КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2014 р. Справа№ 910/23331/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Зеленіна В.О.

Шевченка Е.О.

за участю представників:

від позивача: Овчиннікова Ю.Є. (предст.
за довір. від 08.01.2014);

від відповідача (скаржника): Демченко
К.М. (предст. за довір. від 11.03.2014);

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою
відповідальністю "БК Моноліт Мегабуд"

на ухвалу господарського суду міста
Києва від 11.12.2013 (суддя Балац С.В.)

в справі № 910/23331/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інженерно-виробнича
компанія "Леокон груп"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "БК Моноліт Мегабуд"

про стягнення 11 269 751,77 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 11.12.2013 у справі № 910/23331/13 заяву
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІНЖЕНЕРНО-ВИРОБНИЧА
КОМПАНІЯ "ЛЕОКОН ГРУП" про вжиття
заходів до забезпечення позову
задоволено, з метою забезпечення
позову накладено арешт на грошові
кошти Товариства з обмеженою
відповідальністю "БК МОНОЛІТ МЕГАБУД"
(03186, м. Київ, Солом'янський район,
бульвар Чоколівський, буд. 19;
ідентифікаційний код 35334479), що
знаходяться на рахунках, відкритих в
банківських або в інших
кредитно-фінансових установах України,
виявлених державним виконавцем у
процесі виконання даної ухвали, в межах
суми 11 269 751,77 (одинадцять мільйонів
двісті шістдесят дев'ять сімсот
п'ятдесят одна) грн. 77 коп.

Ухвала місцевого господарського суду
мотивована тим, що між сторонами дійсно
існує спір, згідно з обставинами,
наведеними у позовній заяві, а вид
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на грошові кошти відповідача у
розмірі, що складають ціну позову в
сумі в межах суми 11 269 751,77 грн.,
відповідає позовним вимогам та
узгоджується з приписами ст. ст. 66, 67
Господарського процесуального кодексу
України.

Не погоджуючись з винесеною судом
першої інстанції ухвалою, відповідач
оскаржив її в апеляційному порядку,
просив оскаржувану ухвалу скасувати.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що оскаржувана ухвала винесена з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, з невідповідністю
висновків суду, викладених в ухвалі
дійсним обставинам справи, за
відсутності будь-яких доказів в
обгрунтування вжитих заходів до
забезпечення позову.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "БК Моноліт Мегабуд"
по справі №910/23331/13 передано на розгляд
судді Київського апеляційного
господарського суду Станіку С.Р.

Розпорядженням заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду для розгляду
апеляційної скарги по справі №910/23331/13
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя: Станік С.Р., судді:
Зеленін В.О., Шевченко Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 27.02.2014
відновлено Товариству з обмеженою
відповідальністю ""БК Моноліт Мегабуд"
пропущений строк на подання
апеляційної скарги, прийнято
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "БК Моноліт
Мегабуд" на ухвалу господарського суду
міста Києва від 11.12.2013 р. у справі №
910/23331/13 до провадження та порушено
апеляційне провадження; розгляд справи
призначено на 12.03.2014.

07.03.2014 через канцелярію Київського
апеляційного господарського суду від
позивача надійшло письмове клопотання
про відкладення розгляду справи, яке
мотивоване тим, що представник
позивача Горащенков М.О. не може бути
присутнім в судовому засіданні
Київського апеляційного
господарського суду по справі №
910/23331/13, призначеному на 12.03.2014, у зв'язку
із зайнятістю в іншому судовому
засіданні.

В судове засідання 12.03.2014 з'явилися
представники позивача та відповідача.

Колегія суддів, заслухавши думки
присутніх представників сторін щодо
заявленого позивачем письмового
клопотання про відкладення розгляду
справи, дослідивши наявні матеріали,
враховуючи те, що усі сторони були
повідомлені про дату, час та місце
проведення судового засідання, дійшла
висновку, що неявка іншого
представника позивача не є перешкодою
для розгляду апеляційної скарги. Також,
з метою дотримання процесуальних
строків розгляду апеляційної скарги на
ухвали місцевого господарського суду,
визначених ст. 102 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів вирішила заявлене
клопотання про відкладення розгляду
справи відхилити.

Апелянт в судовому засіданні 12.03.2014
доводи апеляційної скарги підтримав,
просив апеляційну скаргу задовольнити,
ухвалу господарського суду міста Києва
від 11.12.2013 у справі № 910/23331/13 скасувати.

Представник позивача в судовому
засіданні апеляційної інстанції
заперечував проти доводів апелянта,
викладених в апеляційній скарзі,
просив суд відмовити в задоволенні
скарги та залишити без змін
оскаржувану ухвалу.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
Київський апеляційний господарський
суд вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що в процесі перегляду
справи апеляційний господарський суд
за наявними у справі та додатково
поданими доказами повторно розглядає
справу.

