донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

18.03.2014 справа №905/9146/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

Головуючого:Діброви Г.І.суддівБойченка
К.І., Стойки О.В. при секретарі
Романовій А.О. від позивача:Сірий
А.М. - за дов. №24-12/116-Д від 24.12.2013 р. від
відповідача:Алтухова О.С. - за дов.
№08-81/254д від 31.12.2013 р. від третьої
особи:не з»явивсяРозглянув у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Державного
підприємства «Макіїввугілля», м.
Макіївка Донецької області на рішення
господарського суду Донецької
областівід06.02.2014 р.у справі№ 905/9146/13
(суддя Зекунов Е.В.)за
позовомДержавного підприємства
«Вугілля України», м. Київдо
відповідача Державного підприємства
«Макіїввугілля», м. Макіївка Донецької
областіза участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача
Публічного акціонерного товариства
«Центральна збагачувальна фабрика
«Комсомольська», м.
Донецькпростягнення 35 691 грн. 96
коп.ВСТАНОВИВ:

У 2013 році позивач, Державне
підприємство «Вугілля України», м.
Київ, звернувся з позовною заявою до
господарського суду Донецької області
до відповідача - Державного
підприємства «Макіїввугілля», м.
Макіївка Донецької області про
стягнення 35 691 грн. 96 коп.

Ухвалою від 21.01.14 року господарський
суд Донецької області за клопотанням
відповідача, на підставі ст. 27
Господарського процесуального кодексу
України, залучив до участі у справі
третю особу, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача - Публічне акціонерне
товариство «Центральна збагачувальна
фабрика «Комсомольська», м. Донецьк.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 06.02.2014 р. позовні
вимоги Державного підприємства
«Вугілля України», м. Київ були
задоволені у повному обсязі. Стягнуто з
Державного підприємства
«Макіїввугілля», м. Макіївка Донецької
області на користь Державного
підприємства «Вугілля України», м. Київ
збитки у розмірі 35 691 грн. 96 коп.

Відповідач, Державне підприємство
«Макіїввугілля», м. Макіївка Донецької
області, з прийнятим рішенням не
згоден, вважає його прийнятим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права України. Тому він
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить Донецький апеляційний
господарський суд рішення
господарського суду Донецької області
від 06.02.2014 р. скасувати та прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог Державного підприємства
«Вугілля України», м. Київ відмовити у
повному обсязі.

Позивач надав відзив на апеляційну
скаргу, яким просив суд апеляційної
інстанції рішення суду першої
інстанції залишити без змін,
апеляційну скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні представники
сторін підтримали свої вимоги та
заперечення щодо апеляційної скарги.
Представник відповідача на виконання
ухвали Донецького апеляційного
господарського суду надав докази
надсилання копії апеляційної скарги на
адресу третьої особи, які долучені до
матеріалів справи.

Представник третьої особи до судового
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, про що свідчить поштове
повідомлення про вручення 03.03.14р.
уповноваженій особі підприємства
ухвали суду про порушення апеляційного
провадження від 26.02.14р. Про причину
неявки суд не повідомив, своїми
процесуальними правами, передбаченими
статтями 22, 27 Господарського
процесуального кодексу України, не
скористався, ніяких клопотань з цього
приводу судовій колегії не надав, явка
сторін та третьої особи ухвалою суду
від 26.02.14 р. не була визнана
обов'язковою, неявка без поважних
причин у судове засідання
представників сторін та третьої особи
не тягне за собою перенесення розгляду
справи на інші строки, тому справу
розглянуто за наявними в ній
матеріалами, а повний текст постанови
направляється сторонам та третій особі
по справі в установленому порядку.

Судова колегія Донецького
апеляційного господарського суду
вважає за необхідне розглянути
апеляційну скаргу, оскільки для
з'ясування фактичних обставин справи
достатньо матеріалів, що знаходяться в
матеріалах справи № 905/9146/13 та наданих
представниками сторін пояснень.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду у
відповідності до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, на
підставі встановлених фактичних
обставин, переглядає справу та
викладені в скарзі доводи щодо
застосування судом при розгляді справи
норм матеріального та процесуального
права, що мають значення для справи.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду не
відповідає вимогам чинного
законодавства України і підлягає
скасуванню з прийняттям нового рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог в повному обсязі, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
19.04.2011 року між Державним підприємством
«Вугілля України» (покупець) та
Державним підприємством
«Макіїввугілля» (постачальник) було
укладено договір поставки № 03-11/1-ЕН,
відповідно до умов якого постачальник
зобов'язався поставити покупцю
вугільну продукцію в асортименті, по
реквізитах та за якісними
характеристиками, приведеними у цьому
договорі, а покупець зобов'язався
прийняти вугілля, оплатити його
вартість на умовах, встановлених
договором.

