ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" березня 2014 р.Справа № 924/155/14

Господарський суд Хмельницької
області у складі cудді Гладія С.В.,
розглянувши матеріали за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрохімічна
компанія "Вітагро" м.Волочиськ,
Хмельницької області

до фермерського господарства
"Владислав Плюс" с.Гардишівка,
Бердичівського району, Житомирської
області

до Виробничого сільськогосподарського
кооперативу "Шпичинці" с. Шпичинці,
Хмельницького району, Хмельницької
області

про стягнення 12207,11 грн. з яких 9341,91 грн.
- основного боргу, 430,39 грн. - пені, 2335,48
грн. - штрафу, 99,33 грн. - 3% річних

Представники сторін:

позивача: Бундз Т.В. - за довіреністю
від 14.01.2013р.

відповідача 1: не з'явився

відповідача 2: не з'явився

В судовому засіданні, відповідно до ч. 2
ст. 85 ГПК України, проголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся до
господарського суду з позовною заявою
в якій просить стягнути з відповідача
12207,11 грн. з яких 9341,91 грн. - основного
боргу, 430,39 грн. - пені, 2335,48 грн. - штрафу,
99,33 грн. - 3% річних.

В обґрунтування позову зазначає, що
заборгованість виникла внаслідок
неналежного виконання ФГ "Владислав
Плюс" с. Гардишівка, Бердичівського
району, Житомирської області
укладеного з товариством з обмеженою
відповідальністю "Агрохімічна
компанія "Вітагро" договору поставки
№45-04/13ЖТ від 30.04.2013р.

06.05.2013р. між ВСК „Шпичекнці"
(Поручитель) та ТОВ „Агрохімічна
компанія" „ВІТАГРО" (Кредитор) укладено
договір поруки №45-04/13ЖТ. Згідно якого
поручителем боржника (ФГ „Владислав
Плюс") виступив виробничий
сільськогосподарський кооператив
"Шпичинці", що підтверджується
договором поруки №45-04/13ЖТ від 06.05.2013р.,
згідно умов якого останній
зобов'язується відповідати перед
позивачем за виконання всіх
зобов'язань ФГ „Владислав Плюс", що
виникли з договору поставки №45-04/13ЖТ
від 30.04.2013р., який був укладений між
кредитором та боржником.

На підтвердження позовних вимог
позивачем надано належним чином
завірені копії договору поставки
№45-04/13ЖТ від 30.04.2013р., додатків №1 від
30.04.2013р., №2 від 30.04.2013р., №3 від 30.04.2013р.,
№4 від 28.06.2013р. до вказаного договору,
видаткових накладних № ВА000000349 від
30.04.2013р., № ВА000001152 від 08.07.2013р. згідно
довіреності ЯПЖ №911869 від 30.04.2013р., ЯПЖ
№911844 від 05.07.13р., договору поруки
№45-04/13ЖТ від 06.05.2013р., банківських
виписок від 30.04.2013р., 15.08.2013р.

Повноважний представник позивача у
судовому засіданні на задоволенні
позовних вимог наполягав,
обґрунтовуючи останні доводами
викладеними в позовній заяві, та
доказами доданими до матеріалів
справи.

В судові засідання 13.02.2014р., 03.03.2014р. та
17.03.2014р. відповідач 1 - ФГ „Владислав
Плюс" та відповідач 2 - виробничий
сільськогосподарський кооператив
"Шпичинці" за викликом не з'явилися,
доказів поважності причин неявки та
відзиви на позов не надали.

У відповідності до ст. 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Неявка в судове засідання
господарського суду представника
відповідача не перешкоджає розгляду
справи по суті та не тягне за собою
перенесення розгляду справи на інші
строки. Тому, для уникнення зловживання
правом з боку відповідача, враховуючи,
що судом вжито всіх заходів щодо
належного повідомлення відповідача
про слухання справи в суді, суд вважає
за необхідне розглянути дану справу по
суті, на підставі до ст. 75 ГПК України за
наявними у ній документами.

