РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року
Справа № 924/1357/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Мамченко Ю.А.

судді Дужич
С.П. ,

судді
Саврій В.А.

при секретарі Німчук А.М.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився

відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
відповідача ФОП ОСОБА_1 на рішення
господарського суду Хмельницької
області від 13.12.2013 року у справі №924/1357/13
(суддя Муха М.Є.)

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до відповідача фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 26560,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 13 грудня 2013
року у справі №924/1357/13 позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) (надалі
- позивач) до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер
НОМЕР_2) (надалі - відповідач) про
стягнення 26560,00 грн. задоволено.
Стягнуто з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 - 26560 грн.
(двадцять шість тисяч п'ятсот шістдесят
гривень 00 коп.) боргу та 1720,50 грн. (одну
тисячу сімсот двадцять гривень 50 коп.)
судового збору /а.с. 82-84/.

Вказане рішення обґрунтовано тим, що
відповідач належним чином та у
встановлений строк не виконав
зобов'язання щодо сплати за
перевезення вантажу встановленої
плати по Договору № SH-048-08-11 про
перевезення вантажів автомобільним
транспортом у міжнародному сполучені,
допустивши заборгованість перед
позивачем станом на 22.10.2013 року (дата
звернення до суду) в розмірі 26560,00 грн..

Не погоджуючись з прийнятим судом
першої інстанції рішенням, відповідач -
фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до Рівненського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення місцевого господарського суду
скасувати та прийняти нове рішення,
яким в позові відмовити /а.с. 90-92/.
Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт
посилається на порушення
господарським судом Хмельницької
області норм матеріального та
процесуального права, а також на
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які господарський
суд першої інстанції визнав
встановленими. Зокрема, апелянт
зазначає, що він не отримував лист з
додатками від 07.09.2011 року, оскільки
відповідачем по справі є ФОП ОСОБА_1, а
лист адресовано іншій особі, ФОП
ОСОБА_1; в поштовій квитанції №484
не вказано ім'я та по-батькові
отримувача рекомендованого листа;
відсутній опис вкладення до
супровідного листа від 07.09.2011 року.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 14 січня 2014 року
апеляційну скаргу відповідача
прийнято до провадження та призначено
дату судового засідання на 05 лютого 2014
року /а.с. 89/.

Від позивача - фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 надійшов
відзив на апеляційну скаргу,
відповідно до якого останній вважає
оскаржуване рішення законним та
обґрунтованим, прийнятим у повній
відповідності до норм матеріального та
процесуального права, відтак в
задоволенні апеляційної скарги
просить відмовити, а судове рішення у
справі залишити без змін /а.с. 100/.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 05 лютого 2014
року, у зв'язку з неявкою представників
сторін, розгляд апеляційної скарги
було відкладено на 26 лютого 2014 року
/а.с.108/.

В судовому засіданні 26 лютого 2014 року
судом заслухано представника апелянта
ФОП ОСОБА_1, розгляд справи №924/1357/13 було
відкладено на 12 березня 2014 року /а.с. 115/.

Представники позивача та відповідача в
судове засідання не з'явилися, про дату,
час та місце проведення судового
засідання повідомлені належним чином,
що підтверджується розпискою заявою
/а.с.112/ та поштовим повідомленням /а.с.
116/. Водночас, від позивача - ФОП ОСОБА_2
надійшло клопотання про розгляд справи
за відсутності представника.
Аналогічне клопотання надійшло від
відповідача - ФОП ОСОБА_1 /а.с. 122/.

Враховуючи те, що судом вчинено всі
необхідні дії для належного
повідомлення всіх учасників
провадження у справі про час і місце
розгляду справи, колегія суддів вважає
за можливе розглянути справу в даному
судовому засіданні за відсутності
представників позивача та відповідача
за наявними у справі матеріалами, у
відповідності до вимог статті 101 ГПК
України.

Колегія суддів, розглянувши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги та відзиву на неї, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
вважає, що у задоволенні вимог
апеляційної скарги слід відмовити,
рішення місцевого господарського суду
- залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
18.08.2011 року між фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (експедитор) та
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2
(перевізник) укладено договір №SH-048-08-11
про перевезення вантажів
автомобільним транспортом у
міжнародному сполученні, відповідно до
п.п.1.2 перевізник зобов'язується
доставити довірений йому вантаж в
пункт призначення визначений
договором та доповненням до нього у
встановлений строк та видати
уповноваженій на отримання вантажу
особі. Експедитор зобов'язується
заплатити за перевезення вантажу
встановлену плату.

