здійснення
зазначених функцій.

Повноваження спеціально
уповноважених державних органів
управління в галузі охорони
навколишнього природного середовища і
використання природних ресурсів
визначені статтею 20 Закону.

До їх числа, зокрема, віднесено
право: державного контролю за
використанням і охороною поверхневих і
підземних вод (пункт "б" ч.1 ст. 20 Закону).

Такими уповноваженими органами
на місцях є державні екологічні
інспекції в областях.

Відповідно до приписів ст. 35
Закону "Про охорону навколишнього
природного середовища" державний
контроль у галузі охорони
навколишнього природного середовища
здійснюється Радами та їх виконавчими
і розпорядчими органами, спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади з питань екології та
природних ресурсів, його органами на
місцях та іншими спеціально
уповноваженими державними органами.

Державному контролю підлягають
використання і охорона поверхневих і
підземних вод, атмосферного повітря,
лісів та іншої рослинності, тваринного
світу, морського середовища та
природних ресурсів територіальних вод,
континентального шельфу та виключної
(морської) економічної зони республіки,
природних територій та об'єктів, що
підлягають особливій охороні, стан
навколишнього природного середовища
та ін.

Порядок здійснення державного
контролю за охороною навколишнього
природного середовища та
використанням природних ресурсів
визначається цим Законом та іншим
законодавством України.

Пунктом 1 Положення про державну
екологічну інспекцію у Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, затвердженому наказом
Міністерства екології та природних
ресурсів України від 04.11.2011 №429, який
зареєстровано у Міністерстві юстиції
України 25.11.2011 за №1347/20085 (далі -
Положення №429) визначено, що державна
екологічна інспекція в Автономній
Республіці Крим, областях, містах
Києві та Севастополі є
територіальним органом Державної
екологічної інспекції України, який
діє у складі Держекоінспекції України
і їй підпорядковується.

Повноваження Держекоінспекції
поширюються на територію Автономної
Республіки Крим, відповідної області,
міст Києва та Севастополя, за винятком
території та об'єктів, віднесених до
зони діяльності морських екологічних
інспекцій (Державна екологічна
інспекція Північно-Західного регіону
Чорного моря, Державна
Азово-Чорноморська екологічна
інспекція та Державна Азовська
морська екологічна інспекція).

Як зазначено у п.2 Положення №429,
держекоінспекція у своїй діяльності
керується Конституцією та законами
України, актами та дорученнями
Президента України, актами Кабінету
Міністрів України, дорученнями
Прем'єр-міністра України, наказами
Міністерства екології та природних
ресурсів України, дорученнями
Міністра екології та природних
ресурсів, його першого заступника
та заступника керівника апарату,
наказами Держекоінспекції України,
дорученнями Голови Держекоінспекції
України, актами Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, місцевих
державних адміністрацій, органів
місцевого самоврядування, іншими
актами законодавства України, а також
цим Положенням.

Згідно п.3 Положення основними
завданнями Держекоінспекції є
реалізація повноважень
Держекоінспекції України у межах
відповідної території.

Повноваження екологічної
інспекції визначено у пункті 4
Положення №429, до числа яких, зокрема,
віднесено:

підпункт 4.2:

здійснення державного нагляду
(контролю) за додержанням
територіальними органами центральних
органів виконавчої влади, місцевими
органами виконавчої влади, органами
місцевого самоврядування в частині
здійснення делегованих їм повноважень
органів виконавчої влади,
підприємствами, установами та
організаціями незалежно від форми
власності і господарювання,
громадянами України, іноземцями та
особами без громадянства, а також
юридичними особами - нерезидентами
вимог:

а) законодавства про екологічну
та радіаційну безпеку;

б) законодавства про використання
та охорону поверхневих і підземних вод
;

підпункт 4.3:

складання протоколів про
адміністративні правопорушення та
розгляд справ про адміністративні
правопорушення, накладення
адміністративних стягнень у випадках,
передбачених законом.