Суд, оцінивши подані сторонами по
справі докази вважає за можливе
прийняти рішення по суті.

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, дослідивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
по суті, суд встановив таке:

30 квітня 2013 року між товариством з
обмеженою відповідальністю
«Агрохімічна компанія «ВІТАГРО»
(Постачальник) та ФГ „Владислав Плюс"
(Покупець) укладено договір поставки
№45-04/13ЖТ, за умовами якого в строки,
визначені договором, постачальник
зобов'язується передати у власність
покупця засоби захисту рослин,
регулятори росту рослин та/або
мікродобрива (надалі товар), а покупець
зобов'язується прийняти товар і
оплатити його вартість.

Найменування товару, його кількість,
ціна за одиницю, термін поставки
покупцю та базис поставки, вартість
товару загальна, термін оплати, а також
інші умови будуть визначені в
специфікаціях -додатках до договору,
які є невід'ємними частинами договору
(п. 1.2. договору).

Відповідно до п.п. 2.1.-2.3. договору, ціна
товару вираховується, як сума
вартостей усіх партій товару (згідно
специфікацій), переданих
постачальником у власність покупцю.
Покупець проводить оплату вартості
товару шляхом перерахування коштів на
рахунок постачальника у банківській
установі. Термін та схема оплати кожної
партії товару будуть обговорюватись
сторонами в кожному конкретному
випадку окремо та відображатись у
відповідних специфікаціях -додатках
(які є додатками до договору). Сторони
встановлюють, що протягом строку дії
договору, грошові зобов'язання покупця
існують і підлягають сплаті у гривнях.
Сума у гривнях, яку покупець повинен
сплатити постачальнику як оплата
вартості товару, визначається шляхом
множення грошового еквівалента ціни
товару (її неоплаченої частини) в
іноземній валюті, вказаній в додатках
до договору (специфікаціях) на курс
продажу іноземної валюти,
встановленого ПАТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК
АВАЛЬ" на банківський день, який
передує фактичній оплаті покупцем ціни
товару (її неоплаченої частини).

Згідно з п. 2.6 договору покупець
здійснюючи оплату за товар,
зобов'язаний вказувати в призначенні
платежу номер та дату договору в рамках
якого здійснюється оплата та номер
специфікації до договору. Якщо
покупець не дотримується цього, то
постачальник має право самостійно на
власний розсуд визначити в рахунок
якого договору та/або специфікації
зарахувати платіж покупця.

У випадку порушення покупцем більше 30
календарних днів строку оплати за
товар, вказаного в відповідній
специфікації-додатку, постачальник має
право відмовити у подальшій поставці
товару та вважається, що строк оплати
за товар, поставлений раніше,
відповідно до умов договору настав. При
цьому покупець зобов'язаний оплатити в
повному розмірі за поставлений товар
протягом 3 (трьох) банківських днів з
моменту отримання вимоги
постачальника (п. 2.8. договору).

Відповідно до умов розділу 3
"Зобов'язання сторін" постачальник
зобов'язаний: передавати товар
покупцеві з дотримання термінів
поставки, вказаних в додатках, та в
місцях, визначених в графі "Базис
поставки" цих же додатків. Якщо інше не
визначено в додатку, базис поставки
товару - EXW (Інкотермс - 2010) - склад
постачальника (Хмельницька область, м.
Волочиськ, вул. Котовського, 7. Покупець
зобов'язаний: прийняти товар в строки
котрі вказані в специфікаціях;
оплатити вартість товару в термін(и),
вказані в додатках (специфікаціях),
враховуючи при цьому умови п. 2.3. та п.2.8
цього договору. При перерахування
коштів обов'язково вказувати в
платіжному документі номер і дату
укладення цього договору. У випадку
відсутності в платіжному документі цих
реквізитів, Постачальник самостійно
визначає порядок та напрями
зарахування отриманих сум в погашення
будь-яких існуючих зобов'язань Покупця
перед Постачальником. Сплатити повну
вартість товару без урахування
компенсацій в разі протермінування
оплати відповідно до умов п. 2.4., 2.5.
договору. Виконання обов'язку покупця з
оплати товару може забезпечуватись
договорами застави, договорами поруки,
іншими видами забезпечення виконання
зобов'язань.