Згідно п. 1.5 договору, постачальник
гарантує, що вугілля, яке постачається
за договором, знаходиться у його
власності.

Відповідно до умов пункту 2.1 договору,
вугілля постачається рівномірно
добовими обсягами протягом періоду
поставки залізничним транспортом у
відкритих напіввагонах вантажною
швидкістю на умовах DDP (залізнична
станція призначення) згідно з
Міжнародними правилами тлумачення
торгівельних термінів "Інкотермс" в
редакції 2000р. з урахуванням
особливостей, передбачених цим
договором, та за реквізитами покупця,
вказаних в додатках до договору.

Якість вугілля, що поставляється за цим
договором, повинна відповідати умовам
договору (п.4.1 договору)

Відповідно до п.п. 4.2, 4.3 договору,
вантажовідправники, ТЕС -
вантажоотримувачі, залізничні станції
відвантаження та призначення,
кількість, марки, базова якість,
терміни поставки, максимальний добовий
обсяг відвантаження вугілля на кожну
ТЕС, ціна та вартість вугілля
визначаються в додатках до договору.
Кількість вугілля по поставках в
додатках до договору зазначається на
підставі обсягів закупівлі, погоджених
покупцеві енергогенеруючими
компаніями/кінцевими споживачами у
відповідних періодах поставки.

За умовами 5.1 договору, приймання
вугілля по кількості та якості
здійснюється у відповідності з
вимогами Інструкцій держарбітражу при
раді Міністрів СРСР від 15.06.1965р. № П-6 та
від 25.04.1966р. № П-7 з подальшими змінами
та доповненнями, положеннями про
поставку продукції
виробничо-технічного призначення,
затвердженого постановою Ради
Міністрів СРСР від 25.07.1988р. № 888, ДСТУ
4096-2002 "Вугілля буре, кам'яне, антрацит,
горючі сланці та вугільні брикети.
Методи відбору та підготовки проб для
лабораторних випробувань"; ДСТУ 3472-96
"Вугілля буре, кам'яне та антрацит";
Статуту залізниць України, та
нормативно-правових актів, виданих
відповідно до Статуту.

Відповідно до п.п. 5.5, 5.6 договору, якість
вугілля в партії для розрахунків по
поставках визначається на підставі
даних, зазначених у посвідченні якості,
складеному на партію та результатів
приймання у вантажоотримувача.
Покупець перевіряє якість вугілля у
партіях та приймає вугілля за якістю
таким чином:

- якщо різниця між показниками Ad, Wr t
посвідчення якості та результатами
хімлабораторії вантажоотримувача
менша або дорівнює встановленій
допустимій похибці випробування
згідно з ДСТУ 4096-2002 - за показниками
посвідчення про якість;

- якщо різниця між показниками Ad, Wr t
посвідчення якості та результатами
хімлабораторії вантажоотримувача
більша за встановлену допустиму
похибку випробування згідно з ДСТУ
4096-2002 вантажоотримувач, протягом 24
годин з моменту отримання результатів,
направляє Вантажовідправнику вугілля
телеграму про виклик його
представників для проведення
спільного опробування такого вугілля,
результати якого сторонами
приймаються беззаперечно (без
врахування похибки випробування).

Згідно п. 8.3 договору, у випадку
прийняття вугілля якісні показники
якого не відповідають умовам договору,
а також п.3.1.2 та 3.1.3 договору,
постачальник відшкодовує затрати
покупця та вантажоотримувача
пов»язані з надходженням та
поверненням вагонів з неприйнятим
вугіллям, а саме - вартості
залізничного тарифу, оплати за
користування вагонами, їх подачу -
прибирання, маневрові роботи,
зберігання вантажів залізницею та ін.

Відповідно п. 10.1 договору, договір
набирає чинності з 01.05.2011 р. і діє до
30.04.2012 р.

В свою чергу, 29.04.2011 року між Публічним
акціонерним товариством «Центренерго»
та Державним підприємством «Вугілля
України» був укладений договір
поставки вугілля № 111/2, відповідно до
умов якого постачальник поставляє
покупцю вугільну продукцію в
асортименті, по реквізитах та за
якісними характеристиками,
приведеними в договорі.

