ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2014 р.
Справа № 914/3943/13

За позовом:Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Інгосстрах», м. Дніпропетровськ;до
відповідача-1: до
відповідача-2:Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Львівгаз», м. Львів;
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Аско-Медсервіс», м.
Київ;про:стягнення 6 383,55 грн. Суддя -
Крупник Р.В. Секретар - Яслик
Н.М.Представники сторін: від позивача:
Деркач Ю.Ю. - представник (довіреність №
Э.37.7.0.0 / Д-441 від 18.11.2011р.);від
відповідача-1: від відповідача-2:Вук У.І.
- юрист відділу претензійно-позовної
роботи юридичного управління
(довіреність № 07-166 від 10.01.2014р.); не
з'явився.

Представникам сторін роз'яснено права
та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК
України. Заяв про відвід судді та
здійснення технічної фіксації
судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 21.10.2013р. (суддя
Станько Л.Л.) порушено провадження у
справі № 914/3943/13 за позовом Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Інгосстрах» до Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» про стягнення 6 383,55 грн. Цією
ж ухвалою суду залучено до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача -
Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Аско-Медсервіс».

Ухвалою суду від 07.11.2013р. до участі у
справі в якості відповідача-2 залучено
Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Аско - Медсервіс».

Розгляд даної справи неодноразово
відкладався, про що судом виносились
відповідні ухвали.

У зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю судді Станька Л.Л.,
23.12.2013р. було призначено повторний
автоматизований розподіл справ,
внаслідок якого справа № 914/3943/13
передана на розгляд судді Крупнику Р.В.

Ухвалою суду від 24.12.2013р. розгляд справи
відкладено на 20.01.2014р. Разом з цим
згідно вказаної ухвали прийнято до
розгляду заяву позивача про збільшення
розміру позовних вимог, відповідно до
котрої позивач просить суд стягнути
510,00 грн. з відповідача-1, а з
відповідача-2 - 5 873,55 грн.

В подальшому розгляд справи
відкладався на 03.02.2014р. та 11.02.2014р.

Ухвалою суду від 11.02.2014р. строк розгляду
справи продовжено до 11.03.2014р.

Представник позивача 11.03.2014р. в судове
засідання з'явився, позовні вимоги
підтримав, просив суд позов задоволити
повністю з підстав, вказаних в позовній
заяві.

В судовому засіданні зокрема зазначив,
що 27.09.2010р. в м. Львові на вул.
Кульпарківській, 63 відбулося ДТП за
участю застрахованого в СК
«Інгосстрах» автомобіля OPEL Vectra, д.р.н.
НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та
автомобіля CHEVROLET Niva 21230, д.р.н. НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_4 Постановою
Шевченківського районного суду м.
Львова від 01.11.2010р. винним у спричиненні
зазначеного ДТП визнано водія
автомобіля CHEVROLET Niva 21230. У відповідності
до Звіту про оцінку вартості майнової
шкоди від 01.10.2010р. №348/10 складеного ДП
«ЕКСПЕРТ-СЕРВІС АВТО» в м. Львові,
розмір заподіяної шкоди автомобілю
страхувальника складає 6 505,05 грн. Сума
страхового відшкодування до виплати з
урахуванням визначеної договором
франшизи на підставі Страхового акту
від 10.11.2010р. № И-7466 складає 6 383,55 грн.

Як наголосив представник позивача
зазначене страхове відшкодування
виплачено страхувальнику для
погашення заборгованості за кредитним
договором на підставі платіжного
доручення від 18.11.2010р. №2962
(меморіальний ордер про перерахування
на рахунок страхувальника від 19.11.2010р.
№ВО119В26FD) в повному обсязі. А тому
вказані кошти позивач просить стягнути
(з урахуванням заяви про збільшення
розміру позовних вимог) з відповідачів,
а саме з відповідача-1 кошти в розмірі
510,00 грн., а з відповідача-2 - 5 873,55 грн.

Представник відповідача-1 11.03.2014р. в
судове засідання з'явився, проти позову
заперечив, просив суд відмовити в
задоволенні позовних вимог, з підстав
зазначених у відзиві на позовну заяву.

