ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2014 року
Справа № 925/2142/13

Господарський суд Черкаської області в
складі: головуючого - судді Спаських
Н.М. з секретарем судового засідання
Волна С.В., за участю представників
сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Чакалов Р.К., Чакалов
А.К. - за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгово-промислове
об'єднання "Аріста" до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"РосьІнвестБуд"

про стягнення 543 137,99 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з
відповідача зайво сплачених коштів у
розмірі 543 137,99 грн., з яких 519 928,39 грн.
основного боргу та 23 209,60 грн. як 3%
річних за прострочення розрахунків на
підставі ст. 625, 1212 ЦК України.

Заявою від 14.02.2014 року ( а.с. 50 том 2)
позивач свої вимоги зменшив до
стягнення 313 963,84 грн., з яких 290 754,24 грн.
основного боргу та 23 209,60 грн, як 3 %
річних. Заяву про зменшення позовних
вимог суд приймає до розгляду як подану
в порядку ст. 22 ГПК України.

В ході розгляду справи представник
позивача свої уточнені вимоги
підтримав повністю та просить їх
задовольнити. Щодо останнього
засідання представник позивача подав
клопотання про його проведення без
своєї участі, яке судом задоволено.

Представники відповідача заперечили
проти стягнення основного боргу у
розмірі 236 556,87 грн. через припинення
даного зобов'язання зарахуванням,
проведеним відповідачем в ході
розгляду справи та проти стягнення 23
209,60 грн. як 3% річних через
безпідставність їх нарахування на
підставі ст. 625 ЦК України.

У відповідності до ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

З матеріалів справи вбачається
наступне:

Спір між сторонами виник з підстав
виконання укладеного між позивачем, як
замовником та відповідачем, як
підрядником договору підряду № 04/2012
від 05.04.2012 року (а.с. 9 том 1), у
відповідності до умов якого відповідач
на замовлення позивача зобов'язався
виконати власними та залученими силами
роботи по облаштуванню фонтану з
прилеглою територією на площі Палацу
Культури "Дружба народів" у м. Черкаси.

Сторонами погоджено, що динамічна ціна
договору складає 1 900 957,21 грн., що
вказано у додатку до договору
Договірна ціна (а.с. 14 том 1).

Представниками обох сторін
підтверджується, що за вказаним
договором позивач перерахував
відповідачу 2 940 814,00 грн., на
підтвердження чого у справу надано
копії первинних документів про
перерахування цих коштів рядом окремих
платежів.

В ході розгляду справи сторонами було
надано докази про те, що незважаючи на
кілька платіжних документів із
посиланням на інші реквізити договору,
ніж договір підряду № 04/2012 від 05.04.2012
року( а.с. 33, 34,86 том 1), всі платежі було
прийнято відповідачем саме на
виконання вказаного договору підряду.

Податкові накладні відповідачем
позивачу з приводу отриманих сум були
видані з чітким посиланням на договір
підряду № 04/2012 від 05.04.2012 року за всіма
перерахованими позивачем сумами, що
усуває сумніви у призначеннях платежів
при перерахуванні коштів за кількома
платіжними документами (а.с. 59-95 том 2).

З урахуванням узгодженої сторонами
ціни договору підряду № 04/2012 від 05.04.2012
року та фактично перерахованої за ним
суми, розмір переплати склав 1 039 856,79
грн. (2940814,00 - 1900957,21).

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 26.11.2013 року (а.с.
95 том 1) у справі № 925/997/13 за позовом ТОВ
"Торгівельно-промислове об'єднання
"Аріста" до ТОВ "РосьІнвестБуд" про
стягнення 519 928,40 грн. було стягнуто з
ТОВ "РосьІнвестБуд" на користь ТОВ
"Торгівельно-промислове об'єднання
"Аріста" 519 928,40 грн. основного боргу та в
загальній сумі 15 597,85 грн. на
відшкодування судового збору за
розгляд справи в суді першої та
апеляційної інстанцій. Дане рішення
суду обґрунтовано укладенням між
сторонами договору підряду № 04/2012 від
05.04.2012 року, фактом виникнення за ним
переплати в розмірі 1 039 856,79 грн., які є
безпідставно отриманими коштами та
підлягають поверненню на користь ТОВ
"Торгівельно-промислове об'єднання
"Аріста" . Позивач у даній справі
просив стягнути лише половину з
переплаченої суми - 519 928,40 грн.

