КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2014 р. Справа№ 910/21964/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Кондес Л.О.

Рябухи В.І.

за участю представників сторін:

від прокуратури: не викликався та не
з'явився, про місце та час судового
засідання повідомлений належним чином;

від позивача: не викликався та не
з'явився, про місце та час судового
засідання повідомлений належним чином;

від відповідача: не викликався та не
з'явився, про місце та час судового
засідання повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Голден Деррік"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 10.01.2014

у справі № 910/21964/13 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Полтавської прокуратури з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері в інтересах держави в
особі Аварійно-рятувального загону
спеціального призначення Управління
Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Полтавській
області

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Голден Деррік"

про стягнення 48 981,87 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 10.01.2014 у справі № 910/21964/13
позовні вимоги задоволено повністю;
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача 43 107,11 грн. основного
боргу, 453,95 грн. пені, 2 403,31 грн. три
проценти річних, 3 017,50 грн. штрафу; в
дохід Державного бюджету України 1 720,50
грн. судового збору.

Рішення мотивоване тим, що позивач
належним чином виконав покладені на
нього договором зобов'язання по
постійному та обов'язковому
обслуговуванню об'єктів та окремих
територій, що підтверджується
підписаними сторонами
приймально-здавальними актами;
зобов'язання не припинилося виконанням
належним чином з боку відповідача і
прокурором надані докази на
підтвердження викладених у позові
обставин; відповідач доказів оплати
наданих послуг суду не надав; за таких
обставин позовні вимоги щодо стягнення
з відповідача основного боргу в сумі 43
107,11 грн., обґрунтовані та підлягають
задоволенню; оскільки мало місце
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань, позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача пені,
передбаченої пунктом 6.3 договору, та в
частині стягнення з відповідача трьох
процентів річних в сумі 2 403,31 грн. за
весь період прострочення, обґрунтовані
та підлягають задоволенню; з
урахуванням встановлення факту
прострочення відповідачем виконання
грошового зобов'язання та враховуючи
положення ст. 231 ГК України, позовні
вимоги щодо стягнення з відповідача
штрафу в розмірі 3 017,50 грн.,
обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення Господарського суду
міста Києва від 10.01.2014 у справі № 910/21964/13
скасувати з підстав неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, недоведеності обставин, що
мають значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими, невідповідності
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи, порушення норм
матеріального і процесуального права
та прийняти нове рішення, яким у позові
відмовити.

Підстави апеляційної скарги
обґрунтовуються тим, що, на думку
скаржника, судом не досліджувалось
питання щодо правонаступництва
позивача у юридичної особи, з якою
відповідач уклав договір та яка
фактично надавала послуги, оскільки у
рішенні суду першої інстанції вірно
зазначено, що 03.01.2012 між Державною
спеціалізованою протифонтанною
службою "СВАРЧ" МНС та відповідачем
укладено договір № 113-С на надання
послуг, а додатковою угодою № 1/2 від
01.06.2011 до договору змінено виконавця за
договором на Аварійно-рятувальний
загін спеціального призначення
Управління МНС в Полтавській області, в
той же час стягнення коштів за спірним
рішенням повинно здійснюватись на
користь Аварійно-рятувального загону
спеціального призначення Управління
Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Полтавській
області.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач
заперечує проти доводів апеляційної
скарги та просить відмовити у її
задоволенні, вказує на те, що до
позовної заяви було додано достатньо
доказів про правонаступництво та
перейменування позивача і досліджено
судом першої інстанції.

Також позивач у відзиві на апеляційну
скаргу звертає увагу на те, що
скаржником було частково сплачено суму
боргу в добровільному порядку після
подання апеляційної скарги, а саме:
30.01.2014 на суму у розмірі 28 467,52 грн., тобто
визнано борг.

Розглянувши апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи,
враховуючи доводи відзиву на
апеляційну скаргу, колегія суддів
встановила наступне.

Полтавською прокуратурою з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері в
інтересах держави в особі
Аварійно-рятувального загону
спеціального призначення Управління
Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Полтавській
області подано позов до Господарського
суду міста Києва про стягнення з
відповідача 43 107,11 грн. основного боргу,
2 403,31 грн. 3% річних, 453,95 грн. пені за
несвоєчасне виконання зобов'язань, 3
017,50 грн. штрафних санкцій.

Як вбачається із матеріалів справи,
10.01.2011 між Державною спеціалізованою
протифонтанною службою "СВАРЧ" МНС та
відповідачем укладено договір № 113-С на
постійне та обов'язкове обслуговування
об'єктів та окремих територій державою
аварійно-рятувальною службою.

