КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2014 р. Справа№ 910/23772/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Самсіна Р.І.

суддів: Гончарова С.А.

Зубець Л.П.

За розглядом апеляційної скарги
Публічного акціонерного товариства
«Укртрансгаз»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 14.01.2014 року у справі № 910/23772/13
(суддя - Ярмак О.М.)

За позовом Приватного малого
виробничо-комерційного підприємства

«Ассоль»

до Публічного акціонерного
товариства «Укртрансгаз»

про стягнення боргу та
відсотків

за участю представників сторін:

від позивача: відсутні в судовому
засіданні;

від відповідача (скаржник): Лисенко С.І.
(довіреність від 14.01.2014р.);

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 14.01.2014р. позовні вимоги
Приватного малого
виробничо-комерційного підприємства
«Ассоль» задоволено, вирішено стягнути
з Публічного акціонерного товариства
«Укртрансгаз» 433 039, 39 грн. основного
боргу, 5 765, 96 грн. річних та судові
витрати.

Ухвалою суду від 31.01.2014р. порушено
апеляційне провадження за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Укртрансгаз», у якій,
скаржник просив скасувати рішення
Господарського суду міста Києва від
14.01.2014р. по справі № 910/23772/13; прийняти
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог Приватного
малого виробничо-комерційного
підприємства «Ассоль» до Публічного
акціонерного товариства «Укртрансгаз»
в повному обсязі.

У зв'язку із зміною складу суду,
апеляційну скаргу прийнято до
провадження ухвалою від 19.03.2014р., якою
розгляд скарги ухвалено здійснювати в
судовому засіданні 19.03.2014р. про яке
сторони повідомлені належним чином.

За твердженнями апелянта, висновки
суду першої інстанції про те, що
відповідач вчинив господарське
правопорушення, яке є підставою для
задоволення первинних позовних вимог є
помилковими, безпідставними та такими,
що не відповідають дійсності в силу
відсутності вини відповідача у
порушенні зобов'язання згідно умов
договору, та, зокрема, тому, що у
позивача відсутні підстави для
звернення до відповідача з вимогами
вказаного змісту, оскільки вказане
зобов'язання не є простроченим.

Згідно доводів скаржника, всупереч
принципу повноти, всебічності та
об'єктивності розгляду всіх обставин
справи, суд першої інстанції не прийняв
до відома обґрунтованості заперечення
відповідача щодо заявлених вимог
позивача, тим самим прийшов до
безпідставних та необґрунтованих
висновків щодо задоволення позовних
вимог, що свідчить про невідповідність
висновків суду дійсним обставинам
справи, зроблених судом першої
інстанції внаслідок неповного
з'ясування всіх обставин у цій справі.

Від позивача до справи отримано відзив
на апеляційну скаргу (зареєстрований
за вхідним суду № 09-11/2735 від 17.02.2014р.), у
якому відзначено про
необґрунтованість доводів апелянта,
про законність винесеного судового
рішення при вірному встановленні всіх
обставин справи.

Клопотання позивача про перенесення
судового засідання у справі судом
розглянуто та у його задоволенні
відмовлено, оскільки матеріали справи
є достатніми для розгляду апеляційної
скарги поданої у справі, а явка в судове
засідання представників сторін не
визнавалась судом обов'язковою.

За розглядом матеріалів справи, при
дослідженні наявних доказів,
враховуючи доводи скаржника викладені
в апеляційній скарзі, судом
відзначається про відсутність підстав
для скасування судового рішення при
врахуванні наступного.

