РІШЕННЯ

"13" березня 2014 р.Справа № 921/40/14-г/6

Господарський суд Тернопільської
області

у складі судді Шумського І.П.

Розглянув справу

за позовом Тернопільської обласної
державної насіннєвої інспекції (вул.
Об'їзна, 12/3, с. Петриків, Тернопільський
район, Тернопільська область,46020) в
особі голови комісії з реорганізації
Тивонюка Віталія Миколайовича

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору Державна
інспекція сільського господарства в
Тернопільській області (вул.
Текстильна, 6, м. Тернопіль,
Тернопільська область,46008)

до відповідача №1 Бережанської
районної ради (вул. Шевченка, 15, м.
Бережани, Бережанський район,
Тернопільська область,47500)

відповідача №2 Бережанської районної
державної адміністрації (вул. Шевченка,
15а, м. Бережани, Бережанський район,
Тернопільська область,47501)

про визнання права оперативного
управління майном.

За участю представників:

позивача - Тивонюк В.М.;

відповідача №1 - Раєвський В.І.;

відповідача №2 - не з'явився;

третьої особи - Мартинюк І.М.

суть справи:

Тернопільська обласна державна
насіннєва інспекція звернулась в
господарський суд Тернопільської
області з позовом до відповідачів: №1 -
Бережанської районної ради та №2 -
Бережанської районної державної
адміністрації, за участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору Державної інспекції
сільського господарства в
Тернопільській області про визнання
права оперативного управління майном.

В усних поясненнях представник третьої
особи позовні вимоги підтримав
повністю.

У відзивах на позов та усних поясненнях
представників, відповідачі проти
позову заперечили, посилаючись на його
безпідставність.

В засіданні, призначеному вперше на 13
лютого 2014 року було оголошено перерву
до 27 лютого 2014 року, пізніше, розгляд
справи відкладено на 13 березня 2014 року.

13 березня 2014 року уповноважений
представник відповідача №2, явка якого
не визнавалась обов'язковою, в судове
засідання не з'явився, що не
перешкоджає розгляду справи по суті.

Учасникам процесу роз'яснено належні
їм права та обов'язки, передбачені
ст.ст. 20,22,27,81-1 ГПК України.

За відсутності відповідного
клопотання, аудіозапис судового
засідання не здійснювався.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
процесу, у т.ч. дані у попередніх
засіданнях, суд встановив наступне.

- у відповідності до зведеного акта
вартості будівель та споруд,
експлікацій, станом на 24 червня 1992 року
Бережанська державна насіннєва
інспекція володіла приміщеннями
(адмінбудинок №1, №3 з гаражем під
літерами А, Б відповідно) по вул. Леніна,
13 у м. Бережани, Тернопільської області.

На підставі розпорядження
Бережанської районної державної
адміністрації №92 від 30 червня 1992 року,
Тернопільською обласною державною
насінною інспекцією прийнято наказ
№9-а від 30 червня 1992 року про приміщення
Бережанської районної державної
насінної інспекції, пунктом 1 якого
передбачалось розмістити Бережанську
районну державну насінну інспекцію в
адміністративному будинку управління
сільського господарства.

У п.2.1 наказу на начальника
Бережанської районної державної
насінної інспекції покладено обов'язок
передати на баланс управління
сільського господарства приміщення
інспекції, та прийняти на баланс
інспекції приміщення надане
управлінням сільського господарства.

Рішенням Бережанської районної ради
народних депутатів від 24 вересня 1992
року, дано доручення адміністрації
звернутись до відповідних міністерств
і відомств щодо передачі підприємств
агропромислового комплексу
(насіннєвої станції) у власність
району.

В листі №37-11-1-13/749 від 23 лютого 1993 року,
Міністерство сільського господарства
і продовольства надало згоду на
проведення обміну приміщеннями між
Бережанською районною державною
адміністрацією та Бережанською
районною державною насіннєвою
інспекцією.

По акту передачі за листопад 1993 року
майно Бережанської держнасінінспекції
(у т.ч. адмінбудинок №1, №3 з гаражем)
передано Тернопільській
облдержнасінінспекції.

У встановленому законом порядку речові
права на нерухоме майно за
Тернопільською
облдержнасінінспекцією оформлено не
було.

В зв'язку з проведенням реорганізації
Тернопільської обласної державної
насіннєвої інспекції шляхом злиття у
Державну інспекцію сільського
господарства у Тернопільській області,
у позивача виникла необхідність у
оформленні такого права.

Як стверджує позивач, приміщення по
вул. Шевченка, 13 у м. Бережани загальною
площею 132,1 кв.м. є державною власністю і
знаходиться на балансі Тернопільської
обласної державної насіннєвої
інспекції, а тому просить суд визнати
за нею право оперативного управління
на зазначене нерухоме майно.

Поряд з цим, рішенням Бережанської
районної ради №51 від 29 квітня 1999 року,
будівлі та майно управління АПК
райдержадміністрації по вул. Шевченка
13 та 13а, у м. Бережани визнано спільною
власністю територіальних громад
району, управління яким здійснює
районна рада.

