ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2014 р.
Справа № 917/2566/13

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; юридична адреса:
АДРЕСА_2)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
(АДРЕСА_3)

про стягнення 60142,93 грн.

Суддя Безрук Т. М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1; ОСОБА_3 (витяг з
договору від 21.10.2013р.);

від відповідача: не з"явився.

Розглядається позовна заява про
стягнення 60142,93 грн., у тому числі 34340,00
грн. - вартість втраченого майна (коліс
автомобіля, шин та обідної стрічки),
21626,93 грн. - різниця між вартістю
автомобіля КАМАЗ 54112 (реєстраційний
номер НОМЕР_1) на день передачі в оренду
і до дня користування ним, 1176,00 грн. -
вартість експертизи по справі № 18/1964/11,
3000,00 грн. - моральної шкоди.

Відповідач у відзиві проти позову
заперечує, посилаючись на те що
рішенням господарського суду у справі
№ 18/1964/11 між цими ж сторонами
витребувано у відповідача на користь
позивача автомобіль вантажний КАМАЗ
54112, 1990 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1; позивач не звертався до
відповідача з вимогою повернути
автомобіль, не сповіщав про місце куди
слід повернути автомобіль; позивач не
звертався до виконавчої служби про
примусове виконання рішення суду щодо
повернення даного автомобіля;
позивачем не надано доказів, що
підтверджують право власності на
спірний автомобіль, оскільки згідно
довідки ДАІ такого автомобіля на
реєстраційному обліку не існує;
відсутні докази спричинення моральної
шкоди відповідачем позивачу.

Відповідач надав клопотання про
відкладення розгляду справи в зв'язку з
неможливістю явки в судове засідання
(телеграма від 03.03.2014р., лист від
04.03.2014р.).

Зважаючи на те, що 1) строк вирішення
спору закінчується; 2) відповідач та
його представники були присутні під
час дослідження обставин та доказів по
справі під час попередніх судових
засідань; 3) в матеріалах справи наявні
надані відповідачем письмові
пояснення та докази; 4) про час і місце
слухання справи відповідач був
повідомлений належним чином та за
своєчасно; 5) надання повноважень на
представництво інтересів сторони в
процесі не обмежено будь-яким певним
колом осіб, 6) явка представників сторін
судом обов'язковою не визнавалася; 7)
наявні в справі документи дають
можливість вирішити спір без
присутності сторін, тому клопотання
відповідача задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні 04.03.2014р. судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення згідно ст. 85 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив:

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 5 липня 2012 року
у справі № 18/1964/11 за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 були
встановлені наступні обставини:

- між Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 та Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2 був укладений договір оренди
від 10.03.2008р., за яким ФОП ОСОБА_1 як
орендодавець зобов'язався передати в
розпорядження ФОП ОСОБА_2 (орендаря)
автомобіль КАМАЗ 54112 (реєстраційний
номер НОМЕР_1), а орендар зобов'язався
сплатити страхові внески, забезпечити
охорону та збереження автомобіля,
проводити всі види ремонту, сплачувати
орендну плату. Термін дії даного
договору 1 рік;

- за вказаним договором позивач передав
відповідачу в оренду автомобіль КАМАЗ
54112 (реєстраційний номер НОМЕР_1),

- право власності на цей автомобіль
належить позивачу;

- по закінченню дії договору оренди
відповідач не повернув автомобіль
власнику.

За результатом вирішення спору у
справі № 18/1964/11 господарський суд
Полтавської області прийняв рішення,
зокрема, про витребування у ФОП ОСОБА_2
на користь ФОП ОСОБА_1 автомобіля
вантажного КАМАЗ марки 54112, 1990 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1
(а.с.14-17).

Дане рішення сторонами не
оскаржувалося та набрало законної
сили.

