ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2014 р.
Справа № 914/444/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Р.Матвіїва, при секретарі
судового засідання О.Корчинському,
розглянув матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Торгівельно-промислова компанія
«НАК», м. Львів;

до відповідача: Відкритого
акціонерного товариства «Жидачівський
целюлозно-паперовий комбінат», м.
Жидачів Львівської області;

про: стягнення 12 003 грн. 94 коп.

У судовому засіданні взяли участь
представники:

позивача: Гай О.О. - представник на
підставі довіреності № 2/03-11 від 21.03.2011
року;

відповідача: не з'явився.

Обставини розгляду справи. Ухвалою
господарського суду від 11.02.2014 року
прийнято до розгляду позовну заяву та
порушено провадження у справі за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Торгівельно-промислова компанія
«НАК» до Відкритого акціонерного
товариства «Жидачівський
целюлозно-паперовий комбінат» про
стягнення 11 422 грн. 94 коп. Розгляд справи
призначено на 18.02.2014 року.

У судовому засіданні 18.02.2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав. Судом оглянуто представлені
представником позивача оригінали
документів. Відповідач явки
представника у судове засідання не
забезпечив, про час і місце розгляду
справи повідомлений належним чином.
Враховуючи неявку представника
відповідача в судове засідання, судом
відкладено розгляд справи на 11.03.2014
року.

У судовому засіданні 11.03.2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав. Відповідач явки
представника у судове засідання
повторно не забезпечив, вимог
попередніх ухвал суду не виконав.

Згідно з абз. 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року N 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» в разі, якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року N 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Згідно зі ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Представнику позивача, що брав участь у
судовому засіданні, роз'яснено зміст
ст. ст. 20, 22 Господарського
процесуального кодексу України щодо
його прав та обов'язків, зокрема про
право заявляти відводи судді.

Від фіксації судового процесу
технічними засобами представник
сторони відмовився.

У судовому засіданні 11.03.2014 року судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Суть спору. Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Торгівельно-промислова компанія
«НАК» (надалі по тексту рішення -
позивач, постачльник) звернулося до
суду з позовом до Відкритого
акціонерного товариства «Жидачівський
целюлозно-паперовий комбінат» (надалі
по тексту рішення - відповідач,
покупець) з вимогою про стягнення 12 003
грн. 94 коп. заборгованості, з яких 11 422
грн. 94 коп. сума основного боргу, 581 грн.
00 коп. - 3 % річних.

Товариство з обмеженою
відповідальністю
"Торгівельно-промислова компанія «НАК»
поставило на користь Відкритого
акціонерного товариства «Жидачівський
целюлозно-паперовий комбінат»
товарно-матеріальні цінності (насоси)
згідно з видатковими накладними на
поставку товарно-матеріальних
цінностей. Покупець оплати за
отриманий товар не здійснив.

Відповідач явки представника в судове
засідання не забезпечив, про час і
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, проти позову не
заперечив, відзиву на позовну заяву не
подав, наявність боргу не спростував,
докази його сплати повністю чи
частково не подав.

У процесі розгляду справи суд
встановив наступне. У відповідності до
досягнутих між сторонами
домовленостей Товариство з обмеженою
відповідальністю
"Торгівельно-промислова компанія «НАК»
поставило на користь Відкритого
акціонерного товариства «Жидачівський
целюлозно-паперовий комбінат»
товарно-матеріальні цінності (насоси)
згідно з накладними № 0256 від 10.02.2011 року
на суму 2 246 грн. 40 коп., № 3147 від 21.09.2012
року на суму 9 176 грн. 54 коп. Копії
накладних знаходяться в матеріалах
справи.

Вказані товарно-матеріальні цінності
були прийняті представниками
відповідача згідно з довіреностями на
отримання товарно-матеріальних
цінностей № 0116 від 09.02.2011 року, виданої
на ім'я ОСОБА_2, № 0967 від 21.09.2012 року,
виданої на ім'я ОСОБА_3, копії яких
долучені до позовної заяви.