В засіданні зазначив, що обов'язок по
відшкодуванню шкоди завданої водієм
автомобіля марки CHEVROLET NIVA 21230 державний
номерний знак НОМЕР_2 повинен нести
відповідач-2, оскільки цивільно-правова
відповідальність водія вказаного
автомобіля застрахована саме ПАТ «СК
«Аско-Медсервіс» про що свідчить
наявна в матеріалах справи довідка №
8693471 про обставини
дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідач-2 в судове засідання не
з'явився, причин неявки не повідомив, на
адресу суду направив клопотання в
якому просить суд розглядати справу за
відсутності його представника.

У відзиві на позовну заяву відповідач-2
проти позовних вимог заперечує,
мотивуючи це тим, що поліс ОСЦПВ ВС/8304980
від 22.02.2010р. закінчив свою дію 27.02.2010р.,
оскільки в період дії цього полісу
діяла правова норма, передбачена
пунктом 19.2 ст.19 ЗУ «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» відповідно до
якої якщо забезпечений транспортний
засіб відчужується і власник не подав
заяву про припинення договору
страхування, договір припиняється з
дня відчуження такого транспортного
засобу. Про те, що власник
транспортного засобу марки CHEVROLET NIVA 21230
змінився, внаслідок чого був змінений
державний номер при перереєстрації,
відповідачу-2 стало відомо лише з
ухвали господарського суду Львівської
області від 07.11.2013р., що дає підставу
вважати договір страхування таким, що
припинив свою чинність.

Крім цього, 18.11.2013р. відповідачем-2
подано заяву про застосування строків
позовної давності в якій страхова
компанія просить відмовити в позові у
зв'язку із пропуском позовної давності,
так як при суброгації перебіг строку
позовної давності починає
обчислюватися з моменту виникнення
страхового випадку, який в даному
випадку виник 27.09.2010р. Водночас, як
вбачається з матеріалів справи позов в
даній справі було подано лише 18.10.2013р.

Заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

17.12.2009р. між ЗАТ «СК Інгосстрах», яке
відповідно до рішення загальних зборів
акціонерів від 27.04.2011р. перейменовано
на ПрАТ «СК Інгосстрах» (надалі -
Позивач) та гр. ОСОБА_3 (надалі -
Страхувальник) укладено Договір
страхування наземного транспорту №
LVLWAD40308277 від 17.12.2009р. (надалі - Договір)
предметом котрого виступають майнові
інтереси Страхувальника, що не
суперечать законодавству України,
пов'язані з володінням, користуванням і
розпорядженням майном, вказаним в п.5.1
Договору. Згідно з умовами цього
Договору і правил страхування, позивач
зобов'язався у разі настання
страхового випадку здійснити страхове
відшкодування Страхувальнику або
Вигодонабувачеві, а Страхувальник
зобов'язується своєчасно сплачувати
страхові платежі та виконувати інші
умови договору і правила страхування
(а.с. 16-18).

Відповідно до п.5.1 Договору за цим
Договором майном, що страхується є
транспортний засіб марки OPEL Vectra 1.8S, р.н.
НОМЕР_1, № кузова НОМЕР_3.

Згідно п.9 Договору він діє 12 місяців
(один рік) з 17.12.2009р. по 16.12.2010р. включно.

27.09.2010р. у м. Львові на вул.
Кульпарківській, 63 сталася ДТП
(зіткнення) за участю застрахованого
автомобіля марки OPEL Vectra 1.8S, р.н. НОМЕР_1
під керуванням гр. ОСОБА_3 та автомобіля
марки CHEVROLET Niva 21230, р.н. НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_4, що підтверджується
Довідкою про обставини
дорожньої-транспортної пригоди №8693471
(а.с.12-13). Внаслідок ДТП автомобілю
страхувальника було завдано механічні
пошкодження, а саме пошкоджено переднє
праве крило, передні праві двері, задні
праві двері, заднє праве крило та
задній бампер справа.

Постановою Шевченківського районного
суду м. Львова від 01.11.2010р. у справі №
3-2889/10 встановлено, що вказана ДТП
відбулася внаслідок порушення водієм
автомобіля марки CHEVROLET Niva 21230, р.н.
НОМЕР_2 - ОСОБА_4 вимог Правил дорожнього
руху України. Даною постановою суду,
ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні
правопорушення передбаченого ст. 124
КУпАП та притягнуто до
адміністративної відповідальності
(а.с.14).

28.09.2010р. гр. ОСОБА_3 повідомив позивача
про настання страхового випадку з
транспортним засобом (а.с.15).