Відповідно до ч.2 ст.35 ГПК України факти,
встановлені рішенням господарського
суду під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Позивач, посилаючись на те, що
відповідач всупереч рішенню суду
автомобіль не повернув, а користується
ним по даний час, прохає стягнути 34340,00
грн. вартості знятих відповідачем
коліс автомобіля, шин та обідної
стрічки, 21626,93 грн. різниці між вартістю
автомобіля на день передачі в оренду і
до дня користування ним, 1176,00 грн.
вартості експертизи по справі № 18/1964/11,
а також 3000,00 грн. моральної шкоди,
оскільки дії відповідача завдають
позивачеві страждань та переживань, в
зв'язку з чим стан його здоров'я
погіршився. Позивач також посилається
на те, що фактично автомобіль
передавався в оренду за договором від
01.11.2007р. Як правові підстави для
стягнення коштів позивач зазначає
ст.ст. 283, 291 ГК України, ст.ст. 16, 22, 23, 762,
765, 767, 779-780, 785, 786, 1166, 1167, 1192 ЦК України.

Господарський суд в ухвалах від 25.12.2013р.
та від 28.01.2014р. пропонував позивачеві
уточнити правові підстави заявлених
вимог про стягнення коштів (окремо по
кожній сумі вимог), проте позивач
уточнення не провів (а.с.1-2,54-56).

Відповідно до ст.4-3, ст.33 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності;
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд в ухвалах від 25.12.2013р.
та від 28.01.2014р. пропонував позивачеві
надати договір договору оренди
автомобіля від 01.11.2007р., на який він
посилається у позові.

Проте позивач вказаного договору від
01.11.2007р. суду не надав. Натомість до
позовної заяви позивачем додано
непосвідчену копію договору оренди від
10.03.2008р. (а.с.9).

Отже, позивачем не доведено факту
укладення між сторонами договору
оренди від 01.11.2007р. Крім того, рішенням
господарського суду Полтавської
області від 05.07.2012 року у справі № 18/1964/11
встановлено факт існування між
сторонами правовідносин щодо оренди
спірного автомобіля саме на підставі
договору оренди від 10.03.2008р.

Статті 283, 291 Господарського кодексу
України, на які посилається позивач у
позові, регулюють визначення поняття
договору оренди та об'єкта оренди, а
також підстави припинення договору
оренди. Дані питання у цьому позові
позивачем не ставляться.

Також позивач у позові посилається на
ст.762 Цивільного кодексу України (далі -
ЦК України), яка регулює плату за найм
(орендну плату), проте питання
стягнення орендної плати у позові не
ставиться.

За ст. ст.765, 767 ЦК України наймодавець
зобов'язаний передати наймачеві майно
у користування негайно або у строк,
встановлений договором найму. За ст. 767
ЦК України наймодавець зобов'язаний
передати наймачеві річ у комплекті і у
стані, що відповідають умовам договору
найму та її призначенню.

Відповідно до ст. 779 ЦК України наймач
зобов'язаний усунути погіршення речі,
які сталися з його вини. У разі
неможливості відновлення речі
наймодавець має право вимагати
відшкодування завданих йому збитків.
Наймач не відповідає за погіршення
речі, якщо це сталося внаслідок
нормального її зношення або упущень
наймодавця.

Згідно зі ст. 623 ЦК України боржник, який
порушив зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки; розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.

Згідно ст. 224 Господарського кодексу
України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушені. Під
збитками розуміються витрати, зроблені
управленою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також
неодержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або правил
здійснення господарської діяльності
другою стороною.

Згідно ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу
України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються, зокрема:
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства; додаткові
витрати (штрафні санкції, сплачені
іншим суб'єктам, вартість додаткових
робіт, додатково витрачених матеріалів
тощо), понесені стороною, яка зазнала
збитків внаслідок порушення
зобов'язання другою стороною;
неодержаний прибуток (втрачена вигода),
на який сторона, яка зазнала збитків,
мала право розраховувати у разі
належного виконання зобов'язання
другою стороною.

Отже, для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення: 1) протиправної
поведінки боржника; 2) наявність
збитків; 3) безпосереднього причинного
зв'язку між протиправною поведінкою
боржника та настанням збитків; 4) вини
боржника. За відсутності хоча б одного
з цих елементів цивільна
відповідальність не настає.

