ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.03.14р. Справа № 904/582/14

За позовом державного підприємства
"Науково-виробнича дослідна агрофірма
"НАУКОВА" Національної академії
аграрних наук України" с. Горького,
Дніпропетровський район,
Дніпропетровська область

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Дніпропетровськ

про стягнення 1323 грн. 13 коп.

Суддя Кармазіна Л.П.

Представники:

від позивача - Карпенко Ю.С.,
представник, дов. № 928/1 від 13.11.2013р.

від відповідача - представник не
з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство
"Науково-виробнича дослідна агрофірма
"НАУКОВА" Національної академії
аграрних наук України" звернулось до
господарського суду з позовом до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення 1323грн.13 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані не
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань за договором по наданню
місця для стоянки №18-06/07(ст.) від 18.06.2007
року.

Ухвалою господарського суду від 03.02.2014
року, порушено провадження у справі, а
розгляд справи призначено на 20.02.2014 р.

Розпорядженням голови господарського
суду Дніпропетровської області №168 від
20.02.2014 року, у зв'язку з перебуванням
судді Кармазіної Л.П. з 06.02.14р. на
лікарняному, з метою дотримання
процесуальних строків, керуючись
рішенням зборів суддів господарського
суду Дніпропетровської області від
20.12.13р. (протокол від 20.12.13р.) та наказом
голови господарського суду
Дніпропетровської області № 23-О від
24.12.13р. справу №904/582/14 передано на
розгляд судді Красоті О.І.

Ухвалою суду від 20.02.2014р. справа №904/582/14
прийнята до свого провадження суддею
Красота О.І., а розгляд справи
призначено на 06.03.2014р.

У зв'язку з поверненням судді
Кармазіної Л.П. з лікарняного, на
підставі доповідної записки судді
Красоти О.І. від 03.03.14р. справу №904/582/14
передано на розгляд судді Кармазіній
Л.П.

Ухвалою суду від 03.03.2014р. справа №904/582/14
прийнята до свого провадження суддею
Кармазіною Л.П., а розгляд справи
призначено на 06.03.2014р.

06.03.2014 року представник позивача в
судовому засіданні надав до матеріалів
справи копію витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців щодо
відповідача, відповідно до якого
станом на 06.03.2014р. місцезнаходження
відповідача є: (49000, АДРЕСА_1) та докази
направлення на адресу відповідача акту
звірки взаємних розрахунків.

Представник відповідача в призначене
судове засідання не з'явився, про час та
місце проведення судового засідання
повідомлений належним чином, до суду
повернувся поштовий конверт з
відміткою поштової установи про
закінчення терміну зберігання
поштового відправлення (а.с.112), який
було направлено на адресу відповідача,
яка зазначена у витязі з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців (49000,
АДРЕСА_1).

Ухвалою господарського суду від
06.03.2014р., у зв'язку з неявкою
представника відповідача в судове
засідання, розгляд справи відкладено
на 20.03.2014р.

20.03.2014р. представник позивача в
судовому засіданні підтримав позовні
вимоги у повному обсязі, просив суд
позов задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
проведення судового засідання
повідомлений належним чином, відзив на
позов до справи не надав, про причини
неявки суд не повідомив.

Згідно з п. 3.9.1. Постанови Вищого
господарського суду України від 26.12.11р.
№ 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції",
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Суд вважає, що відповідач не
скористався своїм правом на участь у
судовому засіданні та вважає можливим
розглянути справу за відсутності
представника відповідача, оскільки
останній повідомлений про час та місце
судового засідання належним чином
(поштові конверти а.с.103,112), а матеріали
справи містять достатньо документів
необхідних для вирішення спору по суті
та прийняття обґрунтованого рішення.

Відзиву на позов до суду не надано, тому
справа розглядається за наявними в ній
матеріалами відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України.