Відповідно до ч.5 ст.106 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційні скарги на ухвали місцевого
господарського суду розглядаються в
порядку, передбаченому для розгляду
апеляційних скарг на рішення місцевого
господарського суду.

Згідно зі ст. 4 Господарського
процесуального кодексу України, суд
вирішує справи на підставі
Конституції, інших актів законодавства
України, міжнародних договорів України
в порядку, передбаченому ГПК України.

Згідно зі ст. 55 Конституції України,
права і свободи людини і громадянина
захищаються судом. Кожен має право
будь-якими не забороненими законом
засобами захищати свої права і свободи
від порушень і протиправних посягань.
Крім того, відповідно до ст. 129
Конституції України, сторони мають
право на судовий захист своїх
інтересів.

Таким чином, кожна особа (у тому числі
позивач) має право на судовий захист
своїх інтересів, у тому числі інтересу
позивача до повного та своєчасного
виконання рішення у цій справі
будь-яким не забороненим законом
способом.

Цій конституційній нормі вищої
юридичної сили, у взаємозв'язку з
приписом ст. 124 Конституції України,
згідно з якою юрисдикція судів
розповсюджується на усі
правовідносини, які виникають в
державі, відповідає право та обов'язок
суду вживати усіх не заборонених прямо
законом заходів до забезпечення
своєчасного поновлення та захисту прав
позивача.

Статтями 66, 67 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено право господарського суду
за заявою сторони, прокурора або з
своєї ініціативи вжити заходів до
забезпечення позову. Забезпечення
позову допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду. Позов
забезпечується в тому числі й
накладенням арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві.

В силу п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006
р., розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

В постанові Пленуму Вищого
господарського суду України № 16 від
26.12.2011 р. сформульована позиція Вищого
господарського суду України про
доцільність вирішення питання про
вжиття забезпечувальних заходів саме
на стадії підготовки справи до
розгляду.

Забезпечення позову - це сукупність
процесуальних дій, які гарантують
виконання рішення суду в разі
задоволення позовних вимог і
застосовуються господарським судом як
засіб запобігання можливим порушенням
майнових прав чи охоронюваних законом
інтересів особи та гарантія реального
виконання рішення суду.

При цьому, заходи щодо забезпечення
позову обов'язково повинні
застосовуватися відповідно до їх мети,
з урахуванням безпосереднього зв'язку
між предметом позову та заявою про
забезпечення позову.

Особа, яка подала заяву про
забезпечення позову, повинна
обґрунтувати причини звернення із
заявою про забезпечення позову. З цією
метою та з урахуванням загальних вимог,
передбачених статтею 33 ГПК,
обов'язковим є подання доказів
наявності фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного
заходу до забезпечення позову.

Відповідно до п. п. 1, 3 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 16
від 26.12.2011 "Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову" у вирішенні питання про
забезпечення позову господарський суд
має здійснити оцінку обґрунтованості
доводів заявника щодо необхідності
вжиття відповідних заходів з
урахуванням: розумності,
обґрунтованості і адекватності вимог
заявника щодо забезпечення позову;
забезпечення збалансованості
інтересів сторін, а також інших
учасників судового процесу; наявності
зв'язку між конкретним заходом до
забезпечення позову і предметом
позовної вимоги, зокрема, чи спроможний
такий захід забезпечити фактичне
виконання судового рішення в разі
задоволення позову; імовірності
утруднення виконання або невиконання
рішення господарського суду в разі
невжиття таких заходів; запобігання
порушенню у зв'язку із вжиттям таких
заходів прав та охоронюваних законом
інтересів осіб, що не є учасниками
даного судового процесу.

Питання про забезпечення позову може
вирішуватися господарським судом як
без проведення окремого судового
засідання, так і в засіданні з викликом
представників сторін, інших учасників
судового процесу із заслуховуванням їх
думки.

Предметом позову є матеріально-правова
вимога позивача до відповідача, що
кореспондується зі способами захисту
порушеного права. Предмет позову
повинен мати правовий характер і
випливати з певних
матеріально-правових відносин.

Тож, заходи до забезпечення позову
застосовуються господарським судом як
гарантія реального виконання рішення
суду.

Умовою застосування заходів до
забезпечення позову за вимогами
майнового характеру є достатньо
обґрунтоване припущення, що майно (в
тому числі грошові суми, цінні папери
тощо), яке є у відповідача на момент
пред'явлення позову до нього, може
зникнути, зменшитись за кількістю або
погіршитись за якістю на момент
виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для
забезпечення позову є підтверджена
доказами наявність фактичних обставин,
з якими пов'язується застосування
певного виду забезпечення позову. Про
такі обставини може свідчити вчинення
відповідачем дій, спрямованих на
ухилення від виконання зобов'язання
після пред'явлення вимоги чи подання
позову до суду (реалізація майна чи
підготовчі дії до його реалізації,
витрачання коштів не для здійснення
розрахунків з позивачем, укладення
договорів поруки чи застави за
наявності невиконаного спірного
зобов'язання тощо).

