м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Приватного акціонерного
товариства "Фарлеп-Інвест"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альтаір Альфа Плюс"
про стягнення 7 582,70 грн.
Суддя Цюкало Ю.В.
Представники сторін: не з'явилися.
27.12.2013 до канцелярії Господарського
суду міста Києва надійшла позовна
заява Приватного акціонерного
товариства "Фарлеп-Інвест" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альтаір Альфа Плюс"
про стягнення 7 582,70 грн.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 30.12.2013 суддею Цюкало Ю.В.
прийнято позовну заяву до розгляду та
розгляд справи призначено на 29.01.2014.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 29.01.2014 відкладено розгляд
справи на 24.02.2014.
В судове засідання, призначене на 24.02.2014
представники сторін не з'явились,
причини неявки суд не повідомили, були
належним чином повідомлені про час та
дату судового засідання.
У відповідності до підпункту 3.6 пункту 3
роз'яснення Вищого арбітражного суду
України від 18.09.1997р. "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України" (з
подальшими змінами) у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
Зважаючи на достатність в матеріалах
справи доказів, необхідних для повного
та об'єктивного вирішення справи,
розгляд справи відбувався з
урахуванням положень ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України за наявними у справі
Клопотання щодо фіксації судового
процесу учасниками процесу не
заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд
справи здійснювався без застосування
засобів технічної фіксації судового
процесу у відповідності до статті 811
Господарського процесуального кодексу
Дослідивши матеріали справи, суд, -
16.08.2011 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Оптіма Телеком»,
правонаступником якого є Приватне
акціонерне товариство «Фарлеп-Інвест»
(далі за текстом - ПрАТ «Фарлеп-Інвест»)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Альтаір Альфа Плюс»
(далі за текстом - ТОВ «Альтаір Альфа
Плюс») було укладено Договір надання
телекомунікаційних послуг (Телефонія)
№585302/11 від 16.08.2011 (далі за текстом -
Позивач зазначає, що на виконання умов
Договору, забезпечив безперешкодне
надання послуг телефонного зв'язку.
Однак, відповідач свої зобов'язання
виконував не в повному обсязі,
порушуючи терміни оплати наданих
послуг згідно з виставленими позивачем
рахунками, внаслідок чого виникла
заборгованість, яка складає 6 876,24 грн., 3%
річних від простроченої суми 198,94 грн.,
пеня у сумі 507,52 грн.
На підставі вищезазначеного позивач
звернувся до суду за захистом
порушених прав та просив суд стягнути з
відповідача суму заборгованості, що
разом складає 7 582,70 грн.
Ухвалами Господарського суду міста
Києва від 30.12.2013, 29.01.2014 суд зобов'язував
відповідача надати письмовий відзив на
позов із зазначенням доказів, що
підтверджують викладені у відзиві
обставини, та нормативно-правового
обґрунтування своїх заперечень. Однак,
всупереч вимог суду, відповідач відзив
до суду не надав та не надіслав.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з наступних підстав.

За приписами ст.509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу
України зобов'язання виникають,
зокрема, з договору.

Відповідно до ст.626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи,
16.08.2011 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Оптіма Телеком»
(Оператор), правонаступником якого є
ПрАТ «Фарлеп-Інвест» (товариство
набуло всіх прав та обов'язків
правонаступника в результаті
реорганізації шляхом приєднання ТОВ
«Оптіма Телеком» та ТОВ «Укомлайн») та
ТОВ «Альтаір Альфа Плюс» (Абонент) було
укладено Договір надання
телекомунікаційних послуг (Телефонія)
№585302/11 від 16.08.2011.

Пунктом 7.1. Договору встановлено, що цей
Договір набуває чинності з дня його
підписання та діє до припинення його
однієї зі сторін або обома сторонами.

Відповідно до п.1.1. вказаного Договору
оператор надає абоненту
телекомунікаційні послуги, а абонент
отримує та зобов'язується оплачувати
їх відповідно до умов Договору.

У відповідності до п. 2.1.1. Договору
передбачено обов'язок оператора
підключити абонента до своєї
телекомунікаційної мережі і
забезпечувати безперебійне та якісне
надання послуг.

Згідно з п.3.1.7 абонент зобов'язується
оплачувати рахунки за послуги в
повному обсязі та не пізніше 20 числа
місяця, що настає після повного
розрахункового періоду (1 календарний
місяць). У разі неотримання рахунка до 15
числа місяця, що настає після
розрахункового періоду, або здійснення
розрахунків без застосування
квитанцій, абонент повинен звернутися
до оператора для отримання інформації
про належну до сплати суму.

У відповідності до п.4.1 Договору оплата
послуг здійснюється на підставі
рахунків оператора у строки, вказані в
рахунку. При здійсненні оплати рахунку
абонент зобов'язаний вказати у своєму
платіжному дорученні номер цього
Договору та номер рахунку, який він
оплачує. Всі витрати, пов'язані зі
сплатою виставленого рахунку, несе
абонент.

Пунктом 4.2. Договору передбачено, що
нарахування плати за користування
послугами здійснюється з дня їх
підключення.