02.10.2010р. ДП «Експерт-Сервіс Авто»
складено Звіт №348/10 про оцінку
автомобіля OPEL Vectra 1.8S, р.н. НОМЕР_1
(а.с.26-46). Згідно вказаного звіту,
вартість відновлюваного ремонту
даного автомобіля, на момент
дослідження становить 7 860,75 грн.,
вартість матеріального збитку, який
заподіяно власнику зазначеного
автомобіля складає 6 505,05 грн.

10.11.2010р. позивачем складено Страховий
акт № И-7466 (а.с.22-23) в якому зазначено, що
розмір страхового відшкодування (з
урахуванням франшизи) складає 6 383,55 грн.
та здійснюється шляхом перерахування
на рахунок Львівського відділення
Приватбанку для погашення
заборгованості згідно кредитного
договору.

На виконання умов Договору та на
підставі страхового акту № И-7466 від
10.11.2010р., заяви-повідомлення
страхувальника від 28.09.2010р., позивачем
здійснено виплату страхового
відшкодування в розмірі 6 383,55 грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями № 2962 від 18.11.2010р. та
меморіальним ордером від 19.11.2010р. (а.с.24).

З матеріалів справи вбачається, що
01.08.2013р. позивачем направлено ПрАТ «СК
«АСКО-Медсервіс» (надалі - Відповідач-2)
претензію щодо відшкодування 6 383,55 грн.
в порядку регресу, оскільки на підставі
інформації, наданої винною стороною,
встановлено, що цивільно-правова
відповідальність ПАТ «Львівгаз»
(надалі - Відповідач-1) як власника
транспортного засобу, яким керувала
винуватиця ДТП застрахована у
відповідача-2, згідно полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № ВС/8304980.

Як зазначив представник позивача в
судовому засіданні, письмової
відповіді на дану претензію позивач не
отримував, однак усно відповідач-2
повідомив, і це підтверджується
витягом з МТСБУ (а.с.47), що згідно полісу
№ ВС/8304980 застрахована
цивільно-правова відповідальність
власника іншого транспортного засобу,
а саме автомобіля з н.з. НОМЕР_4, а не
автомобіля з н.з. НОМЕР_2, водія якого
визнано винним у вчиненні ДТП.

Разом з тим, як вбачається з наданого
відповідачем-2 Полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № ВС/8304980 (а.с.119),
згідно вказаного полісу відповідач-1
застрахував свою цивільно-правову
відповідальність щодо автомобіля
марки ВАЗ 21230, № кузова (шасі) НОМЕР_5.
Відтак, за номером кузова (шасі)
автомобіля судом встановлено, що
згідно полісу № ВС/8304980 застрахована
цивільно-правова відповідальність
відповідача-1 забезпеченого
транспортного засобу, який був
учасником ДТП, котре відбулося 27.09.2010р.
у м. Львові на вул. Кульпарківській, 63.

З матеріалів справи вбачається, що
зміна номерного знаку автомобіля марки
CHEVROLET Niva 21230 з НОМЕР_4 (як це зазначено в
полісі № ВС/8304980) на НОМЕР_2 відбулася
09.03.2010р. у зв'язку з перереєстрацією
права власності на вказаний автомобіль
на ПАТ «Львівгаз» (а.с.83).

Заперечуючи проти позовних вимог,
відповідач-2 зазначає, що поліс ОСЦПВ
ВС/8304980 від 22.02.2010р. закінчив свою дію у
зв'язку із зміною власника
транспортного засобу, так як в цей
період діяла правова норма,
передбачена пунктом 19.2 ст.19 ЗУ «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» відповідно до якої якщо
забезпечений транспортний засіб
відчужується і власник не подав заяву
про припинення договору страхування,
договір припиняється з дня відчуження
такого транспортного засобу.

Суд не погоджується з наведеним
твердженням відповідача-2, враховуючи
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи
поліс ОСЦПВ ВС/8304980 від 22.02.2010р. видано
на виконання Додаткової угоди №14 від
09.02.2010р. до Генерального договору
№СЩ-05-0691 комплексного страхування
обов'язкових видів страхування від
09.11.2005р. (в редакції від 09.11.2007р.)
укладеної між відповідачем-1 та
відповідачем-2 (а.с.139).

