КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2014 р. Справа№ 910/22151/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Пашкіної С.А.

при секретарі Царук І.О.

за участю

представників сторін : від позивача
- Славський М.Г.

від
відповідача - Cеменова А.С.

розглянувши Приватного
акціонерного товариства

апеляційну скаргу "Українська
транспортна страхова компанія"

на рішення

господарського суду м. Києва

від 16.01.2014 року
.

у справі 910/22151/13 (суддя
Головіна К.І.)

за позовом Приватного
акціонерного товариства

"Страхова
компанія "АХА Страхування"

до Приватного
акціонерного товариства

"Українська
транспортна страхова компанія"

про стягнення
22576,16 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва
від 16.01.2014 року позов Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "АХА Страхування" до
Приватного акціонерного товариства
"Українська транспортна страхова
компанія" про стягнення 22576,16 грн.
задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства "Українська транспортна
страхова компанія" (01033, м. Київ, вул.
Саксаганського, 77, ідентифікаційний
код 22945712) на користь Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "АХА Страхування" (04070, м. Київ,
вул. Іллінська, 8, ідентифікаційний код
20474912) страхове відшкодування в сумі 22576
(двадцять дві тисячі п'ятсот сімдесят
шість) грн. 16 коп.

Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства "Українська транспортна
страхова компанія" (01033, м. Київ, вул.
Саксаганського, 77, ідентифікаційний
код 22945712) на користь Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "АХА Страхування" (04070, м. Київ,
вул. Іллінська, 8, ідентифікаційний код
20474912) витрати по сплаті судового збору
в розмірі 1720 (одну тисячу сімсот
двадцять) грн. 50 коп.

Не погоджуючись із вищевказаним
рішенням, відповідач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення щодо стягнення
страхового відшкодування в сумі 22576,16
грн. та витрат по сплаті судового збору
в розмірі 1720,50 грн.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 17.02.2014 року
апеляційну скаргу прийнято до
провадження. Розгляд справи призначено
до розгляду.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються доводи
та заперечення сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
наступне.

Як вбачається з матеріалів даної
справи, відповідно до договору
добровільного страхування наземного
транспорту № 811-а/11п від 19.08.2011 р.
укладеного між Акціонерним
товариством "Страхова компанія "АХА
Страхування", правонаступником якого є
Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "АХА Страхування" та
ОСОБА_4, застраховано майнові інтереси
страхувальника, пов'язані з
експлуатацією наземного транспортного
засобу, а саме - автомобіля марки Опель,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Вказаний договір неодноразово
переукладався, однак забезпечений
транспортний засіб не змінювався, у
зв'язку з чим суд критично ставиться до
тверджень відповідача про те, що
умовами договору добровільного
страхування був забезпечений інший
транспортний засіб, ніж той, що був
пошкоджений внаслідок ДТП за участю
страхувальника відповідача.

Так, 02.03.2012 р. в м. Полтаві сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля Опель, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_4 та автомобіля ЗАЗ,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
під керуванням ОСОБА_5, внаслідок чого
було пошкоджено автомобіль Опель,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Постановою Київського районного суду
міста Полтави від 30.03.2012 р. у справі №
1609/2542/2012 ОСОБА_5 визнано винним у
вчиненні правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП, та
застосовано до нього адміністративне
стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00
грн.

Вказана постанова набрала законної
сили. При цьому доводи відповідача про
те, що у вказаній постанові відсутній
штрих-код судом першої інстанції
відхилено, як такі, що не стосуються
предмету спору та не свідчать про
незаконність постанови, прийнятої у
справі про адміністративне
правопорушення стосовно ОСОБА_5

Відповідно до висновку експертного
автотоварознавчого дослідження
№03-03 від 12.03.2012 р., розмір матеріального
збитку, завданого власнику
транспортного засобу Опель, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок
ДТП склав 21481,77 грн.

На підставі заяви страхувальника про
виплату страхового відшкодування від
21.03.2012 р., рахунку-фактури № N-00031695 від
15.03.2012 р., розрахунку страхового
відшкодування від 27.03.2012 р.,
сформованого страхового акту
№ 2012/V/OMOD01907/VESKO6779 від 27.03.2012 р., Приватне
акціонерне товариство "Страхова
компанія "АХА Страхування"
перерахувало на рахунок СТО - ТОВ
"Ауді-центр Полтава" суму страхового
відшкодування у розмірі 23076,16 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 12632 від 29.03.2012 р.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України
"Про страхування" договір страхування -
це письмова угода між страхувальником
і страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Статтею 27 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" визначено, що до страховика,
який виплатив страхове відшкодування
за договором майнового страхування, у
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Ццивільно-правова відповідальність
ОСОБА_5, винного у вчиненні ДТП,
застрахована у Приватного
акціонерного товариства "Українська
транспортна страхова компанія" згідно
Полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АВ/0312250 (ліміт
відповідальності - 50000,00 грн., франшиза -
500,00 грн.).

Таким чином, у зв'язку з виплатою
страхового відшкодування
страхувальнику позивач набув право
регресу до винної у ДТП особи
відповідно до положень ст. 27 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів".

09.08.2012 року позивач звернувся до
відповідача із вимогою за вих. №5445/26/ЦВ
про досудове врегулювання спору та
відшкодування шкоди, завданої
внаслідок ДТП в порядку регресу на суму
23076,16 грн. Однак, вказана вимога була
залишена відповідачем без відповіді та
задоволення.

Статтею 3 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або майну
потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

Згідно ст. 5 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" об'єктом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності є майнові інтереси,
що не суперечать законодавству
України, пов'язані з відшкодуванням
особою, цивільно-правова
відповідальність якої застрахована,
шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну
потерпілих внаслідок експлуатації
забезпеченого транспортного засобу.