На виконання умов укладеного між
позивачем та відповідачем договору
поставки вугілля №03-11/1-ЕН від 19.04.2011
року у жовтні 2011 року на адресу
Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» було
відвантажене вугілля згідно з
залізничними накладними №№ 49980782, 50092824,
50031715, 50057314, 50052810, 50059146, 50031715, 50334879, 50635978,
50635762, 50635663, 50633502.

Під час прийняття вантажу за кількістю
та якістю вантажоотримувачем -
Зміївською ТЕС ПАТ «Центренерго» за
результатами хімічного аналізу
виявлено розбіжності у кількості
вугілля у вагонах між даними
перевізного документу та результатами
зважування понад норму нестачі, а також
різницю між показниками якості вологи
та золи в посвідченнях якості, що
підтверджується актами спільного
опробування вугілля №5313 від 10.10.2011р.,
№5306 від 10.10.2011р., №5667 від 12.10.2011р., №5368
від 12.10.2011р., №5369 від 12.10.2011р., №5372 від
13.10.2011р., №5375 від 13.10.2011р., №5403 від
14.10.2011р. та актом звіряння кількості та
якості №610/Д від 30.09.2011 р.

У зв'язку з чим, з рахунку ПАТ
«Центренерго» були стягнуті наступні
платежі: плата за користування
вагонами у сумі 438 грн. 48 коп.; плата за
направлення телеграм у сумі 551 грн. 20
коп.; вартість хімічного аналізу в сумі
1308 грн. 63 коп.; плата за відбір проб у
сумі 3863 грн. 81 коп., що загалом
становить суму у розмірі 6 162 грн. 12 коп.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 10.09.2012 р. по справі № 5011-35/8691-2012 з
Державного підприємства «Вугілля
України» на користь Публічного
акціонерного товариства «Центренерго»
було стягнуто збитки у розмірі 8023 грн. 20
коп., судовий збір у розмірі 1 609 грн. 48
коп.

Виконання Державним підприємством
«Вугілля України» рішення
господарського суду міста Києва від
10.09.2012 р. у справі №5011-35/8691-2012 нібито
підтверджується заявою №2012/06 від 08.10.2012
р. про припинення зобов»язань
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог на суму у розмірі 64 317 грн. 76 коп.
та актом звірки взаємних розрахунків
станом на 01.01.2013 р. між ДП «Вугілля
України» та ПАТ «Центренерго».

Крім того, на виконання умов укладеного
між позивачем та відповідачем договору
поставки вугілля №03-11/1-ЕН від 19.04.2011
року у листопаді 2011 року на адресу
Трипільської ТЕС ПАТ «Центренерго»
було відвантажене вугілля згідно
залізничної накладної №51328433 у вагонах
№№68748441, 60225661, 67667683, 67918441.

При вхідному контролі за даними
хімічної лабораторії Трипільської ТЕС
ПАТ «Центренерго» було виявлено
різницю між показниками якості вугілля
від показників якості, зазначених у
посвідченні про якість, про що
вантажоотримувачем було направлено
телеграму №13-523 від 23.11.2011 р. з проханням
направити представниками для
спільного проведення відбору проб.

ТОВ «Донбаський збагачувальний
комбінат» листом від 24.11.2011 року
погодилось на переадресацію вантажу,
тому Трипільська ТЕС ПАТ «Центренерго»
повернула спірні вагони у зворотному
напрямку за залізничною накладною
№34825380.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 07.11.2012 р. по справі № 5011-42/14095-2012 з
Державного підприємства «Вугілля
України» на користь Публічного
акціонерного товариства «Центренерго»
було стягнуто збитки у розмірі 5903 грн. 42
коп., судовий збір у розмірі 1 609 грн. 50
коп.

Виконання Державним підприємством
«Вугілля України» рішення
господарського суду міста Києва від
07.11.2012 р. у справі №5011-42/14095-2012 нібито
підтверджується заявою №2488/06 від 26.12.2012
р. про припинення зобов»язань
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог на суму у розмірі 18 097 грн. 84 коп.
та актом звірки взаємних розрахунків
станом на 01.01.2013 р. між ДП «Вугілля
України» та ПАТ «Центренерго».