Станом на момент укладення вказаної
додаткової угоди та на момент видачі
полісу, відповідач-1 користувався
автомобілем марки CHEVROLET Niva 21230 на
підставі Договору фінансового лізингу
№070510/ФЛ-0227 від 10.05.2007р. (а.с. 166-175),
укладеним між відповідачем-1
(Лізингоодержувач) та ТОВ «Перша
Західно-Українська Лізингова
компанія» (Лізингодавець). За умовами
вказаного договору його предметом є
надання лізингодавцем в тимчасове
платне користування лізингоодержувачу
предмета лізингу для підприємницьких
цілей на визначений строк, за умови
сплати лізингоодержувачем періодичних
лізингових платежів (п.1.1); протягом
усього строку дії даного договору
майно є власністю лізингодавця (п.1.2);
одночасно зі сплатою останнього
лізингового платежу, при обов'язковій
умові сплати лізингоодержувачем усієї
заборгованості за даним Договором,
штрафних санкцій та можливих збитків
(що підтверджується підписанням
сторонами акту звірки взаємних
розрахунків), і тільки за попередньою
письмовою згодою банку, право
власності на майно переходить від
лізингодавця до лізингоодержувача
(п.17.1).

Як встановлено судом та не
заперечується жодною із сторін, після
підписання відповідачем-1 Додаткової
угоди №14 від 09.02.2010р. та укладення
полісу ОСЦПВ ВС/8304980 від 22.02.2010р.,
відповідач-1 сплатив повністю всі
платежі за Договором фінансового
лізингу №070510/ФЛ-0227, а тому право
власності від лізингодавця перейшло до
нього і вказане право він зареєстрував
09.03.2010р. в МРЕВ.

Відповідно до приписів п.19.2 ст.19 ЗУ «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції, яка існувала
станом на березень 2010р.) якщо
забезпечений транспортний засіб
відчужується і власник не подав заяву
про припинення договору страхування,
договір припиняється з дня відчуження
такого транспортного засобу.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що
підставою для дострокового припинення
договору страхування є факт відчуження
власником забезпеченого транспортного
засобу, тобто передача цього засобу у
власність іншій особі.

Разом з тим, відповідно до п.1.6 ст.1
Закону власники транспортних засобів -
це юридичні та фізичні особи, які
відповідно до законів України є
власниками або законними володільцями
(користувачами) наземних транспортних
засобів на підставі права власності,
права господарського відання,
оперативного управління, на основі
договору оренди, довіреності або
правомірно експлуатують транспортний
засіб на інших законних підставах.

Таким чином, суд зазначає, що при
застосуванні положень п.19.2 ст.19 ЗУ «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» слід виходити з того, що норми
вказаного Закону під поняттям
«власника транспортного засобу»
визначають дві категорії осіб, а саме:
особа у власності якої знаходиться цей
засіб, а також особа, яка являється
законним володільцем цього
транспортного засобу.

З матеріалів справи вбачається, що
підписуючи Додаткову угоду №14 від
09.02.2010р. та укладаючи поліс ОСЦПВ ВС/8304980
від 22.02.2010р. відповідач-1 діяв як власник
автомобіля марки CHEVROLET Niva 21230, оскільки
являвся законним володільцем цього
транспортного засобу. В подальшому
зареєструвавши право власності на
вказаний автомобіль, відповідач-1
зберіг за собою статус власника, однак
вже як особи у власності якої
знаходиться цей транспортний засіб.

Відтак, з огляду на викладене,
відсутнім є факт відчуження власником
(відповідачем-1) забезпеченого
транспортного засобу, тобто передача
цього засобу у власність іншій особі. А
тому відсутні правові підстави для
дострокового припинення полісу ОСЦПВ
ВС/8304980 від 22.02.2010р. на підставі п.19.2 ст.19
ЗУ «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Більше того, згідно Додаткової угоди
№14 від 09.02.2010р. страхові поліси
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, видані згідно цієї Додаткової
угоди, діють протягом зазначених в них
строків за умови надходження чергових
страхових платежів у передбачені
додатковою угодою терміни. Як
вбачається з полісу ОСЦПВ ВС/8304980 від
22.02.2010р. строк його дії з 22.02.2010р. до
21.02.2011р. включно. При цьому
відповідачем-2 жодних претензій щодо
належної сплати відповідачем-1
чергових страхових платежів не
заявлялося.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що
станом на момент ДТП, котре відбулося
27.09.2010р. у м. Львові на вул.
Кульпарківській, 63, цивільно-правова
відповідальність відповідача-1 як
власника транспортного засобу, яким
керував винуватець ДТП - ОСОБА_4 була
застрахована у відповідача-2, згідно
полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № ВС/8304980 від 22.02.2010р., який був
чинним до 21.02.2011р. включно.