Згідно із наказом Міністерства
надзвичайних ситуацій України від
20.01.2011 № 64 "Про припинення юридичної
особи Державна спеціалізована
протифонтанна служба "Спеціальна
воєнізована аварійно-рятувальна
частина" МНС" зі змінами, внесеними
наказом Міністерства надзвичайних
ситуацій України від 10.02.2011 № 135 "Про
внесення змін до наказу МНС від 20.01.2011
року № 64" юридичну особу Державна
спеціалізована протифонтанна служба
"Спеціальна воєнізована
аварійно-рятувальна частина" припинено
шляхом її приєднання до
Аварійно-рятувального загону
спеціального призначення Управління
МНС в Полтавській області, визнано АРЗ
СП правонаступником майна, прав та
обов'язків Державної спеціалізованої
протифонтанної служби "Спеціальна
воєнізована аварійно-рятувальна
частина". (а.с. 127-130).

Пунктом 1.1 додаткової угоди № 1/2 від
01.06.2011 до договору № 113-С сторони
погодили, у тексті договору
словосполучення "Державна
спеціалізована протифонтанна служба
"Спеціальна воєнізована
аварійно-рятувальна частина" МНС"
замінити у всіх відмінках на:
"Аварійно-рятувальний загін
спеціального призначення Управління
МНС в Полтавській області" (а.с. 20).

Відповідно до наказу
Аварійно-рятувального загону
спеціального призначення Управління
МНС України в Полтавській області
Міністерства Надзичайних ситуацій
України № 181 від 27.04.2012 перейменовано
Аварійно-рятувальний загін
спеціального призначення Управління
МНС України в Полтавській області на
"Аварійно-рятувальний загін
спеціального призначення
Територіального управління МНС
України у Полтавській області" (а.с. 131).

Згідно із наказом Державної служби
України з надзвичайних ситуацій від
18.05.2013 № 240 змінено, зокрема,
найменування Аварійно-рятувального
загону спеціального призначення
Територіального управління МНС
України у Полтавській області () на Аварійно-рятувальний
загін спеціального призначення
Управління Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Полтавській
області. (а.с. 132-134).

Як передбачено в ч. 2 ст. 108 ЦК України, у
разі перетворення до нової юридичної
особи переходять усе майно, усі права
та обов'язки попередньої юридичної
особи.

Відповідно до п. 2 договору № 113-С
предметом договору є проведення
запобіжно-профілактичної діяльності
на об'єктах геологорозвідки;
ліквідація надзвичайних ситуацій або
окремих їх наслідків на об'єктах
геологорозвідки і нафтогазової
промисловості, виконання
аварійно-рятувальних робіт при
виникненні надзвичайних ситуацій
техногенного та природного характеру;
надання додаткових платних послуг на
замовлення відповідача, за договором
замовника, згідно із Постановою
Кабінету Міністрів України від 19.08.2009 №
881 "Про затвердження переліку
додаткових платних послуг, які
надаються аварійно-рятувальними
службами".

В п.п. 4.4-4.7, 4.6 договору № 113-С сторони
погодили, що виконання робіт по п.п. 2.1,
2.2, 2.3 підтверджується актами виконаних
робіт, затвердженими позивачем та
відповідачем; акти виконаних робіт
згідно із п.п. 2.1 складаються
уповноваженими особами позивача і
відповідача, скріплюються печатками та
затверджуються керівниками; акти
надсилаються відповідачу для
підписання рекомендованим листом чи
вручаються особисто; відповідач
зобов'язаний в 3-денний термін з дня
отримання актів виконаних робіт
підписати їх, завірити печаткою та
надіслати позивачу рекомендованим
листом чи вручити працівникам служби
під розписку; в разі невиконання
відповідачем вимог п.п. 4.7 акти
виконаних робіт, оформлені в
односторонньому порядку, вважаються
укладеними.