Відповідно до правових позицій,
викладених у п. 1.3 роз'яснення президії
Вищого господарського суду України від
30.03.1995р. № 02-5/218 (зі змінами та
доповненнями) на позивача покладений
обов'язок доведення факту невиконання
або неналежного виконання
зобов'язання, прямого причинного
зв'язку між порушенням зобов'язання і
завданими збитками та їх розмір.

Позивач не надав суду жодних доказів
щодо стану та комплектності автомобіля
на дату передачі його в оренду.

Наданий позивачем висновок судової
автотоварознавчої експертизи № 256 від
03.04.2012р. не може бути належним доказом
щодо стану автомобіля на дату
укладення договору оренди передачі
автомобіля в оренду, оскільки на
сторінці шостій висновку зазначено, що
технічних огляд автомобіля проводився
26.03.2012р., тобто вже після припинення дії
договору оренди (а.с.95-106).

Висновок експертного
автотоварознавчого дослідження № 373
від 22.05.2013р. також не може бути належним
доказом щодо стану автомобіля на дату
укладення договору оренди та передачі
автомобіля в оренду - 10.03.2008р., оскільки
в ньому зазначено, що огляд
транспортного засобу не проводився, а
при проведенні дослідження були
частково використані фото з
попереднього огляду (сторінка шоста
висновку); (а.с.88-94).

В обґрунтування позову позивач
посилається на те, що до дня передачі
відповідачу вказаного автомобіля
позивач 03 липня 2006 року та 19 серпня 2007
року придбав і поставив на автомобіль:
шини 320R508 16 У-4. ДШЗ в кількості 8 штук та
обідні стрічки (кліпер) 190-20, 195 в
кількості 8 штук, на загальну суму 7 496,16
грн.; шини 320 R508 в кількості 4 штуки на
суму 5 000 гривень.

Посилаючись на те, що на даний час
загальна вартість вказаних деталей
складає 34340 грн., що підтверджується
рахунком на сплату від 18 липня 2013 року,
позивач прохає стягнути з відповідача
34340,00 грн. вартості знятих відповідачем
коліс автомобіля, шин та обідної
стрічки.

На підтвердження вказаних обставин
позивачем надано лише накладну від
03.07.2006р. № 26019518 та рахунок фактуру від
19.08.2007р. № 174 (а.с.10).

Проте в порушення вимог ст.4-3, ст.33 ГПК
України позивач на надав суду доказів
встановлення на спірний автомобіль
саме заявлених шин та обідних стрічок.
Також позивачем не надано жодного
доказу оплати вартості вказаних
деталей

Крім того, у висновоку судової
автотоварознавчої експертизи № 256 від
03.04.2012р. встановлено наявність на
автомобілі шин в зборі але іншого
артикулу (ИН-143 Б 260R508), ніж заявлено
позивачем (сторінка 7 висновку).

Отже, позивачем не доведено належними
доказами ні факту придбання вказаних
деталей, ні факту встановлення їх на
автомобіль.

Також позивачем не надано жодного
доказу пошкодження автомобіля
відповідачем (чи доказу знищення цих
деталей саме відповідачем) чи вини
відповідача.

Наданий висновок експертного
автотоварознавчого дослідження № 373
від 22.05.2013р. також не може бути таким
доказом, оскільки в ньому зазначено, що
огляд транспортного засобу не
проводився (сторінка шоста висновку);
(а.с.88-94).

Заявлені вимоги про стягнення 21626,93 грн.
- різниці між вартістю автомобіля на
день передачі в оренду і до дня
користування ним також документально
не підтверджені, правові підстави для
стягнення цієї суми позивачем не
визначені.

Крім того, висновок № 373 від 22.05.2013р. про
вартість автомобіля станом на 01.11.2007р.
зроблений без огляду самого
автомобіля.

Позивачем не надано доказів того, що
зменшення вартості автомобіля
відбулося внаслідок протиправних дій
відповідача чи з його вини.

За рішенням у справі № 18/1964/11 було
витребувано у відповідача на користь
позивача спірний автомобіль (а.с.14-17).