Товар вважається відвантаженим
постачальником і прийнятим покупцем:
по кількості - відповідно до кількості
одиниць виміру, вказаній в накладній
(видатковій, товарній,
товарно-транспортній); по якості -
відповідно до якості, вказаній в
сертифікаті якості підприємства -
виробника (п. 4.2. договору).

За змістом п.п. 7.2.1., 7.3., 7.4. за затримку з
оплатою постачальнику за поставлений
товар, сплачується штраф в розмірі 25%
від суми боргу (його неоплаченої
частини) на перший день прострочення
платежу, а також сплачує пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період прострочення від суми
заборгованості за кожен день
прострочення оплати. Сплата неустойки,
встановленої на випадок прострочення
або іншого неналежного виконання
обов'язків, та відшкодування збитків,
спричинених неналежним виконанням
умов даного договору, не звільняє винну
сторону від виконання своїх обов'язків
за даним договором. Сторони дійшли
згоди, щодо зміни тривалості позовної
даності про стягнення неустойки
(штрафу, пені), передбаченої п. 1 ч.2 ст. 258
Цивільного кодексу України, і
встановили, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, встановлених розділом 7
цього договору, припиняється через три
роки від дня, коли це зобов'язання
повинно було бути виконане.

Договір набирає чинності з моменту
підписання його сторонами та
припиняється належним виконанням
всіх умов даного договору сторонами (п.
5.1. договору).

Договір та додатки до нього підписані
сторонами та скріплені відбитками
печаток.

Додатками до договору №1 від 30.04.2013р., №2
від 30.04.2013р., №3 від 30.04.2013р., №4 від
28.06.2013р. сторони узгодили назву товару,
кількість, ціну, загальну вартість,
терміни та базис поставки, календарний
графік платежів. Загальна вартість
товару становить 19857,62 грн..

На виконання умов договору поставки
позивач здійснив поставку відповідачу
1 товар на суму 19857,62 грн., що
підтверджується видатковими
накладними № ВА000000349 від 30.04.2013р., №
ВА000001152 від 08.07.2013р. згідно довіреностей
№№ ЯПЖ №911869 від 30.04.2013р., ЯПЖ №911844 від
05.07.2013р.

Відповідачем 1 заборгованість на
поставлений позивачем товар оплачено
частково у сумі 10515,71 грн., що
підтверджується банківськими
виписками від 30.04.2013р., від 15.08.2013р..

Станом на день розгляду справи
заборгованість відповідача 1 перед
позивачем становить 9341,91 грн., що
підтверджується розрахунком.

06 травня 2013 року між виробничим
сільськогосподарським кооперативом
"Шпичинці" та ТОВ "Агрохімічна компанія
"Вітагро" укладено договір поруки
№45-04/13 ЖТ, згідно умов якого останній
зобов'язується відповідати перед
позивачем за виконання всіх
зобов'язань ФГ „Владислав Плюс", що
виникли з договору поставки №45-04/13 ЖТ
від 30.04.2013р., який був укладений між
Кредитором та Боржником.

В силу п. 2.1. договору у відповідності до
вказаного основного договору
(поставки), порукою забезпечуються в
тому числі наступні зобов'язання
боржника - здійснити оплату за
поставлені засоби захисту рослин
та/або мікродобрива в обсязі та на
умовах договору поставки №45-04/13 ЖТ від
30.04.2013р. та відшкодувати збитки та
сплатити штрафні санкцій у випадках,
передбачених договором поставки №45-04/13
ЖТ від 30.04.2013р.

Поручитель та боржник несуть солідарну
відповідальність перед кредитором за
належне виконання боржником
забезпеченого зобов'язання. Поручитель
цією порукою забезпечує виконання
зобов'язань за основним договором в
обсязі грошових стягнень відповідно до
розділу 2 та 7 основного договору
(п.п.3.1., 3.2. договору).