Факт виконання позивачем та прийняття
відповідачем робіт за договором № 113-С
підтверджується наявними у матеріалах
справи копіями актів виконання умов
договору № 113-С від 10.01.2011, а саме: за
квітень 2011р. від 30.04.2011 на суму 2 435,62 грн.,
за травень 2011р. від 31.05.2011 на суму 2 435,62
грн., за червень 2011р. від 30.06.2011 на суму 2
435,62 грн., за липень 2011р. від 31.07.2011 на
суму 3 495,36 грн., за серпень 2011р. від 13.10.2011
на суму 2 598,65 грн., за вересень 2011р. від
01.10.2011 на суму 2 435,62 грн., за жовтень 2011р.
від 31.10.2011 на суму 2 435,62 грн., за листопад
2011р. від 30.11.2011 на суму 2 435,62 грн., за
грудень 2011р. від 12.12.2011 на суму 2 435,62 грн.;
приймально-здавальними актами №№: 3656-21
від 14.06.2011 на суму 2 040,00 грн., 3668-21 від
20.06.2011 на суму 7 475,68 грн., 3705-21 від 06.07.2011
на суму 4 666,73 грн., 3654-22 від 13.07.2011 на суму
4 089,85 грн., 3664-21 від 15.07.2011 на суму 2 040,00
грн., 3668-21 від 20.07.2011 на суму 11 591,04 грн.,
3691-21 від 04.07.2011 на суму 17 649,40 грн., 3651-21
від 07.06.2011 на суму 2 040,00 грн., 3689-21 від
27.07.2011 на суму 5 582,33 грн., 3711-21 від 09.08.2011
на суму 2 464,70 грн., 3719-22 від 17.08.2011 на суму
668,82 грн., 3756 від 08.09.2011 на суму 4 470,46 грн.,
3672-22 від 21.07.2011 на суму 20 057,30 грн., 3902-21
від 05.12.2011 на суму 29 278,92 грн., 3926-21 від
12.12.2011 на суму 25 877,61 грн., 3942-21 від 20.12.2011
на суму 4 438,96 грн., 3963-21 від 28.12.2011 на суму
12 401,66 грн., 4159-22 від 16.05.2012 на суму 1 093,18
грн., 4187-2 від 25.05.2012 на суму 1 221,71 грн., 4188-2
від 25.05.2012 на суму 3 715,24 грн.

Зазначені акти підписані обома
сторонами та скріплені відбитками
печатки.

Також позивачем до матеріалів справи
надані товарно-транспортні накладні,
рахунки-фактури.

Пунктом 4.7 договору № 113-С сторони
погодили, що оплата за профілактичне
обслуговування об'єктів підприємства
позивачем, за договором виконавцем,
здійснюється відповідачем шляхом
щомісячного перерахування коштів
протягом 5-ти банківських днів з
моменту підписання актів виконаних
робіт.

У матеріалах справи наявні витяги із
особового рахунку позивача (а.с. 115-126),
із яких вбачається здійснення
відповідачем платежів за виконані
позивачем роботи згідно із договором №
113-С.

Однак, як вказує позивач та не
заперечується відповідачем, останній
не оплатив у повному обсязі надані
послуги, згідно із зазначеними вище
актами здачі-прийняття робіт, у зв'язку
із чим заборгованість відповідача
перед позивачем склала суму у розмірі 43
107,11 грн.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено,
що договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Приписами ст. 903 ЦК України встановлено,
якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Також в ч. 1 ст. 193 ГК України
передбачено, що до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень
(ст. 33 ГПК України).

Відповідачем не здійснено остаточного
розрахунку з позивачем, відповідно до
п. 4.7 договору № 133-С, доказів сплати
позивачу заборгованості у розмірі 43
107,11 грн. відповідачем не надано.

Таким чином, апеляційний господарський
суд дійшов висновку, що вимога позивача
про стягнення з відповідача
заборгованості за виконані позивачем
роботи згідно із договором № 113-С у
розмірі 43 107,11 грн., є такою, що
підтверджена матеріалами справи та
відповідає чинному законодавству.

Також у позовній заяві міститься
вимога про стягнення з відповідача
пені у розмірі 453,95 грн., штрафних
санкцій у розмірі 3 017,50 грн. та 3% річних
у розмірі 2 403,31 грн.

Згідно із ч. 2 ст. 193, ч. 1. ст. 216 ГК України
порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором; учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

В ст. 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання;
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання;
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6.3 договору № 113-С за
порушення терміну оплати відповідач
сплачує позивачу пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, яка
діяла на момент виконання зобов'язання;
сплата пені не звільняє винну сторону
від виконання обов'язків за даним
договором.

Із наявного у матеріалах справи
розрахунку заборгованості (а.с. 111-114)
вбачається, що пеня нараховується за
прострочення виконання грошового
зобов'язання за виконані позивачем
роботи згідно із
приймально-здавальними актами: № 4159-22
від 16.05.2012 на суму 1 093,18 грн. за період з
24.05.2012 по 23.11.2012, № 4187-2 від 25.05.2012 на суму 1
221,71 грн. та № 4188-2 від 25.05.2012 на суму 3 715,24
грн. за період з 05.06.2012 по 04.12.2012.

