ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

05.03.2014р.
№ 19/44

Господарський суд Донецької області у
складі головуючого судді Демідової П.В.

При секретарі судового засідання
Самойловій К.Є.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні

заяву Товариства з обмеженою
відповідальністю „Сінбіас Фарма", м.
Донецьк

про визнання таким, що не підлягає
виконанню, наказу господарського суду
Донецької області №19/44 від 09.09.2011р. по
справі

за позовом Публічного акціонерного
товариства „Всеукраїнський
акціонерний банк", м. Київ

до відповідача-1: Товариства з
обмеженою відповідальністю „Сінбіас
Фарма", м. Донецьк

до відповідача-2: Товариства з
обмеженою відповідальністю „Онко
Дженерікс", м. Донецьк

про солідарне стягнення з відповідачів
заборгованості за кредитним договором
№391 від 28.12.2011р., що становить 117 210 813,72
грн. (еквівалентна 14 676 383,33 дол. США за
курсом НБУ станом на 17.05.2011р.)

за участю представників сторін:

від заявника: Кошель М.М. за
довіреністю;

від позивача: не з'явився.

від відповідача-2: Кошель М.М. за
довіреністю.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 22.08.2011р. по справі
№19/44 частково задоволено позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства „Всеукраїнський
акціонерний банк", м. Київ та солідарно
стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю „Сінбіас Фарма" та
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Онко Дженерікс"
суму основного боргу за кредитом в
розмірі 115 217 075,00 грн., відсотки за
фактичний час користування кредитом в
сумі 1 190 576,47 грн., штраф в сумі 115 217,08
грн., витраті по сплаті державного мита
в сумі 25 350,33 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу в сумі 234,61 грн.

09 вересня 2011р. на виконання
вищевказаного рішення видано
відповідні накази.

24 лютого 2014р. від Товариства з
обмеженою відповідальністю „Сінбіас
Фарма", м. Донецьк надійшла заява №94 від
21.02.2014р. про визнання наказу
господарського суду Донецької області
№19/44 від 09.09.2011р. таким, що не підлягає
виконанню. Ухвалою господарського суду
від 25.02.2014р. вищевказану заяву
призначено до розгляду в судовому
засіданні.

03 березня 2014р. через канцелярію суду
від Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сінбіас Фарма»
надійшла заява про уточнення вимог,
виходячи зі змісту якої заявник
просить суд визнати таким, що не
підлягає виконанню, наказ
господарського суду Донецької області
№19/44 від 09.09.2011р. частково - в частині
сплати основаного боргу в розмірі 115 217
075,00 грн. (еквівалентно 14 450 000,00 дол. США)
та в частині сплати відсотків за
фактичний час користування кредитом в
сумі 1 190 576,47 грн. (еквівалентно 149 316,67
дол. США).

Проаналізувавши зміст вищевказаної
заяви у співвідношенні з раніше
заявленими вимогами, суд дійшов
висновку, що заявник фактично
відмовився від частини вимог та наразі
вимагає визнати таким, що не підлягає
виконанню, наказ господарського суду
Донецької області №19/44 від 09.09.2011р. лише
в частині виконаного ним зобов'язання
щодо сплати кредитної та відсоткової
заборгованості. Враховуючи
вищевикладене, суд розглядає вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сінбіас Фарма» в
редакції заяви про їх уточнення.

В судовому засіданні 05.03.2014р.
представник заявника та відповідача-2
підтримав вищевикладені вимоги.
Представник позивача в судове
засідання не з'явився.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
відповідачів, судом встановлено
наступне.

У відповідності до наказу
господарського суду Донецької області
від 09.09.2011р. по справі №19/44, боржником за
яким виступає Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сінбіас Фарма», з
нього та Товариства з обмеженою
відповідальністю „Онко Дженерікс" на
користь Публічного акціонерного
товариства „Всеукраїнський
акціонерний банк" солідарно стягнуто
суму основного боргу за кредитом в
розмірі 115 217 075,00 грн., відсотки за
фактичний час користування кредитом в
сумі 1 190 576,47 грн., штраф в сумі 115 217,08
грн., витраті по сплаті державного мита
в сумі 25 350,33 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу в сумі 234,61 грн.

Як вбачається з матеріалів справи №19/44
та рішення суду , заборгованість за
кредитом та відсотками, а також штрафні
санкції у вищевказаних сумах
господарським судом стягнуто на
підставі кредитного договору №391 від
28.12.2010р., укладеного між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Сінбіас
Фарма» та Публічним акціонерним
товариством «Всеукраїнський
акціонерний банк».