Як стверджує позивач, у зв»язку з
поставкою саме неякісного вугілля
нібито з вини саме відповідача, ДП
«Вугілля України» зазнало збитків у
загальному розмірі 35 691 грн. 96 коп. (6162
грн. 12 коп. - відповідно до рішення суду
від 07.11.2012 р. у справі №5011-42/14095-2012 та 29 529
грн. 84 коп., з яких: 26 553 грн. 60 коп. -
вартість залізничного тарифу за
перевезення 4 вагонів; 2751 грн. 60 коп. -
плата за перевезення вантажу; 224 грн. 64
коп. - плата за маневрову роботу)

Враховуючи наведене, позивач звернувся
до господарського суду Донецької
області із позовом про стягнення з
відповідача збитків у сумі 35 691 грн. 96
коп. з ПДВ.

Дослідивши фактичні обставини справи,
оцінивши докази на їх підтвердження,
надавши правову кваліфікацію
відносинам сторін і виходячи з фактів,
встановлених у процесі розгляду
справи, правових норм, які підлягають
застосуванню, та матеріалів справи,
судова колегія дійшла висновку, що:

Спірні відносини, що склалися між
сторонами, регулюються, зокрема,
Цивільним кодексом України,
Господарським кодексом України та
спеціальним транспортним
законодавством України.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
відшкодування збитків.

Пунктом 2 ст. 22 Цивільного кодексу
України встановлено, що збитками
визначаються втрати, яких особа
зазнала у зв'язку із знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права, а
також доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене.

Підставою для відшкодування збитків є
склад правопорушення, який включає
наступні фактори:

- наявність реальних збитків;

- вина заподіювача збитків;

- причинний зв'язок між діями або
бездіяльністю винної особи та
збитками.

Збитки - це витрати, зроблені
управленою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною у
відповідності до ст. 224 Господарського
кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу
України визначений вичерпний перелік
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення, зокрема:
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства; додаткові
витрати (штрафні санкції, сплачені
іншим суб'єктам, вартість додаткових
робіт, додатково втрачених матеріалів
тощо), понесені стороною, яка зазнала
збитків внаслідок порушення
зобов'язання другою стороною;
неодержаний прибуток (втрачена вигода),
на який сторона, яка зазнала збитків,
мала право розраховувати у разі
належного виконання зобов'язання
другою стороною; матеріальна
компенсація моральної шкоди у
випадках, передбачених законом,
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду
факт заподіяння йому збитків, розмір
зазначених збитків та докази
невиконання зобов'язань та
причинно-наслідковий зв'язок між
невиконанням зобов'язань та
заподіяними збитками. При визначенні
розміру збитків, заподіяних порушенням
господарських договорів, береться до
уваги вид (склад) збитків та наслідки
порушення договірних зобов'язань для
підприємства. Тоді як відповідачу
потрібно довести відсутність його вини
у спричиненні збитків позивачу.

Позивач при зверненні до суду із
позовом зазначав, що нібито поніс
збитки через невиконання саме
відповідачем умов договору в частині
здійснення поставки неякісного
вугілля відповідно до умов договору
поставки вугілля №03-11/1-ЕН від 19.04.2011 р.

Статтею 2 Статуту залізниць України
(затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 6 квітня 1998 року
№ 457) передбачено, що обов'язки, права і
відповідальність залізниць, а також
підприємств, організацій, установ і
громадян, які користуються залізничним
транспортом визначає Статут залізниць
України.

Відповідно до пункту 6 Статуту
залізниць України, вантажовідправник
(відправник вантажу, вантажовласник) -
зазначена в документі на перевезення
вантажу (накладній) юридична чи фізична
особа.

Приписами ст.ст. 30, 32 Статуту залізниць
України, встановлено, що завантаження у
вагони здійснюється
вантажовідправником, який зобов'язаний
здійснювати завантаження з виконанням
технічних умов.

Відтак, передбачене статтею 124 Статуту
залізниць України зобов'язання,
вантажовідправника,
вантажоодержувача, порту, підприємства
(організації) відшкодувати залізниці
збитки, завдані внаслідок пошкодження
рухомого складу, перевантаження,
неправильного навантаження,
застосування неякісної упаковки або
неправильного кріплення вантажу,
здійснюється з урахуванням принципу
вини.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач не довів належними та
допустимими засобами доказування факт
того, що вантажовідправником за
спірним договором поставки був саме
відповідач, оскільки згідно додатку
№09/11-2 від 30.08.2011 р. до договору №03-11/1-ЕН
від 19.04.2011 р. між ДП «Вугілля України» та
ДП «Макіїввугілля», що визначений
позивачем в якості підстави позову,
відправником є ЗФ «Донбаський
збагачувальний комбінат», а
вантажоотримувачем - Зміївська ТЕС ПАТ
«Центренерго». Посилання суду першої
інстанції на рішення господарського
суду м. Києва у справі №5011-35/8691-2012 від
10.09.2012 р. та у справі №5011-42/14095-2012 від
07.11.2012 р. судова колегія не приймає до
уваги, оскільки вказаним рішенням не
встановлено, що вантажовідправником по
спірним партіям вугілля є саме
відповідач по справі. Крім того,
рішенням господарського суду м. Києва у
справі № 5011-35/8691-2012 від 10.09.2012р., яким
Державне підприємство «Макіїввугілля»
було залучено до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача, не було
встановлено будь-яких фактів
неналежного виконання третьою особою
договірних зобов»язань, тому що за
договором поставки № 03-11/1-ЕН від 19.04.2011
р., що був предметом дослідження по
вищезазначеній справі, ДП
«Макіїввугілля» не є стороною, і суд у
вказаному рішенні не встановив зв»язку
між спричиненням збитків і діями
третьої особи, у зв»язку з чим у судової
колегії відсутні підстави для
стягнення з відповідача по даній
справі збитків в порядку регресу.