Матеріалами справи підтверджено, не
заперечується сторонами та
встановлено під час розгляду справи
судом першої інстанції, що за умовами
укладеного 30.11.2012р. між Дочірньою
компанією «Укртрансгаз» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» (правонаступником якої є
відповідач) та Приватним малим
виробничо-комерційним підприємством
«Ассоль», договору про закупівлю
товарів за державні кошти №
постачальник зобов'язувався протягом
одного року з моменту укладення
договору, згідно заявок покупця,
поставити покупцю товари «Вузли до
машин для добувної промисловості та
будівництва (запасні частини до
автотракторної та спецтехніки) (ЧТЗ)»
код згідно ДКПП 29.52.6 згідно
специфікації, яка є невід'ємною
частиною договору, а покупець
зобов'язувався прийняти і оплатити
такі товари (п. 1.1 договору).

В силу укладення між сторонами
договору, відповідно до п.1 ст. 174
Господарського кодексу України
виникли господарські зобов'язання
визначені договором поставки,
регулювання якого на законодавчому
рівні визначено параграфом 1 глави 30
Господарського кодексу України та у
главі 54 Цивільного кодексу України.

Додатком № 1 до договору є специфікація
у якій визначені найменування товару,
його кількість та вартість.

Загальна сума договору на день його
складання становить (у відповідності
до протоколу оцінки та визначення
переможця) - 683 039,44 грн., в тому числі ПДВ
20% - 111 839,91 грн. (п. 5.2 договору).

Про виконання договірних зобов'язань
позивача в частині поставки товару на
користь покупця свідчать представлені
до матеріалів справи видаткові
накладні, виписані податкові накладні
та довіреності передані позивачу при
отриманні товару:

- за видатковою накладною № РН-0003079
від 26.12.2012р. отримано товар на суму 527 473,
33 грн. за довіреністю № 173 від 24.12.2012р.;

- за видатковою накладною № РН-0000411
від 26.02.2013р. отримано товар на суму 12 245,
28 грн. за довіреністю № 11 від 26.02.2013р.;

- за видатковою накладною № РН-0000703
від 29.03.2013р. отримано товар на суму 143 320,
82 грн. за довіреністю № 16 від 29.03.2013р..

Порядок здійснення оплати визначено
розділом 6 договору, згідно з п. 6.1
розрахунки проводяться шляхом оплати
покупцем фактично поставленої партії
товарів після пред'явлення
постачальником рахунка на оплату
товару протягом 45-ти календарних днів
після дати поставки кожної партії
товару; датою поставки товару (його
партії), а також моментом переходу прав
власності та ризиків на товар - є дата
передачі товару постачальником
уповноваженій особі покупця за
видатковою накладною.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням положень договору (п. 6.1)
строк виконання зобов'язань по оплаті
поставлених товарів є таким, що настав:

- 11.02.2013р. у відношенні оплати товару
поставленого згідно накладної від
26.12.2012р. (оскільки 09.02.2013р. є вихідним,
відповідно з урахуванням вимог ст. 254 ЦК
України, саме наступний робочий день -
11.02.2013р. є датою, у яку можливе виконання
платежу у строк встановлений
договором);

- 12.04.2013р. у відношенні оплати товару
поставленого згідно накладної від
26.02.2013р.;

- 13.05.2013р. у відношенні оплати товару
поставленого згідно накладної від
29.03.2013р..

З метою вирішення питання про
погашення заборгованості позивач
звертався до відповідача з претензією,
та зокрема у претензії за вих. № 19/08/2013
від 19.08.2013р. зазначав про наявну
заборгованість згідно договору.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, при підтверджених
матеріалами справи доказах, оплата
товару згідно договору проведена
відповідачем не у повному обсязі, сума
боргу становить 433 039, 43 грн. (виписки про
отримання коштів на рахунок позивача
по сумі 250 000 грн. залучені до справи), у
зв'язку з чим вимоги про стягнення
вказаної суми суд першої інстанції
обґрунтовано визнав такими що
підлягають задоволенню.

Доводи апелянта про відсутність
погодження засновника (НАК «Нафтогаз
України») фінансового плану
підприємства на 2013 рік, не свідчать про
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи чи про порушення
або неправильне застосування норм
матеріального права при вирішенні
спору, оскільки, згідно положень ст. 43
ГПК України, судом першої інстанції
було надано належну оцінку
встановленим обставинам справи.