Згідно ст. 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 25 цього Закону визначено, що
здійснення страхових виплат і виплата
страхового відшкодування проводиться
страховиком згідно з договором
страхування на підставі заяви
страхувальника (його правонаступника
або третіх осіб, визначених умовами
страхування) і страхового акта
(аварійного сертифіката), який
складається страховиком або
уповноваженою ним особою (аварійним
комісаром) у формі, що визначається
страховиком.

Відповідно до ч. 1 статті 1191 ЦК України
особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування,
якщо інший розмір не встановлений
законом.

Таким чином, виходячи з аналізу
зазначених норм, до позивача у межах
фактичних витрат і суми страхового
відшкодування потерпілій особі
перейшло право зворотної вимоги до
особи, відповідальної за цими вимогами,
а отже, розмір регресного
відшкодування, право на отримання
якого виникло у позивача, обмежений
лише фактичними витратами (платежами)
страховика (позивача), здійсненими на
користь страхувальника, чим
спростовується твердження заявника
про необхідність зменшення заявленої
позивачем до стягнення суми регресного
відшкодування з врахуванням зносу
транспортного засобу, пошкодженого
внаслідок ДТП.

Колегія суддів зазначає, що звіт про
незалежну оцінку з визначення вартості
матеріального збитку, завданого
власнику транспортного засобу, є лише
попереднім оціночним документом, в
якому зазначається про можливу, але не
кінцеву суму, яка необхідна для
відновлення транспортного засобу.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач, виконуючи свої зобов'язання
перед страхувальником за договором
добровільного страхування наземного
транспорту № 811-а/11п від 19.08.2011 р., на
підставі акту здачі-прийняття
виконаних робіт № 00026945 від 12.04.2012 р.,
сформованого страхового акту
№2012/V/OMOD01907/VESKO6779 від 27.03.2012 р., виплатив
потерпілій особі суму страхового
відшкодування в розмірі 23076,16 грн. (без
урахування зносу), що підтверджується
платіжним дорученням № 12632 від 29.03.2012 р.

Пунктом 28.10 договору добровільного
страхування, укладеного між позивачем
та ОСОБА_4, передбачено, що при
пошкодженні транспортного засобу
внаслідок страхового випадку розмір
збитків визначається шляхом складання
кошторису вартості відновлення
транспортного засобу, в який
включається вартість запасних частин,
деталей, обладнання та матеріалів, що
підлягають заміні, без урахування
експлуатаційного зносу, а також
вартість ремонтних робіт.

Згідно з ч. 1 ст. 14 та ст. 204 Цивільного
кодексу України цивільні обов'язки
виконуються у межах, встановлених
договором або актом цивільного
законодавства. Правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Якщо договір не визнано недійсним в
судовому порядку, він має такі ж
правові наслідки, як і будь-який
дійсний договір, зокрема, є
обов'язковим для виконання його
сторонами (ст. 629 ЦК України).

З матеріалів справи не вбачається
визнання недійсною умови договору
добровільного страхування наземного
транспорту № 811-а/11п від 19.08.2011 р. в
частині обов'язку позивача в разі
настання страхового випадку
здійснювати виплату страхувальнику
страхового відшкодування без
врахування зносу.

Наведеним спростовується помилкове
твердження відповідача про здійснення
позивачем виплати страхового
відшкодування в завищеному розмірі
внаслідок неврахування зносу
автомобіля, пошкодженого в ДТП, та
необхідність обмеження розміру
регресної відповідальності
відповідача за вказаним страховим
випадком сумою, розрахованою ним з
врахуванням зносу.

Відповідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи, обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на викладене, можливо дійти
висновку про наявність підстав для
стягнення з відповідача страхового
відшкодування в порядку регресу без
врахування коефіцієнту фізичного
зносу пошкодженого автомобіля.

Також, умовами договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власника наземного
транспортного засобу ЗАЗ № АВ/0312250
(винної особи) передбачено франшизу у
розмірі 500,00 грн., а, отже, сума, заявлена
до стягнення позивачем, становить 22576,16
грн. (23076,16 грн. - 500,00 грн.).

Тож, оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, колегія суддів цілком
підтримує висновок суду першої
інстанції про те, що позивачем не
доведено перебування винної у вчиненні
ДТП особи у трудових відносинах із
юридичною особою, цивільно-правова
відповідальність якої застрахована
ПАТ "Українська транспортна страхова
компанія" суд не приймає, оскільки з
постанови Київського районного суду
міста Полтави від 30.03.2012 р. вбачається,
що винний у вчиненні ДТП - ОСОБА_5 є
менеджером ТОВ "ВКК "Арія", що є
страхувальником відповідача, а тому
позовні вимоги підлягають задоволенню
в сумі 22576,16 грн.

В матеріалах справи є акт №00026945 від
12.04.2012 року ТОВ «Ауді-центр-Полтава» на
виконання ремонтних робіт на суму 23493,16
грн. з врахуванням податку на додану
вартість.

Доводи наведені відповідачем в
апеляційній скарзі колегією суддів не
приймаються до уваги з огляду на те, що
вони є необґрунтованими та такими, що
спростовуються матеріалами справи.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду м. Києва
від 16.01.2014 року у справі №
910/22151/13 залишити без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення.

2. Справу № 910/22151/13 повернути до
господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя
О.М. Баранець

Судді
Н.Ф. Калатай

С.А. Пашкіна

Повний текст постанови складено 04.03.2014
року.