Як зазначено у пункті 6 Положення
№429, держекоінспекція для виконання
покладених на неї завдань, зокрема, має
право:

6.1. Залучати до виконання окремих
робіт, участі у вивченні окремих
питань учених і фахівців, спеціалістів
органів виконавчої влади, підприємств,
установ, організацій (за погодженням
з їх керівниками), представників
інститутів громадянського
суспільства;

6.2. Одержувати в установленому
законом порядку інформацію, документи
і матеріали від державних органів та
органів місцевого самоврядування,
підприємств, установ і організацій
усіх форм власності та їх посадових
осіб;

6.4. Проводити перевірки з
питань, що належать до її
компетенції, видавати за їх
результатами обов'язкові для виконання
приписи, розпорядження;

6.8. Виконувати відбір проб та
інструментально-лабораторні
вимірювання показників складу і
властивостей викидів стаціонарних та
пересувних джерел забруднення
атмосферного повітря, ґрунтів, вод
(лляльних, баластних, зворотних,
поверхневих), вимірювання показників
складу та властивостей підземних вод
у пробах із спостережувальних
свердловин на об'єктах, що
обстежуються, та вимірювання
екологічних показників
нафтопродуктів (бензину
автомобільного та дизельного палива),
які реалізуються шляхом оптової та
роздрібної торгівлі суб'єктами
господарювання;

6.9. Здійснювати відповідно до
законодавства фотографування,
звукозапис, кіно- і відеозйомку як
допоміжний засіб для запобігання та
розкриття порушень вимог
законодавства про охорону,
використання та відтворення
тваринного світу.

Екоінспекції, крім того, надано
низку інших повноважень.

Як визначено у пункті 8 Положення,
держекоінспекція у межах своїх
повноважень, на основі і на виконання
Конституції та законів України, актів
і доручень Президента України, актів
Кабінету Міністрів України, наказів
Міністерства екології та природних
ресурсів, наказів та доручень
Держекоінспекції України видає
накази організаційно-розпорядчого
характеру, які підписує начальник
Держекоінспекції.

Отже, позивач наділений
визначеними чинним законодавством
повноваженнями для здійснення
згадуваної у цьому рішенні перевірки.

В той же час в ході розгляду
даного спору судом встановлено, що сама
перевірка, яка стала підставою для
виникнення цього спору, позивачем
проведена без належного дотриманням
виммог чинного законодавства.

Так, дійсно, відповідно до ст. 24
Кодексу України про надра на
користувачів надр покладено обов'язок
використовувати надра відповідно до
цілей, для яких їх було надано.

Статтею 28 названого Кодексу
встановлено, що користування надрами
здійснюється на платній основі.

Відповідальність за порушення
вимог Кодексу регулюється, зокрема,
його статтею 65.

Питання водокористування в
Україні регулюється низкою
нормативних актів, у т.ч. - Водним
кодексом України, частиною першою ст.49
якого встановлено, що спеціальне
водокористування здійснюється на
підставі дозволу.

За приписами ст.59 цього Кодексу під
час здійснення спеціального
водокористування для задоволення
питних і побутових потреб населення в
порядку централізованого
водопостачання підприємства, установи
та організації, у віданні яких
перебувають питні та
господарсько-побутові водопроводи,
здійснюють забір води безпосередньо з
водних об'єктів відповідно до
затверджених у встановленому порядку
проектів водозабірних споруд,
нормативів якості води і дозволів на
спеціальне водокористування. Ці
підприємства, установи та організації
зобов'язані здійснювати постійне
спостереження за якістю води у водних
об'єктах, підтримувати в належному
стані зону санітарної охорони
водозабору та повідомляти державні
органи санітарного нагляду, охорони
навколишнього природного середовища,
водного господарства і місцеві Ради
про відхилення від встановлених
стандартів і нормативів якості води.

Питання відповідальності за
порушення вищезазначених вимог
врегульовано, зокрема, статтями 110 та 111
Водного кодексу.

У позові сказано, що підставою для
нього став факт здійснення
відповідачем спеціального
водокористування без спеціального
дозволу на користування надрами -
шляхом самовільного забору підземних
вод (а.с.3-11).