За змістом мотивувальної частини
рішення від 22.08.2011р. по справі №19/44,
визначаючи ті, що підлягають стягненню,
суму основного боргу за кредитом в
розмірі 115 217 075,00 грн. та відсотки за
фактичний час користування кредитом в
сумі 1 190 576,47 грн., господарський суд в
резулятивній частині рішення за
клопотанням позивача визначив
гривневий еквівалент станом на 14.06.2011р.
валютної заборгованості за кредитним
договором №391 від 28.12.2010р., яка
складалась з заборгованості за
кредитом в сумі 14 450 000,00 дол. США та
заборгованості за відсотками в сумі 149
316,67 дол. США.

При цьому, умовами кредитного договору
№391 від 28.12.2010р. встановлювалось
обов'язок позичальника повертати
кредит рівними частинами щомісяця в
іноземній валюті. В свою чергу,
відсотки за користування кредитом,
нараховуються у валюті кредиту, відтак
- підлягають сплаті саме у доларах США
(п.п.2.2, 2.6.6 кредитного договору).
Виходячи зі змісту вищевикладеного,
грошові зобов'язання позичальника за
кредитним договором №391 від 28.12.2010р.
виражені та підлягають виконанню в
іноземній валюті - доларах США.

Разом з цим, керуючись ст.99 Конституції
України, ст.3 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про систему
валютного регулювання та валютного
контролю», п.3.3 ст.3 Закону України «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні», суд допустив стягнення
валютної заборгованості в гривні, але
виходив саме з фактичного боргу за
договором, вираженого в валюті
зобов'язання.

Як вбачається з наданих банком
документів - виписок з рахунку ТОВ
«Сінбіас Фарма» №0435, відсоткову
заборгованість в сумі 149 316,67 дол. США
позичальником сплачено 18.08.2011р.,
кредитну заборгованість в сумі 14 450 000,00
дол. США відповідачем сплачено 25.08.2011р.
В судовому засіданні представники
сторін підтвердили ці факти. У
відповідності до ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином. Виходячи з
приписів кредитного договору №391 від
28.12.2010р., суд приходить до висновку, що
зобов'язання по поверненню кредиту та
сплаті відсотків, в заявлених в
позивної заяві сумах та підтверджених
первинними бухгалтерськими
документами доданими до матеріалів
справи на час розгляду справи,
припинилися належним виконанням з боку
позичальника 18.08.2011 року та 25.08.2011 року
відповідно.

Також заявником до матеріалів справи
№19/44 надано копію договору від 26.08.2011р.
про розірвання кредитного договору №391
від 28.12.2010р., з моменту набрання
чинності яким (з моменту підписання та
скріплення печатками сторін)
зобов'язання сторін, що виникли з
кредитного договору №391 від 28.12.2010р.,
припиняються і сторони не вважають
себе пов'язаними будь-якими правами та
обов'язками, що виникли за ним. Сторони
не мають права вимагати повернення
того, що було виконано за кредитним
договором №391 від 28.12.2010р., до моменту
його розірвання. Крім того, довідкою
ПАТ «ВіЕйБі» №Дез 09/6-1810 від 26.08.2011р.
підтверджено відсутність станом на
26.08.2011р. заборгованості ТОВ «Сінбіас
Фарма» за кредитним договором №391 від
28.12.2010р. У відповідності до ст. 545 ЦК
України прийнявши виконання
зобов'язання, кредитор повинен на
вимогу боржника видати йому розписку
про одержання виконання частково або в
повному обсязі. Таким чином
законодавець встановив, що виконання
зобов'язання може бути підтверджено
кредитором в письмові формі. Тобто, суд
приймає як належний доказ виконання
кредитних зобов'язань довідку Банку
від 26.08.2011 року.

З огляду на наведені обставини, суд
робить висновок про припинення
зобов'язань Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сінбіас Фарма» щодо
сплати заборгованості за кредитом та
відсотками на підставі кредитного
договору №391 від 28.12.2010р., стягнутих за
наказом господарського суду Донецької
області №19/44 від 09.09.2011р.

При цьому, суд відхиляє доводи позивача
щодо необхідності виконання
зобов'язань за кредитним договором №391
від 28.12.2010р. саме у національній валюті,
оскільки визначення гривневого
еквіваленту заборгованості є похідним
від суми заборгованості, що
визначається саме у доларах США, та
обумовлюється розміром заборгованості
за кредитними договором у валюті.
Позивач наполягаючи на коливанні в
сторону зменшення курсу іноземних
валют по відношенню до гривні,
наполягає на необхідності стягнення
гривневого еквіваленту заборгованості
у доларах США за курсом, встановленим
на дату подання позову. Але, враховуючи
встановлений факт виконання
позичальником зобов'язання в
визначеної договором валюті,
підтримання позиції позивача призведе
до безпідставного збагачення
кредитора за рахунок боржника та
порушення встановлених ст.3 ЦК України
принципів справедливості,
добросовісності та розумності
цивільного законодавства.