Встановивши наведені обставини справи,
суд вважає позовні вимоги про
стягнення з відповідача-2 страхового
відшкодування у розмірі 5 873,55 грн. та з
відповідача-1, передбаченої полісом
ОСЦПВ ВС/8304980 франшизи у розмірі 510,00
грн. такими, що підлягають задоволенню
повністю, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

За приписами ч.1 ст.1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 ЗУ «Про
страхування» здійснення страхових
виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

Як вже було зазначено вище судом, на
виконання вимог законодавства та на
підставі страхового акту № И-7466 від
10.11.2010р., а також заяви-повідомлення
страхувальника від 28.09.2010р. позивачем
було здійснено страхове відшкодування.

Статтею 1191 ЦК України визначено, що
особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування,
якщо інший розмір не встановлений
законом.

Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ
«Про страхування» до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Судом встановлено, що ДТП сталася з
вини водія автомобіля марки CHEVROLET Niva 21230
- ОСОБА_4, яка на час вчинення ДТП
перебувала в трудових відносинах з ВАТ
«Львівгаз», що підтверджується
постановою Шевченківського районного
суду м. Львова від 01.11.2010р. у справі №
3-2889/10.

З огляду на вищенаведене, у
відповідача-2, як страховика
цивільно-правової відповідальності
власника транспортного засобу, винного
у ДТП та водночас відповідача-1, як
особи, яка застрахувала такий
страховий ризик, як відповідальність
за шкоду, заподіяну джерелом
підвищеної небезпеки, виник обов'язок з
відшкодування позивачеві, як
страховику цивільно-правової
відповідальності потерпілої у ДТП
особи, суми виплаченого страхового
відшкодування в розмірі 6 383,55 грн. (з
відповідача-2 - 5 873,55 грн. і 510,00 грн.
франшизи з відповідача-1), що становить
вартість відновлювального ремонту та
запчастин (матеріалів) пошкодженого
автомобіля марки OPEL Vectra 1.8S, р.н. НОМЕР_1.

З приводу заяви відповідача-2 про
застосування строків позовної
давності та відмови у зв'язку з цим в
позові, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила
(ст. 261 ЦК України).

Згідно ст. 262 ЦК України заміна сторін у
зобов'язанні не змінює порядку
обчислення та перебігу позовної
давності.

За приписами ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Суд бере до уваги те, що Верховний Суд
України на спільному засіданні судових
палат у господарських та у цивільних
справах 25 грудня 2013 року розглянув
справу № 6-112 цс 13, предметом якої був
спір про стягнення з особи, винної у
настанні страхового випадку, сум
виплаченого страховою компанією на
користь потерпілого страхового
відшкодування.

При розгляді цієї справи Верховний Суд
України зробив наступний правовий
висновок: у разі настання страхового
випадку за договором добровільного
страхування наземного транспортного
засобу у потерпілої особи виникає
право або вимагати відшкодування шкоди
від особи, винуватої в її заподіянні,
або вимагати виплати страхового
відшкодування від страхової компанії,
з якою нею укладено договір
добровільного страхування автомобіля.
У разі виплати страховою компанією
страхового відшкодування до неї у
межах фактичних витрат від потерпілої
особи переходить право вимоги до особи,
винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК
України). При цьому перебіг позовної
давності не змінюється і він
обчислюється від дня настання
страхового випадку (ч. 1 ст. 261, ст. 262 ЦК
України).

Відповідно до ст. 111-28 ГПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Враховуючи той факт, що страховий
випадок трапився 27.09.2010р., а позивач
звернувся до суду з позовом 18.10.2013р., то
суд погоджується з доводами
відповідача-2, що позивачем було
пропущено трьохрічний строк позовної
давності, передбачений статтею 257 ЦК
України.