Як пояснив представник Бережанської
районної ради, рішенням Бережанської
міської ради вулицю Леніна у м.
Бережани було переіменовано на вулицю
Шевченка, при цьому нумерація будинків
не змінювалась (формуляр (протокол)
судового засідання від 13 лютого 2014
року).

28 вересня 2006 року Бережанська районна
рада прийняла рішення №48 про спільну
власність територіальних громад
Бережанського району, яким будівлі,
гаражі та майно по вул. Шевченка, 13,13а у
м. Бережани включено до об'єктів
спільної власності територіальних
громад Бережанського району та
доручено управлінню агропромислового
розвитку Бережанської
райдержадміністрації оперативне
управління зазначеним майном.

Питання віднесення майна, розміщеного
по вул. Шевченка, 13 у м. Бережани до
об'єктів спільної власності
територіальних громад Бережанського
району та здійснення оперативного
управління зазначеним майном
юридичними особами (до яких позивач не
належить) продубльовано й іншими
рішеннями Бережанської районної ради
№162 від 05 липня 2007 року, № 93 від 31
жовтня 2011 року та востаннє №216 від 10
липня 2013 року.

Для недопущення послаблення
економічних основ місцевого
самоврядування, зменшення обсягів та
погіршення майнового стану громад
району, рішенням Бережанської районної
ради №158 від 05 вересня 2012 року в
задоволенні клопотання Тернопільської
обласної державної насіннєвої
інспекції про передачу майна по вул.
Шевченка, 13 у м. Бережани у власність
держави відмовлено.

Ухвалою від 25 лютого 2014 року у
адміністративній справі №819/265/14-а,
позовну заяву Тернопільської обласної
державної насіннєвої інспекції до
Бережанської районної ради, за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача Державної інспекції
сільського господарства в
Тернопільській області про визнання
незаконним та скасування п.1 рішення
Бережанської районної ради від 28
вересня 2006 року №48 «Про спільну
власність територіальних громад
району» - залишено без розгляду.

Дана ухвала в апеляційному порядку не
переглядалась. Інші рішення райради з
цього приводу, в тому числі згадані
вище, позивачем в судовому та іншому
порядку не оскаржувались (пояснення
представника позивача надані в
судовому засіданні (формуляр (протокол)
судового засідання від 27 лютого 2014
року).

Від-так, постановлені Бережанською
районною радою рішення у встановленому
законом порядку не оспорені, не
скасовані та є чинними.

Згідно з довідкою відділу
Держземагенства у Бережанському
районі №05-13/238 від 12 лютого 2014 року, у
відповідності до статистичної
звітності форми 6-ЗЕМ,
землекористувачем земельної ділянки
площею 0,25 га за адресою вул. Шевченка, 13
та 13а у м. Бережани, на якій знаходиться
спірне нерухоме майно рахується
Управління сільського господарства.

По договору оренди нежилих приміщень
від 03 січня 2013 року, Управління
агропромислового розвитку
Бережанської районної державної
адміністрації передало нежитлові
приміщення загальною площею 132,1 кв.м., з
яких 89,3 кв.м. в адмінбудинку та
допоміжні приміщення площею 42,8 кв.м., що
знаходяться за адресою вул. Шевченка, 13
у м. Бережани, у строкове користування
Державної інспекції сільського
господарства в Тернопільській області.

За рішенням Бережанської районної ради
№216 від 10 липня 2013 року, остання є
балансоутримувачем приміщень по вул.
Шевченка, 13 у м. Бережани.

З'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтуються доводи і заперечення
сторін, оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи, суд
прийшов до висновку про відсутність
підстав для задоволення позову з
огляду на таке.

Відповідно до змісту пункту 4 частини 3
статті 129 Конституції України, ст.ст.4-3,
33 ГПК України, кожна сторона повинна
довести належними і допустимими
доказами ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Статтею 34 ГПК України обумовлено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ч. 1 ст. 43
ГПК України).

У відповідності до змісту ст.22 ГПК
України, право визначати підстави і
предмет позову належить виключно
позивачу. Змінити їх заявник може лише
до початку розгляду справи по суті,
шляхом подання відповідної письмової
заяви.

Під предметом позову розуміється певна
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача, стосовно якої позивач
просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги
щодо захисту права та охоронюваного
законом інтересу (п.3.12 пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року N 18).

Однак, заявлена позивачем вимога, з
наведених ним підстав, не підлягає
задоволенню.

За ст. 16 Цивільного кодексу України,
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Одним із способів захисту цих
прав та інтересів, зокрема, може бути
визнання права.

Згідно з ч.1 ст. 2 ГК України, учасниками
відносин у сфері господарювання є
суб'єкти господарювання, споживачі,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, наділені
господарською компетенцією, а також
громадяни, громадські та інші
організації, які виступають
засновниками суб'єктів господарювання
чи здійснюють щодо них
організаційно-господарські
повноваження на основі відносин
власності.

Приписи ст.ст. 167,169 ЦК України
встановлюють, що держава,
територіальні громади діють у
цивільних відносинах на рівних правах
з іншими учасниками цих відносин.