Відповідно до умов п. 4.7 договору № 113-С
відповідач зобов'язаний був оплатити
проведені позивачем роботи з
профілактичного обслуговування
об'єктів підприємства згідно із
приймально-здавальними актами № 4159-22
до 24.05.2012, а № 4187-2 та 4188-2 до 05.06.2012.

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Із розрахунку заборгованості, наявного
у матеріалах справи, вбачається, що 3%
річних нараховуються за прострочення
виконання грошового зобов'язання за
актами про виконання умов договору №
113-С від 10.01.2011, а саме: за квітень 2011р.
від 30.04.2011, за травень 2011р. від 31.05.2011, за
червень 2011р. від 30.06.2011, за липень 2011р.
від 31.07.2011, за серпень 2011р. від 13.10.2011, за
вересень 2011р. від 01.10.2011, за жовтень 2011р.
від 31.10.2011, за листопад 2011р. від 30.11.2011 та
приймально-здавальними актами №№: 3656-21
від 14.06.2011, 3668-21 від 20.06.2011, 3705-21 від 06.07.2011,
3654-22 від 13.07.2011, 3664-21 від 15.07.2011, 3668-21 від
20.07.2011, 3691-22 від 04.07.2011, 3651-21 від 07.06.2011,
3689-21 від 27.07.2011, 3711-21 від 09.08.2011, 3719-22 від
17.08.2011, 3756 від 08.09.2011, 3672-22 від 21.07.2011, 3902-21
від 05.12.2011, 3926-21 від 12.12.2011, 3942-21 від 20.12.2011,
3963-21 від 28.12.2011, 4159-22 від 16.05.2012, 4187-2 від
25.05.2012, 4188-2 від 25.05.2012, за період з 12.05.2011
по 18.10.2013, з урахуванням п. 4.7 договору №
113-С та часткових оплат відповідача.

Перевіривши за допомогою програми
"Калькулятор:Ліга:Закон" розрахунок сум
пені та 3% річних, доданий до позовної
заяви, апеляційний господарський суд
дійшов висновку, що суми пені у розмірі
453,95 грн. та 3% річних у розмірі 2 403,31 грн.
є правильними та такими, що підлягають
стягненню з відповідача.

Апеляційний господарський суд не
погоджується із висновком
господарського суду першої інстанції
щодо задоволення позовної вимоги про
стягнення з відповідача 3 017,50 грн.
штрафних санкцій згідно із ст. 231 ГК
України, враховуючи наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 ЦК України у
разі якщо порушено господарське
зобов'язання, в якому хоча б одна
сторона є суб'єктом господарювання, що
належить до державного сектора
економіки, або порушення пов'язане з
виконанням державного контракту, або
виконання зобов'язання фінансується за
рахунок Державного бюджету України чи
за рахунок державного кредиту, штрафні
санкції застосовуються, якщо інше не
передбачено законом чи договором, у
таких розмірах, зокрема,за порушення
строків виконання зобов'язання
стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка
вартості товарів (робіт, послуг), з яких
допущено прострочення виконання за
кожний день прострочення, а за
прострочення понад тридцять днів
додатково стягується штраф у розмірі
семи відсотків вказаної вартості.

Із наведеної норми матеріального права
вбачається, що застосування до
боржника, який порушив господарське
зобов'язання, санкції у вигляді штрафу,
передбаченого абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК
України, можливо за сукупності таких
умов: якщо інший розмір певного виду
штрафних санкцій не передбачено
договором або законом; якщо порушено
господарське зобов'язання, в якому хоча
б одна сторона є суб'єктом
господарювання, що належить до
державного сектора економіки; якщо
допущено прострочення виконання
негрошового зобов'язання, пов'язаного з
обігом (поставкою) товарів, виконанням
робіт, наданням послуг, з вартості яких
і вираховується у відсотковому
відношенні розмір штрафу.

Враховуючи викладене, висновок
господарського суду першої інстанції
про те, що положення абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК
України застосовуються до грошових
зобов'язань, є помилковим.

Між сторонами у справі № 910/21964/13 виник
спір внаслідок часткової оплати
відповідачем виконаних позивачем
робіт за договором № 113-С на постійне та
обов'язкове обслуговування об'єктів та
окремих територій державною
аварійно-рятувальною службою.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
ГК України, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 510 ЦК України, якщо
кожна із сторін у зобов'язанні має
одночасно і права, і обов'язки, вона
вважається боржником у тому, що вона
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони, і одночасно кредитором у тому,
що вона має право вимагати від неї.

Договір № 113-С складається із двох
взаємопов'язаних між собою зобов'язань:
1) правовідношення, в якому виконавець
має надати послугу, а замовник
наділений правом вимагати виконання
цього обов'язку; 2) правовідношення, в
якому замовник зобов'язаний оплатити
надану послугу, а виконавець має право
вимагати від замовника відповідної
оплати.