20.03.2014р. в порядку ст. 85 ГПК України, у
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Державним підприємством
"Науково-виробнича дослідна агрофірма
"НАУКОВА" Національної академії
аграрних наук України"
(виконавець-позивач) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (замовник -
відповідач) укладено договір по
наданню місця для стоянки №18-06/07(ст.)
від 18.06.2007 року, відповідно до умов
якого виконавець надає замовнику місце
у підрозділі НВД АФ «Наукова»
автотранспортному підприємстві, яке
розташоване за адресою: м.
Дніпропетровськ, пр. Праці, 2-т під
стоянку наступного автотранспортного
засобу: (марка, державний номер) - Івеко -
держ. номер № НОМЕР_1. (а.с.26-27)

Пунктом 6.1. договору, в редакції
додаткової угоди №1, сторони погодили,
що договір вступає в силу з моменту
його підписання сторонами та закінчує
свою дію 31 грудня 2008 року. У разі
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення або зміну цього договору
після закінчення строку його дії
протягом одного місяця, він вважається
продовженим на один календарний рік з
моменту його припинення і на тих самих
умовах, які були передбачені цим
договором.

Відповідно до п.2.1.1. договору,
виконавець зобов'язаний виділити місце
для стоянки транспортних засобів.

Пунктом 2.2.1. договору встановлено, що
замовник зобов'язаний своєчасно та у
повному обсязі сплачувати за надані
йому послуги виконавцем.

Пунктом 3.1. договору сторони погодили,
що замовник сплачує вартість послуг по
наданню місця для стоянки транспортних
засобів один раз на місяць, але не
пізніше п'ятого числа наступного
місяця, який слідує за розрахунковим.
Обов'язок по отриманню рахунку за
надані послуги покладається на
замовника. Отримувати рахунок можна 01
числа кожного місяця в бухгалтерії
виконавця.

На виконання вимог договору, позивач в
період з липня 2007 року по січень 2011
надавав відповідачу послуги з надання
місця для стоянки на загальну суму 15900
грн. 00коп., про що свідчать наявні в
матеріалах справи виставлені
рахунки-фактури, що містяться у
справі.(а.с.33-51)

Проте, відповідач свої зобов'язання з
оплати за надані позивачем послуги
належним чином не виконав, за послуги
сплатив частково на загальну суму 15300
грн. 00 коп., що підтверджується наявними
у справі прибутковими касовими
ордерами (а.с.52-89).

З матеріалів справи вбачається, що за
рахунком-фактурою №АН-0004281 від 28.01.2011
року на суму 600,00 грн. (а.с.48) відповідач
оплату не здійснив, у зв'язку з чим у
відповідача перед відповідачем
утворилась заборгованість у розмірі 600
грн. 00 коп.

З метою досудового врегулювання спору
позивач неодноразово звертався до
відповідача з претензією про
перерахування заборгованості №586 від
09.07.2013 року та №635 24.07.2013р., якими просив
відповідача сплатити суму
заборгованості. (а.с.29-30)

Станом на час розгляду спору
відповідач на вищезазначені претензії
не відреагував, грошові кошти не
сплатив, будь-яких доказів в
спростування позовних вимог позивача
до матеріалів справи не надав.

На підставі п. 3.1 договору, за
прострочення платежу по цьому договору
винна сторона зобов'язана сплатити
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ за кожен день, та штраф у
розмірі місячного платежу за цим
договором незалежно від кількості днів
затримки платежу, позивач нарахував
відповідачу пеню у розмірі 46 грн. 37 коп.
та штраф у розмірі 600 грн. 00 коп.

На підставі ст. 625 ЦК України, позивач
нарахував 3% річних у розмірі 53,75 грн. та
індекс інфляції у розмірі 23,01 грн.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, заслухавши представника
позивача, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
у повному обсязі, з наступних підстав:

Судом встановлено, що позивач свої
зобов'язання згідно умов договору по
наданню місця для стоянки №18-06/07(ст.)
від 18.06.2007 року, виконав належним чином.

Доказів повної оплати наданих
позивачем відповідачу послуг,
матеріали справи не містять.

Зобов'язання відповідача щодо оплати
за отримані послуги передбачено
умовами договору та нормами
законодавства.

Відповідачем повну оплату отриманих
від позивача послуг не здійснено, тобто
порушено умови договору, який
підписаний між сторонами.

Сторони є суб'єктами господарювання,
тому відповідно до положень ст.ст. 4,
173-175 і 193 ГК України до прав і обов'язків
сторін, що виникли на підставі
зазначеного договору і є
господарськими зобов'язаннями, мають
застосовуватися відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей передбачених
Господарським кодексом України.