Але, дослідивши та оцінивши наявні у
справі докази щодо факту вчинення
відповідачем порушення вимог
природоохоронного законодавства
шляхом порушення законодавства про
надра та водного законодавства
(водокористування без спеціального
дозволу), суд дійшов висновку, що
позивач під час проведення та
документального оформлення
вищезгаданої перевірки припустився
порушення приписів чинного
законодавства.

Так, процедура проведення згадуваної
у рішенні перевірки регламентована
Порядком організації та проведення
перевірок суб'єктів господарювання
щодо дотримання вимог
природоохоронного законодавства,
затвердженим наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України від 10.09.2008 №464,
зареєстрованим у Міністерстві юстиції
України 15.01.2009 за №18/16034 (далі - Порядок
№464), який поширюється на державних
інспекторів з охорони навколишнього
природного середовища Державної
екологічної інспекції України,
державної екологічної інспекції в
Автономній Республіці Крим, державних
екологічних інспекцій в областях,
містах Києві та Севастополі,
Державної Азовської морської
екологічної інспекції, Державної
екологічної інспекції
Північно-Західного регіону Чорного
моря, Державної Азово-Чорноморської
екологічної інспекції та суб'єктів
господарювання (п.1).

Пунктом 2.2 Порядку (ст. 7 Закону України
від 05.04.2007 №877-У "Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності")
встановлено, що для здійснення
перевірки керівником відповідно
органу Держекоінспекції або його
заступником видається наказ про
проведення перевірки, який має містити:

найменування суб'єкта
господарювання, підстава перевірки та
предмет перевірки;

період, за який буде
здійснюватись перевірка;

визначення виконавців перевірки
із залученням, у разі потреби,
спеціалістів інших органів виконавчої
влади, підприємств, установ,
організацій (за погодженням з їх
керівниками).

Як відомо з обставин справи, такий
наказ у зв'язку з проведенням перевірки
університету позивачем був виданий з
порушенням викладених вимог.

Згідно п. 2.3 Порядку (ч.2 ст. 7 Закону
№877-У) на підставі наказу
оформляється направлення на
проведення перевірки (додаток 1), яке
підписується керівником або
заступником керівника органу
Держекоінспекції (із зазначенням
прізвища, ім'я та по батькові) і
засвідчується печаткою.

Це направлення згідно частині 5
ст.7 Закону №877-У учасники перевірки
зобов'язані пред'явити керівнику
суб'єкта господарювання або
уповноваженій ним особі.

Судом встановлено, що таке
направлення було пред'явлено
відповідачу з порушенням Порядку №464.

Як сказано у акті перевірки, вона
визначена як планова.

Планова перевірка здійснюється
відповідно до квартального плану
діяльності органу Мінприроди і
проводиться за наказом органу
Мінприроди (п.3.2 Порядку; ст. 5 Закону
№877-У).

Як уже сказано вище у цьому
рішенні, вона була призначена та
проведена з порушенням вимог чинного
законодавства, а тому постановою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17.12.2013 у
справі №812/8489/13-а дії Державної
екологічної інспекції у Луганській
області з її проведення визнані
протиправними, - що господарський суд,
керуючись приписами ст.35 ГПК України та
ст.72 КАС України, вважає встановленим
фактом.

Що стосується Акту перевірки та
направлення на її проведення, то суд
при вирішенні цього спору виходить з
наступного.

Зі змісту цього Акту вбачається, що він
не у повній мірі відповідає приписам
чинного законодавства.

Так, він не містить зазначення дати
проведення перевірки, що суперечить
абзацу другому пункту 4.15 Порядку №429
та абзацу другому частини 6 ст. 7 Закону
№877-У.

У Акті перевірки відсутній детальний
(повний) опис порушення
природоохоронного законодавства, про
яке йдеться у позові, - тобто цей акт у
порядку та у спосіб, визначені чинним
законодавством України, не підтверджує
факт порушення відповідачем
природоохоронного законодавства.