На виконання постанови Київського
апеляційного господарського суду від
26.11.2013 року у справі № 925/997/13
господарським судом Черкаської
області було видано накази.

Ухвалою від 27.12.2013 року у справі №
925/997/13 господарським судом Черкаської
області (а.с. 37 том 2) було визнано таким,
що не підлягає виконанню наказ у
справі № 925/997/13 внаслідок зарахування
зустрічних однорідних вимог між
сторонами у цій справі на суму 519 928,40
грн. Через залік зустрічних однорідних
вимог також припинено і зобов'язання по
сплаті судового збору в загальній сумі
15 597,85 грн.

За первісними позовними вимогами у
даній справі 925/2142/13 позивач просив
стягнути з відповідача решту суми
основного боргу у розмірі 519 928,39 грн. із
загальної суми переплати в розмірі 1 039
856,79 грн.

Заявою від 14.02.2014 року (а.с. 50 том 2) з
урахуванням того, що позивач погодився
на пропозицію відповідача зарахувати
частину боргу заліком взаємних
зобов'язань, позивач в частині
основного боргу просить стягнути з
відповідача лише 290 754,24 грн. з
переплаченої суми коштів за договором
підряду № 04/2012 від 05.04.2012 року.

В ході розгляду справи відповідач
направив позивачу заяви про
зарахування зустрічних однорідних
вимог на суму 25 856,95 грн. та 210 699,92 грн.,
які складають борг позивача перед
відповідачем за виконані роботи по
актах виконаних робіт, що не охоплені
договором підряду № 04/2012 від 05.04.2012
року. При цьому не зарахований залишок
суми боргу між сторонами складе 54 197,36
грн.

Сторонами у справі складено акт звірки
розрахунків за договором підряду №
04/2012 від 05.04.2012 року (а.с. 102 том 2) яким
сторони визначилися, що позивач вважає
боргом відповідача 290 754,23 грн., а
відповідач вважає з цієї суми
погашеним борг у розмірі 25 856,95 грн. та 210
699,92 грн. згідно заяв про зарахування
зустрічних позовних вимог.

При вирішенні питання про припинення
зобов'язань відповідача перед
позивачем щодо сплати боргу за
договором підряду № 04/2012 від 05.04.2012
року шляхом зарахування вимог, судом
було встановлено наступне:

Ст. 181 ГК України допускає укладення
договорів у спрощений спосіб, доказом
чого в т.ч. можуть бути документи про
прийняття до виконання замовлення, про
результати виконання замовлення, тощо.

Чинним ЦК України не передбачено, що
без укладення письмового договору
підряду, як єдиного документу, цей
договір є недійсним.

З наданих у справу документів
вбачається, що відповідач на користь
позивача виконав роботи по підключенню
живлення насосної станції, демонтажу
та монтажу гранітних сходин,
улаштування колодязів, про що складено
акт № 6 за серпень 2012 року, № 9 за
вересень 2012 року, № 10 за вересень 2012
року, № 11 за вересень 2012 року (а.с. 201, 245
том 1, а.с. 4, 17 том 2 ) для реконструкції
Палацу культури "Дружба народів" на
загальну суму 236 556,87 грн.

Ці акти відповідач направив позивачу
на підписання, від чого позивач
ухилився.

Первинне направлення актів разом
відбулося 26.10.2012 року. Обґрунтованих
заперечень проти підписання актів та
претензій щодо якості виконаних робіт
позивач відповідачу не направив.

У відповідності до ч. 4 ст. 882 ЦК
України передання робіт підрядником і
прийняття їх замовником оформляється
актом, підписаним обома сторонами. У
разі відмови однієї із сторін від
підписання акта про це вказується в
акті і він підписується другою
стороною. Акт, підписаний однією
стороною, може бути визнаний судом
недійсним лише у разі, якщо мотиви
відмови другої сторони від підписання
акта визнані судом обґрунтованими.