Договір набуває чинності з моменту
його підписання сторонами і діє до
моменту припинення зобов'язань за
основним договором (п. 6.1. договору).

Договір підписаний обома сторонами та
скріплений відбитками їх печаток.

Станом на дату звернення з позовом до
суду залишається неоплаченим
поставлений товар на суму 9341,91 грн.

Оскільки, жоден із відповідачів у
добровільному порядку суму
заборгованості за поставлений товар не
сплатив, з урахуванням п. 7.2.1. договору
поставки №45-04/13 ЖТ від 30.04.2013р. та норм
чинного законодавства України, позивач
звернувся до суду з позовом про
стягнення з останніх у солідарному
порядку 12207,11 грн., з яких 9341,91 грн. -
основного боргу, 430,39 грн. - пені, 2335,48
грн. - штрафу, 99,33 грн. - 3% річних.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи
докази, оцінюючи їх в сукупності, до
уваги приймається таке:

Згідно з ст.11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Пунктом 3 ст. 3, ст. 627 Цивільного кодексу
України закріплено принцип свободи
договору, який передбачає, що сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст.174 Господарського
кодексу України господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Судом враховано, що між сторонами
30.04.2013р. укладено договір поставки
№45-04/13ЖТ.

Правовідносини, які виникли між ТОВ
"Агрохімічна компанія "Вітагро" та ФГ
„Владислав Плюс" за своїм характером
являються господарськими, виходячи зі
змісту ст. ст. 173, 174, ч.1, 2 ст. 175
Господарського кодексу України, як
такі, що виникли з господарського
договору, і відповідно до ст. 1 цього
Кодексу є предметом його регулювання.

Відповідно до ч.1 ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 509 ЦК України передбачено,
що зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Таке ж положення міститься і у ст.173
Господарського кодексу України, в якій
зазначено, що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи управлінського
господарського характеру на користь
іншого суб'єкта (виконати роботу,
передати майно, сплатити гроші, надати
інформацію тощо), або утриматися від
певних дій, а інший суб'єкт (управнена
сторона, у тому числі кредитор) має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України та ст.193 Господарського кодексу
України передбачено, що зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання та одностороння зміна
умов договору не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

Зі змісту укладеного між ТОВ
"Агрохімічна компанія „ВІТАГРО" та ФГ
„Владислав Плюс" договору поставки
№45-04/13ЖТ від 30.04.2013р. в строки, визначені
договором, постачальник зобов'язується
передати у власність покупця засоби
захисту рослин та/або мікродобрива
(надалі товар), а покупець
зобов'язується прийняти товар і
оплатити його вартість.

Судом враховується, що ТОВ "Агрохімічна
компанія „ВІТАГРО" на виконання умов
договору поставлено ФГ „Владислав
Плюс" товар на загальну суму 19857,62 грн.
згідно наявних в матеріалах справи
копій видаткових накладних № ВА000000349
від 30.04.2013р., № ВА000001152 від 08.07.2013р.,
згідно довіреностей №№ ЯПЖ №911869 від
30.04.2013р., ЯПЖ №911844 від 05.07.2013р.

За змістом ч. 1 ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

З урахуванням пункту 3.2.6. договору
поставки №45-04/13 ЖП від 30.04.2013р. між
виробничим сільськогосподарським
кооперативом "Шпичинці" та ТОВ
"Агрохімічна компанія "Вітагро"
укладено договір поруки №45-04/13ЖТ від
06.05.2013р., згідно умов якого ВСК
"Шпичинці" зобов'язується відповідати
перед позивачем за виконання всіх
зобов'язань ФГ „Владислав Плюс", що
виникли з договору поставки №45-04/13 ЖТ
від 30.04.2013р.

ФГ „Владислав Плюс" проведено часткову
проплату за товар на суму 10515,71 грн., що
підтверджується банківськими
виписками від 30.04.2013р., від 15.08.2013р.