Зі змісту глави 47 ЦК України можна
зробити висновок, що грошовим
зобов'язанням є зобов'язання, яке
виражається в грошових одиницях
України (грошовому еквіваленті в
іноземній валюті), тобто будь-яке
зобов'язання зі сплати коштів.

Отже, грошове зобов'язання - це таке
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана сплатити гроші на
користь другої сторони (кредитора), а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Виходячи з викладеного, грошовим слід
вважати будь-яке зобов'язання, що
складається, у тому числі, із
правовідношення, в якому праву
кредитора вимагати від боржника
виконання певних дій відповідає
кореспондуючий обов'язок боржника
сплатити гроші на користь кредитора.

Таким чином, правовідношення, в якому
замовник зобов'язаний оплатити надану
послугу грошима, а виконавець має право
вимагати від замовника відповідної
оплати, є грошовим зобов'язанням.

Слід зазначити, що господарським судам
необхідно мати на увазі, що штрафні
санкції, передбачені абзацом третім
частини другої статті 231 ГК України,
застосовуються за допущене
прострочення виконання лише
негрошового зобов'язання, пов'язаного з
обігом (поставкою) товару, виконанням
робіт, наданням послуг, з вартості яких
й вираховується у відсотковому
відношенні розмір штрафних санкцій (п.
2.2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
№ 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань").

Викладене узгоджується із судовою
практикою (постанова Верховного Суду
України від 04.02.2014, постанова Вищого
господарського суду України від 22.04.2013
у справі № 28/5005/3240/2012).

Згідно із ст. 82 ГПК України, обираючи
при прийнятті рішення правову норму, що
підлягатиме застосуванню до спірних
правовідносин, господарський суд
зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, які викладені
у рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 111-16
цього Кодексу

Апеляційний господарський суд,
частково, не погоджується із доводами
апеляційної скарги, враховуючи
викладене, як із такими, що не
ґрунтуються на нормах матеріального
права та матеріалах справи № 910/21964/13.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про наявність підстав
для часткового скасування рішення суду
першої інстанції, у зв'язку із чим
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Згідно із п. 4.6. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
приймаючи рішення зі справи,
провадження в якій порушено за заявою
прокурора, господарський суд у разі
повного або часткового задоволення
позову (скарги) стягує судовий збір з
відповідача (повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), якщо він не
звільнений від сплати судового збору; у
разі ж повної або часткової відмови в
позові судовий збір стягується з
визначеного прокурором позивача (так
само повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), за винятком
випадків, коли останнього звільнено
від сплати судового збору та коли
позивачем у справі є сам прокурор;
стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход Державного
бюджету України у розмірі, визначеному
згідно з частиною першою статті 4
Закону України "Про судовий збір",
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати, встановленого
законом на 1 січня того календарного
року, в якому відповідна заява або
скарга подавалася до суду.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Голден
Деррік" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 10.01.2014 у справі № 910/21964/13
скасувати частково.

3. Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Голден Деррік" (04123, м.
Київ, вул. Западинська, буд. 13-А; ) на користь
Аварійно-рятувального загону
спеціального призначення Управління
Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Полтавській
області (36007, Полтавська область, м.
Полтава, вул. М.Бірюзова, буд. 53;
ідентифікаційний код 08804689) 43 107,11 грн.
основного боргу, 453,95 грн. пені, 2 403,31 грн.
3% річних.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Голден Деррік" (04123, м.
Київ, вул. Западинська, буд. 13-А; ) в доход Державного бюджету
України 1 614,51 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

4. Стягнути з Аварійно-рятувального
загону спеціального призначення
Управління Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Полтавській
області (36007, Полтавська область, м.
Полтава, вул. М.Бірюзова, буд. 53;
ідентифікаційний код 08804689) в доход
Державного бюджету України 105,99 грн.
судового збору за розгляд позовної
заяви.

5. Стягнути з Аварійно-рятувального
загону спеціального призначення
Управління Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Полтавській
області (36007, Полтавська область, м.
Полтава, вул. М.Бірюзова, буд. 53;
ідентифікаційний код 08804689) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Голден Деррік" (04123, м.
Київ, вул. Западинська, буд. 13-А; ) 56,28 грн. судового збору за
розгляд апеляційної скарги.

6. Видачу наказів доручити
Господарському суду міста Києва.

7. Справу № 910/21964/13 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
Л.М. Ропій

Судді
Л.О. Кондес

В.І. Рябуха