Разом з тим, через канцелярію суду
позивачем подано клопотання про
поновлення строку позовної давності та
додаткові пояснення до вказаного
клопотання з наведенням відповідних
доводів поважності причин пропуску
позовної давності.

З цього приводу суд зазначає, що
позовна давність не є інститутом
процесуального права та не може бути
відновлена (поновлена) в разі її спливу,
але за приписом частини п'ятої статті 267
ЦК України позивач вправі отримати
судовий захист у разі визнання
поважними причин пропуску строку
позовної давності.

Суд бере до уваги той факт, що позивачу
стало відомо про те, що страховиком
винної у ДТП особи є відповідач-2 лише в
процесі розгляду даної справи,
оскільки, як вже зазначалося вище, з
витягу з МТСБУ (а.с.47) вбачалося, що
згідно полісу № ВС/8304980 застрахована
цивільно-правова відповідальність
власника іншого транспортного засобу,
а саме автомобіля з н.з. НОМЕР_4, а не
автомобіля з н.з. НОМЕР_2, водія якого
визнано винним у вчиненні ДТП.

Згідно правової позиції ВГСУ,
викладеної в Постанові №910/9141/13 від
19.11.2013р. (а.с.188-193), несвоєчасне
встановлення особи відповідача слугує
підставою для прийняття судом рішення
про визнання поважною причиною
пропуску позовної давності.

Крім цього, суд погоджується з доводами
позивача, що вина особи, яка вчинила ДТП
(ОСОБА_4) була встановлено постановою
Шевченківського районного суду м.
Львова 01.11.2010р. Лише з цього часу
позивач мав можливість з'ясувати чи
застрахована у винної особи її
цивільно-правова відповідальність, хто
виступає страховиком, та до кого
потрібно заявляти вимогу про стягнення
виплаченого страхового відшкодування,
а також зібрати всі необхідні для цього
документи.

Також суд бере до уваги те, що станом на
момент подання позову в даній справі,
правова позиція Верховного Суду
України в аналогічних справах, яка в
силу положень ст. 111-28 ГПК України є
обов'язковою для всіх судів України і
якою позивач керувався при поданні
позову була іншою і полягала в тому, що
зобов'язання особи, винної у настанні
страхового випадку, повернути суми
виплаченого страховою компанією на
користь потерпілого страхового
відшкодування є регресним
зобов'язанням і перебіг позовної
давності починається від дня виконання
основного зобов'язання, а не з моменту
настання страхового випадку (вказана
правова позиція міститься в постановах
Верховного Суду України від 28.08.2012р. у
справі № 3-38гс12 та від 07.08.2012р. у справі
№ 3-31гс12).

Суд зазначає, що з урахуванням вказаної
правової позиції, яка існувала до
25.12.2013р., позивачем строк позовної
давності не було пропущено, так як своє
основне зобов'язання позивач виконав
18.11.2010р., що підтверджується платіжними
дорученнями № 2962 від 18.11.2010р. А тому, на
думку суду, зміна Верховним Судом
України своєї обов'язкової правової
позиції в спірній ситуації після
подання позовної заяви є поважною
причиною пропуску позовної давності.

З огляду на викладені обставини, а
також незначний термін пропуску
позовної давності, суд приходить до
переконання про поважність цих причин
пропуску та до необхідності захистити
порушене право позивача.

Відповідно до положень ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК
України судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності. Сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обгрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи те, що позивачем належними
та допустимими доказами доведено
порушення свого права, а відповідачами
не було вказане порушення спростовано,
відтак позовні вимоги є обґрунтованими
та такими, що підлягають до задоволення
повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий
збір покладається на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 4-3, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» (79039, м. Львів, вул. Золота, 42;
) на користь Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Інгосстрах» (49094, м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
перемоги, 32; ) 510,00 грн.
франшизи та 137,47 грн. судового збору.

3. Стягнути з Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Аско-Медсервіс» (03150, м. Київ,
вул. Горького, 122; ) на
користь Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Інгосстрах» (49094, м. Дніпропетровськ,
вул. Набережна перемоги, 32; ) 5 873,55 грн. страхового
відшкодування та 1 583,03 грн. судового
збору.

4. Накази видати після набрання
рішенням законної сили відповідно до
ст. 116 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст. 85 ГПК України та може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93
ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення. Повний
текст рішення складено та підписано
14.03.2014р.

Суддя
Крупник Р.В.