Судом враховується, що ст. 230 ГК України
передбачено обов'язок учасника
господарських відносин сплатити
неустойку, штраф, пеню у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

При цьому, штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Виходячи із змісту ст.ст. 546, 548
Цивільного кодексу України виконання
зобов'язання може забезпечуватися у
відповідності до закону або умов
договору, зокрема, неустойкою, яку
боржник повинен сплатити у разі
порушення зобов'язання.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України, неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 551 Цивільного
кодексу України, предметом неустойки
може бути грошова сума, рухоме і
нерухоме майно. Якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Відповідно до частини четвертої статті
231 ГК України якщо розмір штрафних
санкцій законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочення платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Згідно ст.3 зазначеного Закону розмір
пені, передбачений ст.1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Окремо судом враховується, що
одночасне стягнення з учасника
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не
суперечить статті 61 Конституції
України, оскільки згідно зі статтею 549
ЦК України пеня та штраф є формами
неустойки, а відповідно до статті 230 ГК
України неустойка, штраф, пеня є видами
штрафних санкцій, тобто не є окремими
та самостійними видами юридичної
відповідальності. У межах одного виду
відповідальності може застосовуватися
різний набір санкцій. Аналогічну
правову позицію викладено Верховним
Судом України у постанові від 27.04.2012
року (справа №06/5026/1052/2011) та
інформаційному листі Вищого
господарського суду України №01-06/908/2012
від 13.07.2012р.

З урахуванням п.7.2.1. договору поставки
№45-04/13ЖТ від 30.04.2013р. та норм чинного
законодавства ТОВ "Агрохімічна
компанія "Вітагро" нараховано до
стягнення в солідарному порядку з ФГ
„Владислав Плюс" та його поручителя
ВСК "Шпичинці" 430,39 грн. - пені, 2335,48 грн. -
штрафу.

Провівши перерахунок заявлених до
стягнення суми штрафу судом
встановлено, що заявлена сума
нарахована обґрунтовано та з
врахуванням ч. 6 ст. 232 ГК України, а тому
вимога про стягнення штрафу підлягає
задоволенню.

За таких обставин, враховуючи
зазначені вимоги законодавства, суд
прийшов до висновку що позов в частині
стягнення пені обґрунтований,
підтверджений належними у справі
доказами та підлягає задоволенню

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити три
проценти річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Зі змісту вказаної статті вбачається,
що зобов'язання сплатити три проценти
річних є за своєю правовою природою
платою за користування коштами, що не
були своєчасно сплачені боржником.

Відповідно до умов договору та
законодавства України позивачем
нараховано та заявлено до стягнення з
відповідача 3% річних в сумі 99,33 грн..

Судом встановлено, що заявлена до
стягнення сума 3% річних нарахована
поза межами максимально можливого
розміру, а тому вимога про її стягнення
підлягає задоволенню частково у сумі
98,56 грн. У стягненні 0,77 грн. належить
відмовити.

Враховуючи відсутність доказів сплати
відповідачами сум основної
заборгованості, 3% річних, інфляційних,
штрафу та пені за прострочення
виконання зобов'язань за договором
поставки у сумі 12206,34 грн., остання
підлягає стягненню з відповідачів
солідарно.

Стаття 33 ГПК України встановлює
правило, відповідно до якого кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інших
обставин, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства України повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ч.2 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України).

Відповідно до абз. 1 ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд прийшов до висновку
про необхідність задоволення позову
частково.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України
„Про виконавче провадження" у разі
якщо рішення ухвалено на користь
кількох позивачів або проти кількох
відповідачів, а також якщо належить
передати майно, що перебуває в кількох
місцях, у виконавчому документі
зазначаються один боржник та один
стягувач, а також визначається, в якій
частині необхідно виконати таке
рішення, або зазначається, що обов'язок
чи право стягнення є солідарним.
Аналогічною є позиція викладена у п.п. 9,
9.2 Постанови Пленуму Вищого
госодарського суду України "Про судове
рішення" №6 від 23.03.2012р., у яких
визначено, що у резолютивній частині
рішення має бути остаточна відповідь
щодо усіх вимог, які були предметом
судового розгляду. При цьому
господарські суди повинні зазначити у
рішеннях щодо кількох відповідачів - як
вирішено спір щодо кожного з них (крім
позовних вимог, що ґрунтуються на
солідарній відповідальності).