Згідно пункту 2 договір, укладений по
факсу, має юридичну силу до оформлення
сторонами договору, скріпленого
підписами та печатками. Конкретні
умови по кожному замовленню
обумовлюється в транспортній заявці,
яка є невід'ємною частиною договору.
Допускається отримання заявки
факсимільним зв'язком або по
електронній пошті.

Відповідно до пункту 4 договору ціни
встановлені в гривнях. Порядок та строк
оплати обумовлюється в разовій заявці,
яка направляється перевізнику перед
конкретним перевезенням. Оплата послуг
перевізника проводиться експедитором
на розрахунковий рахунок перевізника
на підставі належним чином оформлених
оригіналу або ксерокопії СМР з
печатками вантажоотримувача,
вказаного в накладній про отримання
товару, оригіналу договору, рахунку,
податкової накладної, акту виконаних
робіт.

Договір вступає в силу з моменту
підписання і діє до 31.12.2012 року. Якщо
сторони письмово не попередили за 30
днів до закінчення строку дії даного
договору про його розірвання, то даний
договір вважається пролонгованим на
той же строк і на тих же умовах.

Відповідачем відповідно до отриманої
від позивача заявки № SH-048-08-11 від 18.08.2011
року, на підставі СМР 1108221,
вантажно-митної декларації від 24.08.2011
року, товарно - транспортної накладної
12 ААА № 388001 від 26.08.2011 року надано
послуги по перевезенню вантажу за
маршрутом Мелле (Німеччина) - м.
Корсунь-Шевченківський.

Заявкою №SH-048-08-11 від 18.08.2011 року сторони
передбачили, що вартість фрахту
становить 3100 євро по курсу НБУ на день
розвантаження. Оплата за виконані
послуги проводяться по б/р, відповідно
до виставленого рахунку на протязі 20
банківських днів, після отримання
повного пакету оригінальних
документів. Строк поставки до 27-28.08.2011
року.

30.08.2011 року позивачем виставлено
відповідачу рахунок НОМЕР_3 на оплату
залишку вартості отриманих послуг в
сумі 26560 грн..

07.09.2011 року відповідачу з метою
проведення розрахунків за отримані
послуги з перевезення, супровідним
листом було направлено два примірник
акту приймання-передачі виконаних
робіт, копію та оригінал договору (2
прим.) копію заявки, копію СМR, копію
товарно- транспортної накладної 12 ААА,
копію пропуску ПП, рахунок НОМЕР_3 від
30.08.2011 року.

В матеріалах справи наявні докази
повторного надіслання відповідачеві
на його юридичну адресу зазначеного
пакету документів, що стверджується
поштовими фіскальними чеками від 26.11.2013
року та описами вкладень поштових
відправлень /а.с.70-72/.

26.06.2012 року та 14.01.2013 року позивач
звернувся до ФОП ОСОБА_1 із претензіями
про сплату боргу в розмірі 26560,00 грн..

У відповіді на претензію (від 09.07.2012
року вих.№01) відповідач зазначив, що
підстави для сплати боргу відсутні,
оскільки позивачем відповідно до умов
заявки від 18.08.2011 року №SH-048-08-11 не
направлено пакету оригіналів
документів, необхідних для підпису та
сплати вартості послуг.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів Рівненського апеляційного
господарського суду вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 174 Господарського
кодексу України господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

У відповідності до статті 11 та статті 509
ЦК України однією з підстав виникнення,
цивільних прав та обов'язків сторін є
укладення між ними договору. В силу
зобов'язання боржник зобов'язаний
вчинити на користь кредитора певну дію,
в тому числі сплатити борг, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку, тобто сплати
боргу.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до статей 509, 526 Цивільного
кодексу України, в силу зобов'язання
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання, що виникають з
договору або з інших підстав,
визначених статтею 11 ЦК України,
повинні виконуватися належним чином і
в установлений строк, відповідно до
вказівок закону, акту планування,
договору, а при відсутності таких
вказівок - відповідно до вимог, що
звичайно ставляться.

Взаємовідносини, що склалися між
сторонами у справі випливають із
договору перевезення вантажу, згідно
якого, в силу статті 909 Цивільного
кодексу України одна сторона
(перевізник) зобов'язується доставити
довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідач зобов'язання по договору №
SH-048-08-11 про перевезення вантажів
автомобільним транспортом у
міжнародному сполучені щодо сплати за
перевезення вантажу встановленої
плати, належним чином та у встановлений
строк не виконав, допустивши
заборгованість перед позивачем станом
на 22.10.2013 року (дата звернення до
місцевого господарського суду) в
розмірі 26560 грн..

Згідно статті 625 Цивільного кодексу
України - боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Судами обох інстанцій приймається до
уваги те, що відповідачем факт надання
послуг позивачем із перевезення
відповідно до умов договору № SH-048-08-11
від 18.08.2011 року не заперечується.