Відповідно до положень ст. 901 ЦК України
за договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526 ЦК
України та ст. 193 ГК України цивільні та
господарські зобов'язання мають бути
виконані належним чином і у
встановлений договором строк, а
одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається, крім
випадків, передбачених законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк. (ст. 530 ЦК України
)

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку, що відповідач неналежним
чином виконав свої зобов'язання за
вищевказаним договором, спір між
сторонами виник з його вини, тому
позовні вимоги позивача в частині
стягнення з відповідач основного боргу
за договором по наданню місця для
стоянки №18-06/07(ст.) від 18.06.2007 року,
обґрунтовані належними доказами,
підтверджується матеріалами справи та
підлягають задоволенню у повному
обсязі на суму 600 грн. 00 коп.

Щодо позовних вимог позивача про
стягнення з відповідача пені у розмірі
46 грн. 37 коп. та штрафу у розмірі 600 грн.
00 коп., суд зазначає наступне:

Відповідно до частини першої статті 216
Господарського кодексу України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу
України передбачено, що виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ч. 1 ст.548 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Під неустойкою (штрафом, пенею),
відповідно до статті 549 цього Кодексу,
розуміється грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно до положень ч. 2 ст.551 Цивільного
кодексу України, якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Законом України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" (надалі-Закон) встановлено,
що його норми регулюють договірні
правовідносини між платниками та
одержувачами грошових коштів щодо
відповідальності за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань.

Відповідно до ст. 1 Закону платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня (ст. 3 Закону).

На підставі п. 3.1 договору, за
прострочення платежу по цьому договору
винна сторона зобов'язана сплатити
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ за кожен день, та штраф у
розмірі місячного платежу за цим
договором незалежно від кількості днів
затримки платежу.

Суд, перевіривши наданий позивачем
розрахунок пені (а.с.12), на суму боргу 600
грн. 00 коп. за період прострочення з
06.02.2011 року по 06.08.2011р. (182 дні) доходить
до висновку, що позовні вимоги позивача
про стягнення з відповідача пені у
розмірі 46,37грн. - є правомірними,
обґрунтованими та підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Крім того, судом перевірено додержання
позивачем вимог чинного законодавства
при здійсненні розрахунку штрафу на
суму боргу 600 грн. 00 коп., у зв'язку з чим,
суд доходить до висновку, що позовні
вимоги позивача про стягнення з
відповідача штрафу у розмірі 600грн.00
коп. - є обґрунтованими, доведеними
матеріалами справи та підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Що стосується позовних вимог позивача
про стягнення з відповідача
інфляційних втрат у розмірі 23 грн. 01
коп., суд зазначає наступне:

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошових
зобов'язань на вимогу кредитора,
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 відсотка річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Суд перевіривши наданий позивачем
розрахунок інфляційних втрат, доходить
до висновку, що позовні вимоги позивача
про стягнення з відповідача
інфляційних втрат у розмірі 23 грн. 01
коп. - є правомірними, обґрунтованими
та підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Виходячи з того, що факт надання
позивачем послуг відповідачу є
доведеним матеріалами справи, а оплата
наданих послуг відповідачем проведена
не була, перевіривши наданий позивачем
розрахунок 3% річних за неналежне
виконання відповідачем своїх
зобов'язань, вважає, що позовні вимоги
позивача про стягнення з відповідача
суми 3% річних у розмірі 53 грн. 75 коп.,
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Отже, факт неналежного виконання
відповідачем зобов'язань за договором,
щодо своєчасної оплати за надані
позивачем послуги встановлено судом та
доведено матеріалами справи.

Згідно зі ст. 49 ГПК України судові
витрати у справі покладаються на
відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 32, 33, 36, 43, 49, 75, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) на користь державного
підприємства "Науково-виробнича
дослідна агрофірма "НАУКОВА"
Національної академії аграрних наук
України" (52052, Дніпропетровська область,
Дніпропетровський район, с. Горького,
вул. Наукова, буд. 8, п/р 0932 в ПАТ КБ
«ПриватБанк», МФО 305299,
ідентифікаційний код 03374617) суму
основного боргу у розмірі 600 грн. 00 коп.,
штраф у розмірі 600 грн. 00 коп., пеню у
розмірі 46 грн. 37 коп., 3% річних у розмірі
53 грн. 75 коп., збитки від зміни індексу
інфляції у розмірі 23 грн. 01 коп. та суму
судового збору у розмірі 1827 грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскаржене протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Суддя Л.П. Кармазіна

Повне рішення складено 20.03.2014р.