Керуючись ст.ст. 1, 12, 33, 34, 44, 49, 82, 84, 85, 115,
116 Господарського процесуального
кодексу України, Суд -

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрохімічна
компанія "Вітагро" м.Волочиськ,
Хмельницької області до фермерського
господарства "Владислав Плюс"
с.Гардишівка, Бердичівського району,
Житомирської області до Виробничого
сільськогосподарського кооперативу
"Шпичинці" с. Шпичинці, Хмельницького
району, Хмельницької області про
стягнення 12207,11 грн. з яких 9341,91 грн. -
основного боргу, 430,39 грн. - пені, 2335,48
грн. - штрафу, 99,33 грн. - 3% річних
задоволити частково.

Стягнути з фермерського господарства
"Владислав Плюс" (с.Гардишівка,
Бердичівського району, Житомирської
області, вул. Гагаріна,8, код 37903946) на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрохімічна
компанія "Вітагро" (м. Волочиськ,
Хмельницької області, вул.
Косовського,7, код 37993500) - 9341,91 (дев'ять
тисяч триста слоїк одна гривня 91 коп.)
основного боргу, 98,56 грн. (дев'яносто
вісім гривень 56 коп.) 3% річних, 430,39 грн.
(чотириста тридцять гривень 39 коп.)
пені, 2335,48 грн. (дві тисячі триста
тридцять п'ять гривень 48 коп.) штрафу.
Солідарний боржник - виробничий
сільськогосподарський кооператив
"Шпичинці" (Хмельницька область,
Хмельницький район, с. Шпичинці, код
03788721).

Видати наказ.

Стягнути з фермерського господарства
"Владислав Плюс" (с.Гардишівка,
Бердичівського району, Житомирської
області, вул. Гагаріна,8, код 37903946) на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрохімічна
компанія "Вітагро" (м. Волочиськ,
Хмельницької області, вул.
Косовського,7, код 37993500) - 1827,00 грн. (одна
тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00
коп.) судового збору.

Видати наказ.

Стягнути з виробничого
сільськогосподарського кооперативу
"Шпиченці" (с. Шпичинці, Хмельницького
району, код 03788721) на користь товариства
з обмеженою відповідальністю
"Агрохімічна компанія "Вітагро" (м.
Волочиськ, Хмельницької області, вул.
Косовського,7, код 37993500) - 9341,91 (дев'ять
тисяч триста слоїк одна гривня 91 коп.)
основного боргу, 98,56 грн. (дев'яносто
вісім гривень 56 коп.) 3% річних, 430,39 грн.
(чотириста тридцять гривень 39 коп.)
пені, 2335,48 грн. (дві тисячі триста
тридцять п'ять гривень 48 коп.) штрафу.
Солідарний боржник - фермерського
господарства "Владислав Плюс"
(с.Гардишівка, Бердичівського району,
Житомирської області, вул. Гагаріна,8,
код 37903946).

Видати наказ.

Стягнути з виробничого
сільськогосподарського кооперативу
"Шпиченці" (с. Шпичинці, Хмельницького
району, код 03788721) на користь товариства
з обмеженою відповідальністю
"Агрохімічна компанія "Вітагро" (м.
Волочиськ, Хмельницької області, вул.
Косовського,7, код 37993500) - 1827,00 грн. (одна
тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00
коп.) судового збору.

Видати наказ.

В позові в частині стягнення 0,77 грн. 3%
річних відмовити.

Повний текст складено 18.03.2014р.

Суддя
С.В. Гладій

Пом. судді: І.М. Вальчук

Віддрук. 4 прим. :

1 - до справи,

2 - позивачу, (м. Волочиськ, Хмельн. обл.,
вул. Котовського,7)

3 - відповідачу.( с.Гардишівка,
Бердичівського району, Житомирської
області, вул. Гагаріна,8) (прост.)

4- відповідачу (с. Шпичинці,
Хмельницького району, Хмельницької
області) (прост.)