Як уже сказано вище у цьому рішенні,
до Акту не додано документальних
доказів, які б підтверджували висновки
еконіспекції про вчинення спірного
правопорушення (у т.ч. документальні
докази факту здійснення вимірювань;
опису засобу вимірювання; та т.і.), - що
суперечить приписам п.4.6 Порядку, в
якому сказано, що при здійсненні
перевірок на об'єктах, діяльність чи
експлуатація яких пов'язана із впливом
на довкілля шляхом викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря, скидів у водні об'єкти,
розміщення відходів, забруднення
ґрунтів, проводиться перевірка
здійснення суб'єктом господарювання
інструментально-лабораторних
вимірювань при виробничому контролі
за дотриманням встановлених
нормативів, а також, у разі
необхідності, здійснення відбору проб
(ст.ст.13-15 Закону України №877-У) та
інструментально-лабораторні
вимірювання за дотриманням
суб'єктами господарювання
встановлених нормативів.

У пункті 4.14 Порядку прямо вказано на
недопустимість включення до акту
перевірки інформації або висновків,
які не підтверджені документально.

Крім того, у п.4.16 Порядку
міститься імперативний припис: до
акту перевірки додаються (за наявності)
порівняльні таблиці, графіки, схеми,
оформлені належним чином, підписані та
надані посадовими особами суб'єкту
господарювання, що перевіряється. В
акті перевірки також зазначається
інформація, пов'язана з проведенням
інструментально-лабораторного
контролю (відбір проб та вимірювання
безпосередньо на об'єкті перевірки), та
зазначаються посилання на акти відбору
проб та протоколи вимірювань.

Про наявність таких додатків до
акту у ньому взагалі не йдеться, до
справи їх не надано.

У цьому рішенні вище уже
зазначено, що з огляду на викладене суд
критично оцінює цей акт, оскільки він
суперечить чинному законодавству, у
т.ч. приписам п.4.20 вищецитованого
Порядку, а тому, керуючись ст.ст.43,32-34,36
та 43 ГПК України, не визнає його в
якості належного та допустимого доказу
у справі.

При оцінці Акту перевірки та
направлення на її проведення
господарський суд також враховує думку
Донецького апеляційного
адміністративного суду з цього
приводу, викладену у неодноразово
згадуваній тут постанові від 17.12.2013 у
справі №812/8489/13-а.

При вирішенні цього спору суд
також враховує наступні обставини.

Відповідно до правової позиції,
викладеної у пункті 1.6 роз'яснення
Вищого арбітражного суду України від
27.06.2001 №02-5/744 "Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних
із застосуванням законодавства про
охорону навколишнього природного
середовища", при вирішенні такого спору
суд повинен виходити з презумпції
вини правопорушника, - тобто позивач не
повинен доводити наявність вини
відповідача у заподіянні шкоди
навколишньому природному середовищу, -
навпаки, відповідач повинен довести, що
у діях його працівників відсутня вина у
заподіянні шкоди.

З такою думкою при вирішенні
цього спору неможливо погодитися з
огляду на те, що докази, надані до
справи прокурором та позивачем, не
визнані судом належними та допустимими
з причин, про які сказано вище у цьому
рішенні.

З наявних у справі доказів видно,
що за результатами перевірки посадові
особи відповідача до адміністративної
або кримінальної відповідальності не
притягнуті.

Крім того, суд також враховує, що
статтею 1166 Цивільного кодексу України
2003 року визначено загальні підстави
відповідальності за завдану майнову
шкоду, відповідно до яких для
покладення на особу відповідальності
за її спричинення потрібна сукупність
наступних обставин: протиправних дій
або бездіяльності особи, спричинення
нею збитків внаслідок їх вчинення;
наявність причинного зв'язку між цими
діями та їх наслідками, а також вини
особи.

Сукупність зазначених обставин
надає суду підстави для висновку, що
позивач у порядку та у спосіб,
встановлені чинним законодавством, не
довів наявність кожного з чотирьох
елементів складу цивільного
правопорушення у діях відповідача для
притягнення його до цивільно-правової
відповідальності.