Отримана продукція не оплачена
покупцем ні в момент прийняття товару,
ні протягом всього часу після
здійснення поставки до моменту
звернення з позовом до суду. Внаслідок
цього станом на лютий 2014 року у
відповідача виникла заборгованість
перед позивачем за оплату поставлених
товарно-матеріальних цінностей на
загальну суму 11 422 грн. 94 коп.

Докази погашення заборгованості у
матеріалах справи відсутні.

Дані факти матеріалами справи
підтверджується, сторонами не
заперечувались та документально не
спростовувались.

Дослідивши представлені суду докази,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд вважає позовні вимоги
підставними, обґрунтованими та такими,
що підлягають до задоволення повністю
з огляду на наступне.

Як встановлено судом вище, сторони
домовилися про поставку
товарно-матеріальних цінностей
(насосів).

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Дії сторін (передача продавцем товару
покупцю за видатковими накладними,
прийняття товару покупцем) свідчать
про виникнення між ними правовідносин
поставки (абз. 4 п. 1 Оглядового листа
Вищого господарського суду України від
29.04.2013 № року 01-06/767/2013).

За договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ст. 712 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Згідно з ч. 7 наведеної
статті не допускається одностороння
відмова від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
(ст. 526 Цивільного кодексу України).

Наявність у відповідача зобов'язання
щодо проведення платежів за отриманий
товар випливає безпосередньо зі змісту
частини першої статті 692 ЦК України (абз
9 п. 1 Оглядового листа Вищого
господарського суду України від 29.04.2013
№ року 01-06/767/2013).

Факт отримання товару відповідачем і
видаткові накладні, надані позивачем
на підтвердження своїх вимог, є
самостійними підставами для
виникнення обов'язку у відповідача
здійснити розрахунки за отриманий
товар (див. постанову Вищого
господарського суду України від 20.09.2012
року № 12/5026/556/2012).

Матеріалами справи, а саме видатковими
накладними, довіреностями на отримання
товарно-матеріальних цінностей
доведено, що у лютому 2011 року, вересні
2012 року позивач поставив відповідачу
товар на загальну суму 11 422 грн. 94 коп. У
відповідності з положеннями ст. 692
Цивільного кодексу України оплата
поставленого товару відповідачем
здійснена не була.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 222
ГК України учасники господарських
відносин, що порушили майнові права або
законні інтереси інших суб'єктів,
зобов'язані поновити їх, не чекаючи
пред'явлення їм претензії чи звернення
до суду.

Враховуючи наведені положення та
досліджені у процесі розгляду справи
докази, суд приходить до висновку, що
відповідач порушив умови
господарського зобов'язання та
прострочив виконання зобов'язання.
Відповідно, з 11.02.2011 року покупець
вважається боржником за поставку
товару згідно з накладною № 0256 від
10.02.2011 року та з 22.09.2012 року за поставку
товару згідно з накладною № 3147 від
21.09.2012 року, що є підставою для
стягнення з нього суми основного боргу
в розмірі 11 422 грн. 94 коп.

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення
581 грн. 00 коп. 3 % річних, суд зазначає
наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Сплата трьох процентів річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом),
так само, як й інфляційні нарахування,
не мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові (п. 4.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про
деякі питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань»).

Перевіривши правильність підстав і
порядку нарахування 3 % річних, суд
вважає їх правомірними, порахованими
математично правильно, а вимогу про
стягнення 581 грн. 00 коп. - такою, що
підлягає до задоволення повністю.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Судові витрати, у відповідності до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, суд покладає на відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 82-85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задоволити повністю.

Стягнути з Відкритого акціонерного
товариства «Жидачівський
целюлозно-паперовий комбінат» (81700,
Львівська обл., Жидачівський район, м.
Жидачів, вул. Фабрична, будинок 4, ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Торгівельно-промислова компанія
«НАК» (79024, м. Львів, вул.
Б.Хмельницького, 176, корпус 5, ) 11 422 грн. 94 коп. основного боргу, 581
грн. 00 коп. 3 % річних та 1 827 грн. 00 коп. в
рахунок відшкодування сплаченого
судового збору.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили, в порядку
статті 116 Господарського
процесуального кодексу України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст. ст. 91 -
93 Господарського процесуального
кодексу України.

Повне рішення складене та
підписане 17.03.2014 року.

Суддя
Матвіїв Р.І.