Текстом листа-вимоги від 23.01.2013
року ( а.с. 209 том 1) на адресу відповідача
з боку позивача підтверджується факт
виконання відповідачем робіт по
підключенню живлення насосної станції,
демонтажу та монтажу гранітних сходин,
улаштування колодязів, при чому щодо
насосної станції вартість робіт
підтверджена в сумі 25 856,95 грн.

У відповідності до ч. 6 ст.882 ЦК
України замовник має право відмовитися
від прийняття робіт у разі виявлення
недоліків, які виключають можливість
використання об'єкта для вказаної в
договорі мети та не можуть бути усунені
підрядником, замовником або третьою
особою.

Позивач не надав у справу доказів
того, що роботи, виконані відповідачем
за вказаними актами № 6,9,10,11 виключають
можливість використання об'єкта за
призначенням.

Матеріалами справи не
підтверджено, що позивач заявив
відповідачу про будь-які недоліки
виконаних ним робіт за актами № 6,9,10,11
та просив їх усунути чи усував
власними силами. Виходячи з письмових
пояснень позивача від 24.02.2014 року,
позивач має претензії до відповідача
лише по завищеній вартості робіт та
вважає, що він не потребував виконання
цих робіт у обсягах, які виконав
відповідач. Однак таких претензій до
часу подачі позову у даній справі
позивач відповідачу не висував, а також
не доводить, що ці роботи взагалі не
виконувалися відповідачем.

Суд не враховує такі претензії
позивача, оскільки згідно наданого
позивачем акту приймання-передачі та
вводу в експлуатацію фонтану ДК "Дружба
народів" від 10.07.2013 року всі виконані
ремонті роботи по облаштуванню фонтану
визнані виконаними якісно. В даний час
вся площа перед ДК "Дружба народів"
відкрита для проходу після
завершеного ремонту, що не потребує
доведення і не заперечується
представниками обох сторін. Позивач не
надав суду доказів того, що ВАТ "Азот",
що був замовником робіт по
реконструкції площі ДК "Дружба
народів", не прийняв роботи, які були
виконані відповідачем та передані
Азоту позивачем.

За таких обставин не підписання
позивачем складених відповідачем
актів № 6,9,10,11 та несплата за ними
коштів у загальній сумі 236 556,87 грн. є
неправомірними.

Позивач не надав доказів суду про те, що
між сторонами існує спір з приводу
якості виконаних робіт за вказаними
актами і позивач не пред'явив претензію
відповідачу про усунення недоліків чи
відповідних позовів на захист своїх
інтересів ні після отримання на
підписання актів виконаних робіт, ні
після направлення заяв про зарахування
зустрічних однорідних вимог вже в ході
розгляду справи.

У відповідності до ст. 601 ЦК
України зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги. Зарахування
зустрічних вимог може здійснюватися за
заявою однієї із сторін.

В ході розгляду справи відповідач
вчинив дії, спрямовані на зарахування
між сторонами зустрічних однорідних
вимог, що підтверджується наступним:

Відповідач направив позивачу
заяву № 10/01/14 від 10.01.2014 року (а.с. 191 том 1)
про припинення зобов'язання
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог на суму 25 856,95 по акту № 6
приймання виконаних будівельних робіт
від 31.08.2012 та аналогічну заяву № 24/01/14
від 24.01.2014 року на суму 210 699,92 грн. за
актами приймання виконаних
будівельних робіт № 9 від 07.09.12, № 10 від
07.09.12, № 11 від 07.09.12 (а.с. 236 том 1).
Вказаними актами між сторонами було
оформлені договірні зобов'язання по
виконанню робіт з підряду у спрощений
спосіб, про що вказано вище.

Заперечень проти неотримання цих
заяв позивач суду не надав.

Вимоги, які відповідач просить
зарахувати, є належними, оскільки
відповідають таким умовам:

1) вони є зустрічними, оскільки у
зобов'язаннях позивач та відповідач у
справі взаємно виступають кредитором
та боржником один відносно одного;

2) вони однорідні, оскільки з обох
боків стосуються грошових зобов'язань.