Крім того, суд зазначає, що
Законом України «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, Першого
протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до
Конвенції» Україна ратифікувала
зазначену вище Конвенцію та прийняла
на себе обов'язок виконувати її на
території України. За приписами ст. 10 ЦК
України чинний міжнародний договір,
який регулює цивільні відносини, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, є частиною
національного цивільного
законодавства України. У зв'язку з
викладеним, суд вважає за необхідне
застосувати при вирішенні питання щодо
визнання наказу таким що не підлягає
виконанню статтю шосту зазначеної
Конвенції, якою гарантовано кожному
право на справедливий розгляд його
справи незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом, який
вирішить спір щодо його прав та
обов'язків цивільного характеру. А
також ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції ,
якою захищено право кожної фізичної
або юридичної особи мирно володіти
своїм майном, та недопущена можливості
позбавляти осіб їхньої власності,
інакше як в інтересах суспільства і
на умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

За змістом п.21 рішення
Європейського суду з прав людини від
01.06.2006р. по справі "Федоренко проти
України" (Заява N 25921/02), право власності
може бути "існуючим майном" або
коштами, включаючи позови, для
задоволення яких позивач може
обґрунтовувати їх принаймні
"виправданими очікуваннями" щодо
отримання можливості ефективного
використання права власності.

У відповідності до п.39 рішення
Європейського суду з прав людини від
10.02.2010р. по справі «Серявін та інші
проти України», «будь-яке втручання
органу влади у захищене право не
суперечитиме загальній нормі, якою це
право встановлено, лише якщо
забезпечено "справедливий баланс" між
загальним інтересом суспільства та
вимогами захисту основоположних прав
конкретної особи. Питання стосовно
того, чи було забезпечено такий
справедливий баланс, стає актуальним
лише після того, як встановлено, що
відповідне втручання задовольнило
вимогу законності і не було
свавільним.»

Враховуючи приписи ст. 17 Закону України
„Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" від 23.02.2006р., суд застосовує
зазначені рішення Європейського суду,
та вважає, що підтримання позиції
позивача в частині залишення до
стягнення курсової різниці , яка
склалася у зв'язку з розбіжностями
курсів на дату подання позову та на
дату виконання відповідачем
зобов'язання, порушує "справедливий
баланс" між інтересами позивача та
відповідача, та безпідставно
позбавляє остатнього права власності
на кошти в розмірі сформованої
розбіжності.

Виходячи зі змісту ч.2 ст.117
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України),
господарський суд, який видав наказ,
може за заявою стягувача або боржника
визнати наказ таким, що не підлягає
виконанню. Частиною четвертою статті 117
ГПК визначено підстави визнання наказу
таким, що не підлягає виконанню
повністю або частково: якщо його видано
помилково або якщо обов'язок боржника
відсутній повністю чи частково у
зв'язку з його припиненням
добровільним виконанням боржником чи
іншою особою або з інших причин.
Аналогічну позицію з цього питання
викладено у п.3.3 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №9
від 17.10.2012р. «Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України».

Отже, враховуючи сплату позичальником
заборгованості за кредитним договором
№391 від 28.12.2010р. у валюті кредитування -
в доларах США та виходячи з загального
змісту та призначення права, яким
обумовлені конкретні відносини
сторін, суд розцінює як виконані та
припинені зобов'язання по поверненню
кредиту та сплаті відсотків в
обумовленої кредитним договором та
мотивувальної частині рішення сумі, що
зумовлює припинення зобов'язання на
виконання якого прийнято рішення, у
зв'язку з чим суд визнає наказ таким що
не підлягає виконанню в частині сплати
суми основного боргу за кредитом в
розмірі 115 217 075,00 грн., що є гривневим
еквівалентом 14 450 000,00 дол. США, та
відсотків за фактичний час
користування кредитом в сумі 1 190 576,47
грн., що є гривневим еквівалентом 149 316,67
дол. США.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.86, ч.ч.2, 3 ст.117 ГПК України,
господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сінбіас Фарма», м.
Донецьк №94 від 21.02.2014р. - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає
виконанню, наказ господарського суду
Донецької області №19/44 від 09.09.2011р.,
боржником за яким виступає Товариство
з обмеженою відповідальністю „Сінбіас
Фарма", в частині солідарного стягнення
з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Онко Дженерікс» та
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Сінбіас Фарма" на
користь Публічного акціонерного
товариства „Всеукраїнський
акціонерний банк" суми основного боргу
за кредитом в розмірі 115 217 075,00 грн.,
відсотків за фактичний час
користування кредитом в сумі 1 190 576,47
грн.

Суддя
П.В. Демідова

Вик: Перекрестная О.О.

3875907

Надруковано 4 примірники.