Також неналежні якість та кількість
спірного вугілля не підтверджені
позивачем належними та допустимими
доказами по справі, передбаченими
сторонами в договорі, зокрема, відсутні
акти прийняття продукції відповідно до
вимог Інструкції П-6 та Інструкції П-7.
Так, позивачем не доведено виконання
ним належним чином умов договору про
прийняття продукції за кількістю у
відповідності з вимогами Інструкції П-6
й за якістю у відповідності з вимогами
Інструкції П-7 та розділу 5 Договору, що
укладений сторонами в добровільному
порядку, без заперечень та зауважень.

Статтями 33, 34, 36 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень. Обставини справи, які
відповідно до законодавства, повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оскільки відповідач, Державне
підприємство «Макіїввугілля», м.
Макіївка Донецької області, у даній
справі, не є, ані вантажовідправником,
ані вантажоодержувачем за спірними
відправками, станція Трудова (станція
відправлення) прийняла вагони з
вантажем до перевезення без зауважень
про його якість і кількість та
враховуючи, що в матеріалах справи
відсутні акти прийняття продукції за
якістю за нормами Інструкції П-7 й за
кількістю за нормами Інструкції П-6,
колегія суддів апеляційної інстанції
вважає, що суд першої інстанції дійшов
необґрунтованого висновку про
доведення позивачем складової збитків
та неправомірно стягнув з відповідача
суму збитків у розмірі 35 691 грн. 96 коп.,
які нібито спричинені позивачу саме з
вини відповідача саме в означеній сумі.
Стягнення з позивача збитків за іншим
рішенням суду не може вважатися тим
фактом, що не потребує доказування за
загальними правилами цивільного та
господарського законодавства,
оскільки господарським судом м. Києва
розглядався спір за умовами іншого
договору поставки між іншими
сторонами.

Судова колегія встановила, що судом
першої інстанції прийнято рішення без
перевірки такого факту, як наявність
між сторонами підписаного та належним
чином оформлених актів
приймання-передачі вугілля, складання
яких передбачено умовами укладеного
сторонами договору та в якому повинна
відображатися фактична кількість та
якість вугілля, що надійшла від
постачальника (п.3.1.6 договору); актів
звіряння вугілля, складання яких
передбачено умовами укладеного
сторонами договору та в якому повинна
відображатися фактична кількість та
якість вугілля, що надійшла від
постачальника (п. 3.1.6 договору). До того
ж, пунктом 5.13 договору сторони в
добровільному порядку, без заперечень
та зауважень, зазначили, що у випадку
порушення позивачем умов договору з
обумовленого порядку приймання
продукції за якістю, його претензії
щодо якості та кількості вугілля не
приймаються.

Також судова колегія вважає, що
задоволення судом першої інстанції
позовних вимог позивача про стягнення
збитків, які визначені ним в позовній
заяві, в тому числі, як сплата сум
відповідно до рішення по справі
№5011-35/8691-2012 від 10.09.2012 р. та по справі
№5011-42/14095-2012 від 07.11.2012 р., є невірним ще й
тому, що умовами договору не
передбачено повернення саме таких
витрат відповідачем позивачу, а
наявність інших підстав для
застосування до відповідача
відповідальності у вигляді стягнення
збитків позивач суду не довів.