3) строк виконання цих вимог
настав, не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги.

Чинне законодавство не
встановлює обмежень, за яких
зарахування зустрічних однорідних
вимог є неможливим щодо стадії їх
існування, а тому припинення
зобов'язання зарахуванням може бути
проведено як при вирішенні спору, так і
на стадії виконання судового рішення.

За змістом ст. 601 ЦК України для
зарахування достатньо лише заяви
однієї сторони, тому суд вважає, якщо
інша сторона не погоджується на таке
зарахування, то вона повинна
звернутися за захистом своїх прав до
суду.

Доказів дієвого заперечення
проти вимог (шляхом пред'явлення позову
на захист своїх прав), які просить
зарахувати відповідач, позивачем суду
не надано.

На підставі викладеного між
сторонами по справі підлягають до
зарахування зустрічні однорідні
вимоги на суму 25 856,95 по акту № 6
приймання виконаних будівельних робіт
від 31.08.2012 та на суму 210 699,92 грн. за
актами приймання виконаних
будівельних робіт № 9 від 07.09.12, № 10 від
07.09.12, № 11 від 07.09.12 року, а всього на суму
236 556,87 грн. та за позовними вимогами на
цю ж саму суму.

У відповідності до ст. 601 ЦК
України зарахування зустрічних
однорідних вимог припиняють
зобов'язання за ними, що свідчить про
відсутність предмету спору в частині
стягнення з відповідача 236 556,87 грн.
боргу.

На підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК
України в частині стягнення 236 556,87 грн.
провадження у справі слід припинити за
відсутністю предмету спору.

В решті вимог про стягнення 54 197,36
грн. (290 754,23 - 236 556,87) позов слід
задовольнити повністю і стягнути ці
кошти примусово з відповідача на
користь позивача, виходячи з такого:

Постановою Київського
апеляційного господарського суду від
26.11.2013 року у справі № 925/997/13 (а.с. 95 том 1)
встановлено, що 1039856,79 грн. отримані
відповідачем від позивача
позадоговірними стосунками, а тому без
достатньої правової підстави.

54 197,36 грн. спірних коштів є
частиною від суми 1039856,79 грн., з приводу
яких судом апеляційної інстанції у
справі № 925/997/13 (а.с. 95 том 1) вже зроблено
висновок про їх позадоговірну природу
та необхідність стягнення саме на
підставі ст. 1212 ЦК України. У
відповідності до даної норми особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно.

У відповідності до ст. 35 ГПК
України факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Відповідач не надав суду
аргументованого пояснення про те, чому
54 197,36 грн. спірних коштів, як не були
зараховані як зустрічні зобов'язання,
не підлягають стягненню за вимогами
позивача.

На підставі викладеного, оскільки
54 197,36 грн. є безпідставно отриманими
відповідачем за рахунок позивача
коштами і вони не були повернуті
позивачу добровільно, то дану суму слід
стягнути з відповідача примусово.

Позовною заявою у первісній редакції
та заявою про зменшення позовних вимог
від 14.02.2014 (а.с. 50 том 2) позивач просить
стягнути з відповідача також і 23 209,60
грн. як 3% річних за користування
грошовими коштами на підставі ст. 625 ЦК
України, на яку мається посилання у
тексті позовної заяви.

Дані вимоги не підлягають до
задоволення виходячи з наступного:

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Дана стаття знаходиться у главі 51
"Правові наслідки порушення
зобов'язання. Відповідальність за
порушення зобов'язання".

Позивач для нарахування 3% річних
на суму боргу прямо посилається на ст.
625 ЦК України у тексті позовної заяви
(а.с. 3), хоча у тексті заяви про
зменшення позовних вимог (а.с. 50 том 2)
просить стягнути 3% річних за
користування коштами.

Суд вважає, що позовну вимогу про
стягнення 3% річних слід розглядати за
правилами застосування ст. 625 ЦК
України, виходячи з такого:

Пряме посилання позивача на ст. 625
ЦК України є вирішальним при
визначенні правого статуса грошових
коштів, які позивач просить стягнути.