Згідно з Додатком №1 від 16.08.2011 та
Додатком №2 від 29.11.2011 до
Договору№585302/11 від 16.08.2011 між сторонами
було погоджено параметри послуг та
порядок розрахунків за надані послуги.

З матеріалів справи вбачається,
позивачем відповідно до умов Договору
№585302/11 від 16.08.2011 за період з 01.03.2013 по
31.03.2013 надано телекомунікаційні
послуги на суму 6 876,24 грн., що
підтверджується Рахунком №,
наявним в матеріалах справи.

Крім того, в матеріалах справи наявні
додатки до рахунку № (деталізація
нарахувань за надбані
телекомунікаційні послуги) за надані
послуги телефонії.

Сторони несуть відповідальність за
невиконання або неналежне виконання
Договору згідно з чинним
законодавством України (п. 5.2. Договору).

Як вбачається з матеріалів у справі, з
метою досудового врегулювання спору,
позивачем було направлено на адресу
відповідача претензію вих.№985/05-09/02 від
27.08.2013 з вимогою про погашення
заборгованості.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Дослідивши повно та всебічно матеріали
справи, судом встановлено, що позивачем
належним чином виконано умови
Договору. Однак, відповідач, в
порушення умов договору та норм
чинного законодавства України не
виконував взяті на себе зобов'язання
належним чином, внаслідок чого
утворилась заборгованість перед ПрАТ
«Фарлеп-Інвест» у сумі 6 876,24 грн.

Станом на час розгляду справи докази
сплати відповідачем заборгованості за
Договором відсутні.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Таким чином суд приходить до висновку,
що позивачем належними доказами
доведено прострочення виконання
відповідачем зобов'язання за договором
та наявну заборгованість, з огляду на
що позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача основного боргу у сумі 6
876,24 грн. обгрунтовані та підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові наслідки
встановлені договором або законом,
зокрема, сплата неустойки.

За змістом ст. 627 Цивільного кодексу
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Наданий позивачем розрахунок 3% річних
у розмірі 198,94 грн. за період з 01.01.2013
перевірено судом та встановлено, що
останній відповідає нормам чинного
законодавства, зокрема вимогам
вказаної статті та позовні вимоги в цій
частині підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу
України, штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч.3
ст.549 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на
себе зобов'язань тягне за собою
відповідні правові наслідки, які
полягають у можливості застосування
кредитором до боржника встановленої
законом або договором
відповідальності.

За приписами ч.4 ст. 231 Господарського
кодексу України у разі, якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Разом з тим, згідно зі ст.1 Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін.

Відповідно до п.5.4 Договору у разі
невиконання або несвоєчасного
виконання абонентом грошових
зобов'язань, включаючи затримку по
оплаті за надані послуги понад
встановлений термін, абонент сплачує
оператору пеню за кожну добу затримки
платежу в розмірі чинної облікової
ставки НБУ від суми заборгованості за
кожен день прострочення.

Наданий позивачем розрахунок пені у
розмірі 507,52 грн. за період з 01.01.2013 по
30.06.2013 перевірено судом та встановлено,
що останній відповідає нормам чинного
законодавства, зокрема вимогам
вказаної статті та позовні вимоги в цій
частині підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" якщо стороною (або
іншим учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК України), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Враховуючи все вищевикладене, зважаючи
на відсутність в матеріалах справи
контррозрахунку відповідача, а також
те, що доказів сплати заборгованості
відповідачем станом на час розгляду
даної справи до суду не представлено
позовні вимоги підлягають задоволенню
у повному обсязі, а саме: основна
заборгованість у сумі 6 876,24 грн., 3%
річних у сумі 198,94 грн., пеня у сумі 507,52
грн.

Судові витрати позивача по сплаті
судового збору у сумі 2 620,00 грн.
відповідно до положень статті 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на відповідача
враховуючи задоволення позовних вимог
у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства
"Фарлеп-Інвест" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альтаір Альфа Плюс"
(02232, м. Київ, Деснянський район,
Проспект Маяковського, буд. 73, , №св-ва платника податку
100344399, ІПН 28) з будь-якого рахунку,
виявленого державним виконавцем під
час виконання рішення суду, на користь
Приватного акціонерного товариства
"Фарлеп-Інвест" (01011, м. Київ, пров.
Кутузова, 3, р/р 701 в ФАБ
«Південний» в м. Києві, МФО 320917, , ІПН 52, №св-ва
платника ПДВ 100333358) або на будь-який
інший рахунок, виявлений державним
виконавцем під час виконання рішення
суду, грошові кошти: основна
заборгованість у розмірі 6 876,24 грн.
(шість тисяч вісімсот сімдесят шість
гривень 24 копійки), 3% річних у сумі 198,94
грн. (сто дев'яносто вісім гривень 94
копійки), пеня у сумі 507,52 грн. (п'ятсот
сім гривень 52 копійки) та витрати по
сплаті судового збору у сумі 1 720,50 грн.
(одна тисяча сімсот двадцять гривень 50
копійок). Видати наказ.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України. Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 03.03.2014.

Суддя
Ю.В. Цюкало