При вирішенні питання про забезпечення
позову господарський суд має
враховувати наявність зв'язку між
конкретним заходом до забезпечення
позову і предметом позовної вимоги, а
саме - чи спроможний такий захід
забезпечити фактичне виконання
судового рішення в разі задоволення
позову; імовірності утруднення
виконання або невиконання рішення
господарського суду в разі невжиття
таких заходів; запобігання порушенню у
зв'язку із вжиттям заходів прав та
охоронюваних законом інтересів осіб,
що не є учасниками даного судового
процесу.

Адекватність заходу до забезпечення
позову, що застосовується
господарським судом, визначається його
відповідністю вимогам, на забезпечення
яких він вживається. Оцінка такої
відповідності здійснюється
господарським судом, зокрема, з
урахуванням співвідношення прав
(інтересу), про захист яких просить
заявник, з вартістю майна, на яке
вимагається накладення арешту, або
майнових наслідків заборони
відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006
р., розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати
особа, котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Як встановлено місцевим господарським
судом та підтверджується матеріалами
справи спір між сторонами виник
внаслідок невиконання відповідачем
договірних зобов'язань щодо оплати
отриманого від позивача товару, а
відповідач витрачає грошові кошти на
потреби, що не пов'язані із погашенням
заборгованості, наявної в останнього
перед позивачем, що, зокрема,
підтверджується наданою останнім
роздруківкою із Інтернет-сайту
kiev.ko.slando.ua, на якому розміщено
оголошення Товариства з обмеженою
відповідальністю "БК МОНОЛІТ МЕГАБУД"
від 08.12.2013 про закупівлю будівельних
матеріалів на загальну суму 15 000 000,00
грн.

З огляду на викладене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про наявність у відповідача
грошових коштів, за рахунок яких
можливо було б здійснити погашення
заборгованості перед позивачем за
договорами від 27.08.2012 № 3-27/8, від 06.09.2012 №
5-06/9 та від 14.09.2012 № 6-14/9 у разі
задоволення позовних вимог у справі №
910/23331/13, а накладення арешту на грошові
кошти, що знаходяться на рахунках
відповідача у розмірі ціни позову у
даній справі, не може призвести до
припинення його господарської
діяльності.

З огляду на викладене, враховуючи те, що
накладення арешту на грошові кошти
Товариства з обмеженою
відповідальністю "БК МОНОЛІТ МЕГАБУД" у
сумі 11 269 751,77 грн. - в межах розміру
позовних вимог, відповідає предмету
позовних вимог і може забезпечити
фактичне виконання судового рішення, а
також не порушує прав та охоронюваних
законом інтересів відповідача у справі
чи інших осіб, що не є учасниками даного
судового процесу, в той час як невжиття
заходу до забезпечення позову може
призвести до утруднення або
неможливості виконання судового
рішення у разі задоволення позову,
Колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
погоджується з висновком місцевого
господарського суду, про
обґрунтованість поданої позивачем
заяви в частині накладення арешту на
грошові кошти Товариства з обмеженою
відповідальністю "БК МОНОЛІТ МЕГАБУД",
що знаходяться в банківських та інших
фінансово-кредитних установах в межах
суми заявлених позовних вимог в сумі 11
269 751,77 грн.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є:

1) неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

За наведених вище обставин, колегія
суддів приходить до висновку, що
господарський суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, належним чином дослідив наявні
докази, дав їм належну оцінку та
прийняв законну та обґрунтовану ухвалу
у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права,
а доводи скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, не спростовують
висновків господарського суду першої
інстанції, підстави для скасування
ухвали місцевого господарського суду
від 11.12.2013 в справі № 910/23331/13 - відсутні,
а тому, оскаржувана ухвала підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
- без задоволення.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір за подачу апеляційної
покладається на апелянта - Товариство з
обмеженою відповідальністю "БК Моноліт
Мегабуд".

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.
105, 106 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "БК Моноліт
Мегабуд" на ухвалу господарського суду
міста Києва від 11.12.2013 в справі № 910/23331/13
- залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду міста
Києва від 11.12.2013 в справі № 910/23331/13 -
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/23331/13 повернути
до господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського
суду набирає законної сили з дня її
прийняття. Постанову апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено до Вищого господарського
суду України у порядку, передбаченому
ст. 109 ГПК України.

.

Головуючий суддя
С.Р. Станік

Судді
В.О. Зеленін

Е.О. Шевченко