Держава набуває і здійснює цивільні
права та обов'язки через органи
державної влади у межах їхньої
компетенції, встановленої законом (ч.1
ст. 170 ЦК України).

Територіальні громади, відповідно до
ст. 172 ЦК України, набувають і
здійснюють цивільні права та обов'язки
через органи місцевого самоврядування
у межах їхньої компетенції,
встановленої законом.

Відповідно до ст. 326 ЦК України, у
державній власності є майно, у тому
числі грошові кошти, яке належить
державі Україна.

Від імені та в інтересах держави
Україна право власності здійснюють
відповідно органи державної влади (ч.2
ст. 326 ЦК України).

Управління майном, що є у державній
власності, згідно з ч. 3 ст. 326 ЦК України.
здійснюється державними органами, а у
випадках, передбачених законом, може
здійснюватися іншими суб'єктами.

За змістом ст. 327 ЦК України, управління
майном, що є у комунальній власності і
належить територіальній громаді,
здійснюють безпосередньо
територіальна громада та утворені нею
органи місцевого самоврядування.

В силу ст. 328 ЦК України, право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом
(ч.2 ст. 328 ЦК України).

В силу приписів ч.1 ст. 133 Господарського
кодексу України, основу правового
режиму майна суб'єктів господарювання,
на якій базується їх господарська
діяльність, становить, зокрема, право
оперативного управління.

Відповідно до ст. 137 ГК України, правом
оперативного управління визнається
речове право суб'єкта господарювання,
який володіє, користується та
розпоряджається майном, закріпленим
за ним власником (уповноваженим ним
органом) для здійснення некомерційної
господарської діяльності, у межах
встановлених цим кодексом та іншими
законами, а також власником майна
(уповноваженим ним органом).

Отже, право оперативного управління
полягає у володінні, користуванні та
розпорядженні суб'єктом
господарювання майном, яке закріпив за
ним власник цього майна.

Згідно з п.п.19,32 ст. 43 Закону України "Про
місцеве самоврядування" питання про
продаж, передачу в оренду, концесію або
під заставу об'єктів комунальної
власності, які забезпечують спільні
потреби територіальних громад і
перебувають в управлінні районних,
обласних рад, а також придбання таких
об'єктів в установленому законом
порядку; надання згоди на передачу
об'єктів з державної власності у
спільну власність територіальних
громад сіл, селищ, міст та прийняття
рішень про передачу об'єктів права
спільної власності територіальних
громад сіл, селищ, міст, що перебувають
в управлінні районних, обласних рад, у
державну власність, а також щодо
придбання об'єктів державної
власності, вирішуються виключно на
пленарних засіданнях районної,
обласної ради.

Право комунальної власності
територіальної громади, згідно з ч.8 ст.
60 Закону України "Про місцеве
самоврядування" захищається законом на
рівних умовах з правами власності
інших суб'єктів. Об'єкти права
комунальної власності не можуть бути
вилучені у територіальних громад і
передані іншим суб'єктам права
власності без згоди безпосередньо
територіальної громади або
відповідного рішення ради чи
уповноваженого нею органу, за винятком
випадків, передбачених законом.

Після обговорення більшістю депутатів
від загального складу, рада в межах
своїх повноважень приймає нормативні
та інші акти у формі рішень (ст. 59 Закону
України "Про місцеве самоврядування").

За правилами, встановленими п.10 ст. 59
Закону України "Про місцеве
самоврядування", акти органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Як зазначалось вище, рішеннями
Бережанської районної ради. Останнім з
яких є №216 від 10 липня 2013 року, будівлі
по вул. Шевченка, 13 у м. Бережани
включено до об'єктів спільної
власності територіальних громад
Бережанського району, тобто до
комунальної, а не державної власності.

Рішенням Бережанської районної ради
№158 від 05 вересня 2012 року в задоволенні
клопотання Тернопільської обласної
державної насіннєвої інспекції про
передачу майна по вул. Шевченка, 13 у м.
Бережани у власність держави
відмовлено.

Зазначені рішення ради станом на час
розгляду справи в суді є чинними.

З огляду на приписи перелічених норм,
перебування спірного майна у
комунальній власності, а також те, що
право оперативного управління цим
майном могло виникнути у позивача
тільки в разі надання такого права
власником майна (а не за рішенням суду),
в задоволенні позову слід відмовити.

Вказана правова позиція знайшла своє
відображення в існуючій судовій
практиці, зокрема у постанові Вищого
господарського суду України від 29
січня 2014 року у справі №12/197.

Відповідно до ст.ст. 44,49 ГПК України,
судові витрати по справі не
відшкодовуються.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 1, 2, 4-3, 12, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не
набрало законної сили, сторони,
прокурор, треті особи та особи, які не
брали участь у справі, якщо
господарський суд вирішив питання про
їх права та обов'язки мають право
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня прийняття
(підписання) рішення, через місцевий
господарський суд.

Дата підписання: 19 березня 2014 року.

Суддя
І.П. Шумський