З урахуванням викладеного суд
керується приписами чинного
господарсько-процесуального
законодавства, у тому числі - статтею 43
ГПК України, відповідно до якої
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах
змагальності.Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, обгрунтовують
свої вимоги і заперечення поданими
суду доказами.Господарський суд
створює сторонам та іншим особам, які
беруть участь у справі, необхідні умови
для встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Статтею 32 ГПК України
встановлено, що доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
грунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору. Ці
дані встановлюються такими засобами:
письмовими і речовими доказами,
висновками судових експертів;
поясненнями представників сторін та
інших осіб, які беруть участь в
судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

В силу ст.33 Кодексу кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу, - при цьому
господарський суд, керуючись ст. 34 ГПК
України, приймає тільки ті докази, які
мають значення для справи.Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За таких обставин позов задоволенню не
підлягає з підстав, про які йдеться
вище у цьому рішенні.

При вирішенні питання про
розподіл судових витрат суд, крім
ст.ст.44 та 49 ГПК України, також
керується наступним.

Згідно підпункту 1 пункту 2
частини 2 ст. 4 Закону України від 08.07.2011
№3674-УІ "Про судовий збір" у разі
звернення до господарського суду з
позовом майнового характеру (до такої
категорії належить позов у даній
справі) на користь Державного бюджету
України підлягає сплаті судовий збір у
розмірі 2% ціни позову, але не менше 1,5 та
не більше 60 розмірів мінімальної
заробітної плати, встановленої на 01
січня відповідного року, у даному
випадку - Законом України "Про
Державний бюджет України на 2013 рік"
(1147,00 грн.) (оскільки прокурор звернувся
до суду з цим позовом 02.10.2013 (а.с.3-11)).

З урахуванням суми позову (9.899.784,00
грн.) на користь Державного бюджету
підлягає сплаті судовий збір у розмірі
60 мінімальних заробітних плат, тобто
68820,00 грн. (1147,00 грн. х 60).

Згідно пункту 11 частини 1 ст. 5
Закону України від 08.07.2011 №3674-УІ "Про
судовий збір" органи прокуратури у разі
звернення до господарського суду з
позовом в інтересах держави
підлягають звільненню від сплати
судового збору.

Як уже сказано вище у цьому
рішенні, прокурор відмовився від
позову, - з чим не погодився позивач,
який згідно чинного законодавства не
має права на звільнення від сплати
судового збору у разі звернення з
позовом до господарського суду.

За таких обставин розподіл
сплати судового збору повинен
здійснюється на загальних підставах,
визначених ст. 49 ГПК України.

Оскільки позивач не звільнений
від сплати судового збору на користь
Держбюджету, суд покладає його на
позивача, керуючись при цьому
вищезгаданою нормою ГПК України, а
також правовою позицією, викладеною у
пункті 4.6 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
№7 "Про деякі питання практики
застосування розділу УІ
Господарського процесуального кодексу
України", у якому зазначено, що у разі
повної або часткової відмови у позові
судовий збір стягується з визначеного
прокурором позивача (так само повністю
або пропорційно заявленим вимогам), за
винятком випадків, коли останнього
звільнено від сплати судового збору.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.43,47,22,27,32-36,43,44,49,75, 82,84 та
85 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд
Луганської області

В И Р І Ш И В :

1.У задоволенні позову Державної
екологічної інспекції у Луганській
області до Луганського аграрного
національного університету - про
стягнення 9.899.784 грн. 00 грн. - відмовити.

2.Стягнути з Державної
екологічної інспекції у Луганській
області, ідентифікаційний код 37991372,
яка знаходиться за адресою: місто
Луганськ, вул. А.Ліньова, 85, - на користь
Державного бюджету України на рахунок:
№3006, банк - ГУ ДКСУ в Луганській
області, МФО 804013; одержувач коштів:
УДКСУ у м. Луганську, код ОКПО 37991503, ККД -
22030001, символ звітності банку - 206, -
судовий збір (Державна судова
адміністрація України, 050) у сумі 68820
(шістдесят вісім тисяч вісімсот
двадцять) грн. 00 коп.; після набрання
рішенням законної сили видати наказ
Державній податковій інспекції у
Артемівського районі міста Луганська.

Відповідно до ст.85 ГПК України у
судовому засіданні 06.03.2014 оголошено
лише вступну та резолютивну частини
рішення.

Рішення набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання, оформленого
відповідно до ст. 84 ГПК України.

Рішення складено у повному обсязі
та підписано - 11 березня 2014 року.

Суддя
А.П.Середа