Щодо застосування позовної давності,
то колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
зазначає наступне:

Згідно з частиною 6 статті 315 ГК України
щодо спорів, пов'язаних з міждержавними
перевезеннями вантажів, порядок
пред'явлення позовів та строки
позовної давності встановлюються
транспортними кодексами чи статутами
або міжнародними договорами, згоду на
обов'язковість яких надано Верховною
Радою України.

Відповідно до частини 1 статті 1
Конвенції про договір міжнародного
автомобільного перевезення вантажів,
ця Конвенція застосовується до
будь-якого договору автомобільного
перевезення вантажів транспортними
засобами за винагороду, коли зазначені
в договорі місце прийняття вантажу для
перевезення і місце, передбачене для
доставки, знаходяться у двох різних
країнах, з яких принаймні одна є
договірною країною, незважаючи на
місце проживання і громадянство
сторін.

Оскільки Україна приєдналась до
Конвенції про договір міжнародного
автомобільного перевезення вантажів,
вчиненої 19 травня 1956 року в м.Женеві
відповідно до Закону України "Про
приєднання України до Конвенції про
договір міжнародного автомобільного
перевезення вантажів" від 1 серпня 2006
року, та є договірною країною у
розумінні частини 1 статті 1 Конвенції,
місцевий господарський суд прийшов до
правильного висновку, що перевезення
виконане на підставі договору № SH-048-08-11
від 18.08.2011 року про перевезення
вантажів автомобільним транспортом у
міжнародному сполучені та заявки від
18.08.2011 року № SH-048-08-11, входить в сферу її
застосування.

Відповідно частини 1 статті 32 Конвенції
подання позовів, які можуть виникнути
внаслідок здійснення перевезень,
виконаних у відповідності із цією
Конвенцією, можуть здійснюватись на
протязі одного року. Однак, у випадках
навмисного правопорушення або такого
неналежного виконання обов'язків, яке
згідно законодавства, що
застосовується судом або арбітражем,
який розглядає справу, прирівнюється
до навмисного правопорушення, термін
позовної давності встановлюється в три
роки, відлік якого, зокрема в даному
випадку, починається по закінченню
тримісячного терміну з дня укладання
договору перевезення.

Враховуючи неналежне виконання
відповідачем зобов'язання по договору
№ SH-048-08-11 від 18.08.2011 року про
перевезення вантажів автомобільним
транспортом у міжнародному сполучені
щодо сплатити за перевезення вантажу
встановленої плати, який прирівнюється
до навмисного правопорушення, місцевий
господарський суд прийшов до
правильного висновку, що позивач
звернувся до суду у межах
встановленого строку позовної
давності. Як наслідок, місцевим судом
правомірно відмовлено в задоволенні
заяви відповідача про застосування
строків позовної давності.

Наголошення відповідачем на
відсутності доказів вчинення ним
умисного правопорушення щодо несплати
спірного боргу, що є підставою для
висновку про застосування до спірних
вимог трирічного строку позовної
давності, є необґрунтованим, оскільки
укладаючи договір та підписуючи заявку
на перевезення сторони погодили, що
послуги з перевезення є платними та
затвердили в заявці суми фрахту, а тому
відповідач взяв на себе зобов'язання
сплатити вартість перевезення в
повному обсязі

Аналогічної правової позиції
дотримується Вищий господарський суд
України, зокрема, у постанові від 03
грудня 2013 року у справі №918/955/13,
постанові від 06 вересня 2012 року у
справі №4/11/5022-121/2012.

Відповідно до статті 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Натомість, скаржником не подано
судовій колегії належних та достатніх
доказів, які стали б підставою для
скасування рішення місцевого
господарського суду. Посилання
скаржника, викладені в апеляційній
скарзі, колегія суддів вважає
безпідставними, документально
необґрунтованими, такими, що належним
чином досліджені судом першої
інстанції при розгляді спору.

Відповідно до пункту 1 статті 103
Господарського процесуального кодексу
України апеляційна інстанція за
результатами розгляду апеляційної
скарги має право залишити рішення
місцевого господарського суду без
змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи вищевикладені обставини
справи та зважаючи на наявні в
матеріалах справи докази, колегія
суддів прийшла до висновку, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції та не
можуть бути підставою для скасування
рішення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Хмельницької області від 13.12.13 р. у
справі №924/1357/13 залишити без змін,
апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 - без
задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу № 924/1357/13 повернути
господарському суду Хмельницької
області.

Головуючий суддя
Мамченко Ю.А.

Суддя
Дужич С.П.

Суддя
Саврій В.А.