Таким чином, позивачем не доведено
судовій колегії всі складові факту
понесення ним збитків, тоді як
відповідач довів суду відсутність
своєї вини у спричиненні збитків
позивачу, і підстави для задоволення
регресних вимог позивача і
застосування норм ст. 228 Цивільного
кодексу України відсутні. Судом першої
інстанції помилково зазначено в
рішенні про нібито доведеність
позивачем його вимог з посиланням на
рішення Європейського суду, оскільки в
даному випадку рішення суду дійсно
ніхто не може поставити під сумнів, але
відсутні в цьому рішенні факти, що
мають преюдиціальний характер за
нормами ст.35 Господарського
процесуального кодексу України
відносно саме відповідача. Крім того,
не доведено саме позивачем по даній
справі ті доводи, на які він
посилається в позові, оскільки
належними засобами доказування не
доведено, що саме відповідач є
вантажовідправником за залізничними
накладними, оскільки згідно додатку
№09/11-2 від 30.08.2011 р. до договору №03-11/1-ЕН
від 19.04.2011 р. між ДП «Вугілля України» та
ДП «Макіїввугілля» відправником є саме
ЗФ «Донбаський збагачувальний
комбінат», також відсутні певні засоби
доказування, обумовлені сторонами в
договорі щодо порядку приймання
продукції у випадку поставки
неякісного вугілля та неналежної
кількості вугілля. Також, вартість
наданих залізницею транспортних
послуг не узгоджена сторонами в
договорі поставки, а є доведеною саме
за договором перевезення, в якому
сторонами є залізниця,
вантажовідправник і вантажоотримувач,
правовідносини між якими врегульовані
спеціальним транспортним
законодавством України.

Крім того, задоволення судом першої
інстанції позовних вимог в повному
обсязі не відповідає нормам чинного
законодавства України ще й з причини,
визначення позивачем у позові про
стягнення збитків складової частини -
ПДВ, що є порушенням статті 185
Податкового кодексу України, якою
передбачено, що об»єктом оподаткування
є операції платників податку з
постачання товарів, послуг, ввезення
товарів на митну територію України,
вивезення товарів за межі митної
території України, постачання послуг з
міжнародних перевезень пасажирів і
багажу та вантажів транспортом, а
нарахування ПДВ на збитки неможливо.

До того ж, в рішенні суду застосовані
таблиці з показниками якості вугілля,
даними хімічної лабораторії й актів
спільного опробування вугілля, які не
можуть бути присутніми в тексті
процесуального документу згідно норм
ст. 84 Господарського процесуального
кодексу України, якими не передбачена
можливість складання судом будь-яких
схем, таблиць та креслень, що надаються
тільки сторонами в якості доказів по
справі, а суд вирішує лише правові
питання щодо їх належності та
допустимості з зазначенням про це в
рішенні шляхом викладення в описовій
або мотивувальній частинах.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що висновки, викладені
в рішенні місцевого господарського
суду, не відповідають обставинам
справи, тому судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення господарського
суду Донецької області від 06.02.2014 року у
справі № 905/9146/13 підлягає скасуванню з
прийняттям нового рішення про відмову
у задоволенні позовних вимог в повному
обсязі в зв»язку з недоведеністю.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору по
апеляційній скарзі покладаються на
позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 36, 49, 99, 101, 103, 104, 105,
117 Господарського процесуального
кодексу України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Макіїввугілля», м.
Макіївка Донецької області на рішення
господарського суду Донецької області
від 06.02.2014 року у справі № 905/9146/13 -
задовольнити.

Рішення господарського суду Донецької
області від 06.02.2014 року у справі
№ 905/9146/13 - скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
Державного підприємства «Вугілля
України», м. Київ до Державного
підприємства «Макіїввугілля», м.
Макіївка Донецької області про
стягнення збитків у розмірі 35 691 грн. 96
коп.

Стягнути з Державного підприємства
«Вугілля України», 01601, м. Київ,
вул. Б. Хмельницького, 4,
ЗКПО 32709929 на користь Державного
підприємства «Макіїввугілля», 86157,
Донецька область, м. Макіївка, пл.
Радянська, 2, ЗКПО 32442295, витрати по
сплаті судового збору за подання
апеляційної скарги у розмірі 913 грн. 50
коп.

Доручити господарському суду
Донецької області видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття, надсилається сторонам по
справі в триденний строк та може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України через Донецький
апеляційний господарський суд у
двадцятиденний строк.

Головуючий
Г.І.Діброва

Судді
К.І. Бойченко

О.В. Стойка

Надр. 6 прим:

1 - у справу;

2 - позивачу;

3 - відповідачу;

4- 3 особі;

5 - ДАГС;

6 - ГС Дон. обл.;

Довгалюк К.Г.