З урахуванням приписів ст. 538, 629 ЦК
України, зазначені відповідачем
обставини не є підставою вважати таким,
що не настав, або таким, настання якого
залежить від затвердження плану
фінансування підприємства його
засновником, строк виконання
зобов'язань по оплаті поставленого
товару, оскільки строки розрахунків
сторонами чітко визначені у п. 6.1
договору.

Проведення оплати поставлених за
договором товарів є обов'язком покупця
(п. 7.1.1, 6.1 договору), а питання щодо
здійснення фінансового забезпечення
зобов'язань покупця не є предметом
даного спору, такі відповідно, не
можуть вирішуватись в межах заявленого
позову. Обов'язок виконання договору не
залежить від наявності вини щодо
неможливості його виконання тощо.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені законом
або договором.

У ст. 617 ЦК України визначені підстави
звільнення від відповідальності за
порушення зобов'язання, та згідно з
положеннями вказаної статті особа, яка
порушила зобов'язання, звільняється
від відповідальності за порушення
зобов'язання, якщо вона доведе, що це
порушення сталося внаслідок випадку
або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема,
недодержання своїх обов'язків
контрагентом боржника, відсутність на
ринку товарів, потрібних для виконання
зобов'язання, відсутність у боржника
необхідних коштів.

Згідно статті 614 Цивільного кодексу
особа, яка порушила зобов'язання несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлене договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Таким чином, частина 2 статті 625
Цивільного кодексу України встановлює
виняток із загального правила статті 614
Цивільного кодексу України, що
закріплює принцип вини як підставу
відповідальності боржника.

До того ж, відсутність у боржника
грошей (через незатвердження
засновником плану фінансування), і як
наслідок, неможливість виконання ним
грошового зобов'язання, якщо навіть у
цьому немає його провини, не звільняють
боржника від відповідальності за
прострочення грошового зобов'язання.

Передбачене законом право кредитора
вимагати стягнення боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми є
способом захисту майнових прав та
інтересів кредитора, сутність яких
складається з відшкодування
матеріальних втрат кредитора та
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів, а також
отримання компенсації (плати) від
боржника за користування ним грошовими
коштами, які належать до сплати
кредитору.

За наведених обставин суд визнає
необґрунтованими доводи апелянта з
приводу відсутності підстав для
стягнення з відповідача 3% річних,
оскільки в даному випадку право
нарахування таких виникло у позивача в
силу закону.

Через наявність прострочення в оплаті
товарів поставлених згідно накладних
від 26.12.2012р., від 26.02.2013р., від 29.03.2012р.,
підлягають задоволенню вимоги
позивача про стягнення нарахованих за
період з 12.02.2013р. по 24.07.2013р. (у
відношенні боргу за накладною від
26.12.2012р.), з 13.04.2013р. по 21.08.2013р. (у
відношенні боргу за накладною від
26.02.2013р.), з 14.05.2013р. по 28.10.2013р. (у
відношенні боргу за накладною від
29.03.2013р.) сум 3% річних в розмірі 5 765, 96
грн. згідно розрахунку позивача в межах
заявлених позовних вимог (аркуш справи
52).

На підставі вищевикладеного,
апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що судом першої
інстанції повно, всебічно та об'єктивно
з'ясовано обставини справи, рішення
ухвалено відповідно до норм
матеріального та процесуального права,
в зв'язку з чим відсутні підстави для
задоволення апеляційної скарги
Публічного акціонерного товариства
«Укртрансгаз» та скасування рішення
Господарського суду м. Києва від 14.01.2014
року.

Керуючись статтями 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Укртрансгаз»
залишити без задоволення, а рішення
Господарського суду міста Києва від
14.01.2014р. у справі № 910/23772/13 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/23772/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя
Р.І. Самсін

Судді
С.А. Гончаров

Л.П. Зубець