Право нарахування 3% річних на
суму боргу прямо передбачено у ст. 625 ЦК
України.

Питання стягнення плати за
користування чужими грошовими коштами
регулюється окремою нормою ст. 536 ЦК
України та передбачено у ст. 1214 ЦК
України. Однак розмір річних у цих
статтях не встановлюється, а повинен
визначатися договором сторін або
іншими нормами чинного законодавства.
Для застосування цих норм за аналогією
на підставі ст. 8 ЦК України можуть бути
застосовані ст. 1046 та 1048 ЦК про позику
та розмір процентів від суми позики,
розмір яких (якщо вони не
встановлюються договором),
визначаються на рівні облікової ставки
Національного банку України.

Розмір облікової ставки НБУ не
становить 3% річних, а тому слід
вважати, що позивач просив застосувати
для стягнення 23 209,60 грн. саме ст. 625 ЦК
України.

Однак, нарахування 3% річних на
кошти, отримані без належної правової
підстави, на основі ст. 625 ЦК України є
неможливим, оскільки у ст. 625 ЦК України
йдеться про інші види зобов'язань між
суб'єктами, а не про зобов'язання, що
виникають внаслідок набуття майна без
достатньої правової підстави (ст. 1212 ЦК
України).

Ч. 2 ст. 1214 ЦК України визначає, що у
випадку безпідставного одержання чи
збереження грошей нараховуються
проценти за користування ними на
підставі ст. 536 ЦК, і не вказано на
застосування ст. 625 ЦК України про
інфляційні та проценти річних.

На підставі викладеного ст. 625 ЦК
України до правовідносин сторін щодо
повернення безпідставно отриманих
коштів на підставі ст. 1212 ЦК України не
підлягає до застосування.

Отже, позовні вимоги підлягають
лише до часткового задоволення і з
відповідача на користь позивача слід
примусово стягнути 54 197,36 грн. як
безпідставно отриманих коштів за
рахунок позивача.

В частині стягнення 236 556,87 грн.
основного боргу провадження у справі
слід припинити за відсутністю предмету
спору, оскільки зобов'язання
відповідача по сплаті цих коштів
позивачу припинено зарахуванням
зустрічних однорідних вимог на
підставі ст. 601 ЦК України та заяв
відповідача.

У стягненні 23 209,60 грн. на підставі ст. 625
ЦК України як 3% річних на суму коштів,
які відповідач безпідставно отримав
від позивача та повинен йому повернути,
позивачу слід відмовити. Ст. 625 ЦК
України не застосовується до
зобов'язань про повернення майна,
набутого без достатньої правової
підстави у відповідності до ст. 1212 ЦК
України.

Оскільки отримавши переплату за
договором підряду відповідач не вжив
негайних заходів до повернення цих
коштів для уникнення судових спорів
щодо них, суд вважає, що спір у справі
виник з вини відповідача.

Тому на підставі ст. 49 ГПК України
судові витрати у повній сумі
покладаються на відповідача і з нього
на користь позивача слід стягнути 10 862,76
грн. на відшкодування сплаченого
судового збору.

Керуючись ст. 49, п. 1-1 ст. 80, ст. 82-85 ГПК
України, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "РосьІнвестБуд"
(ідентифікаційний код 37067516, м. Черкаси.
вул. Смілянська, 2 оф. 27) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгово-промислове
об'єднання "Аріста" (ідентифікаційний
код 33221885, м. Донецьк, вул. Щорса, 39) -- 54
197,36 грн. основного боргу як зайво
сплачених коштів та 10 862,76 грн. на
відшкодування сплаченого судового
збору.

3. В частині стягнення 236 556,87 грн.
основного боргу провадження у справі
припинити за відсутністю предмету
спору.

4. В частині стягнення 23 209,60 грн. як 3%
річних у позові відмовити.

Наказ видати.

Рішення може бути оскаржено до
Київського апеляційного
господарського суду протягом 10 днів.

Повне рішення складено 04 березня 2014
року

Суддя
Н.М. Спаських