Згідно пояснень відповідача на даний
час вказаний автомобіль ним не
утримується, де він знаходиться йому не
відомо (а.с.79).

Позивачем не надано доказів
користування відповідачем автомобілем
чи перешкоджанню у його вилученні.
Позивачем не надано доказів вчинення
дій по забиранню спірного автомобіля у
відповідача та доказів перешкоджання
останнього у вилученні автомобіля.

До виконавчої служби з заявою про
відкриття виконавчого провадження
щодо вилучення спірного автомобіля
позивач не звертався.

Тобто, після винесення рішення у справі
№ 18/1964/11 позивач не вичинив належних
дій щодо повернення автомобіля у своє
володіння.

Позивачем також заявлені вимоги про
стягнення 1176,00 грн. вартості експертизи
по справі № 18/1964/11.

Відповідно до ст.44, ст.48 ГПК України
витрати, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
визначаються господарським судом та
включаються до складу судових витрат.
За ч.4 ст. 49 та ч. 7 ст. 84 ГПК України про
розподіл судових витрат (у тому числі і
витрат на експертизу) господарським
судом зазначається у резолютивній
частині рішення.

Отже, в разі понесення позивачем витрат
по сплаті експертизи у справі № 18/1964/11
питання про їх розподіл повинен
вирішуватися господарським судом у
справі № 18/1964/11. В разі якщо у рішенні не
було визначено питання про розподіл
господарських витрат, позивач не був
позбавлений права звернутися до суду з
заявою про винесення додаткового
рішення відповідно до ст. 88 ГПК України.

Позивачем також не доведено, що 1176,00
грн. вартості експертизи є його
збитками, що були понесені ним
внаслідок протиправної поведінки
відповідача та вини останнього, не
надано доказів в підтвердження прямого
причинного зв'язку між невиконання
відповідачем зобов'язань та цими
збитками.

Таким чином, позивач не надав суду
належних доказів в підтвердження
прямого причинного зв'язку між
невиконання відповідачем зобов'язань
та заявленими збитками та їх розміром.

Доказів наявності протиправної
поведінки відповідача позивач також
суду не надав, з матеріалів справи
протиправність поведінки відповідача
не вбачається.

Також відсутні докази наявності вини
відповідача у понесенні позивачем
заявлених збитків.

Позивач в обґрунтування позову також
посилається також на ст. 780 ЦК України.
Статтею 780 ЦК України визначено, що
шкода, завдана третім особам у зв'язку з
користуванням річчю, переданою у найм,
відшкодовується наймачем на загальних
підставах. Шкода, завдана у зв'язку з
користуванням річчю, відшкодовується
наймодавцем, якщо буде встановлено, що
це сталося внаслідок особливих
властивостей або недоліків речі, про
наявність яких наймач не був
попереджений наймодавцем і про які він
не знав і не міг знати.

В дані справі позивачем не ставиться
питання про завдання шкоди третім
особам у зв'язку з користуванням річчю,
переданою у найм, тому посилання у
позові на дану норму є безпідставним.

Позивач також посилається на те, що
вказані суми повинні бути відшкодовані
відповідачем на підставі ст. 1166 ЦК
України.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Позивачем не доведено належними
доказами ні факту спричинення йому
майнової шкоди відповідачем, ні її
розміру, ні наявності неправомірних
дій відповідача щодо майна позивача.

З огляду на викладене позовні вимоги
про стягнення 34340,00 грн. вартості
втраченого майна (коліс автомобіля, шин
та обідної стрічки), 21626,93 грн. - різниці
між вартістю автомобіля КАМАЗ 54112
(реєстраційний номер НОМЕР_1) на день
передачі в оренду і до дня користування
ним, 1176,00 грн. - вартості експертизи по
справі № 18/1964/11 задоволенню не
підлягають в зв'язку з їх
необгрунтованістю та недоведеністю.

Вимоги про стягнення 3000,00 грн.
моральної шкоди також не підтверджені
жодним документальним доказом, та
відхиляються судом.

З огляду на викладене у позові слід
відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

Вирішив:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено та підписано:
07.03.2014р.

Суддя
Безрук Т.М.