ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року Справа № Б29/200-09 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Полякова Б.М. - головуючого, Коваленка
В.М. (доповідач у справі), Короткевича
О.Є.,розглянувши касаційні
скаргиприватного акціонерного
товариства "Будіндустрія", с.
Партизанське Дніпропетровського
району Дніпропетровської області та
товариства з обмеженою
відповідальністю "Балівський завод
залізобетонних виробів", с.
Партизанське Дніпропетровського
району Дніпропетровської областіна
постанову від 19.12.2013 р.
Дніпропетровського апеляційного
господарського судуу справі№ Б29/200-09
господарського суду Дніпропетровської
областіза заявою закритого
акціонерного товариства
"Будіндустрія", с. Партизанське
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області до
боржникатовариства з обмеженою
відповідальністю "Балівський завод
залізобетонних виробів", с.
Партизанське Дніпропетровського
району Дніпропетровської
областіпровизнання
банкрутомліквідаторарбітражний
керуючий Завертайний І.Б.в судовому
засіданні взяли участь представники:

ПАТ "Будіндустрія"Шинкевич В.Г.,
генеральний директор,ПАТ "КБ
"ПРОМЕКОНОМБАНК"Сватанов Є.О.,
довір.,ліквідаторарбітражний керуючий
Завертайний І.Б., посвідч.ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 18.06.2009
року порушено провадження у справі №
Б29/200-09 про банкрутство товариства з
обмеженою відповідальністю
"Балівський завод залізобетонних
виробів" (далі - Боржник, Завод) за
заявою закритого акціонерного
товариства "Будіндустрія" (далі -
Кредитор, Товариство) в порядку
загальних норм Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції до набрання чинності з
19.01.2013 року внесених змін, далі - Закон
про банкрутство).

Постановою господарського суду
Дніпропетровської області від 27.08.2013
року (суддя - Д.М. Полєв) Завод визнано
банкрутом, відносно нього відкрито
ліквідаційну процедуру, а ліквідатором
Боржника призначено арбітражного
керуючого Завертайного І.Б., якого
зобов'язано здійснити дії у
ліквідаційній процедурі відповідно до
Закону про банкрутство.

Не погодившись із цією постановою суду,
публічне акціонерне товариство
"Комерційний Банк "ПРОМЕКОНОМБАНК"
(далі-Банк) звернулося до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просило скасувати
постанову господарського суду
Дніпропетровської області від 27.08.2013
року.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
19.12.2013 року (головуючий суддя - Лисенко
О.М., судді: Виноградник О.М., Джихур О.В.)
апеляційну скаргу задоволено частково,
постанову господарського суду
Дніпропетровської області від 27.08.2013
року скасовано, а провадження у справі
припинено.

Не погоджуючись з таким рішенням
апеляційного суду, приватне акціонерне
товариство "Будіндустрія" та
товариство з обмеженою
відповідальністю "Балівський завод
залізобетонних виробів" звернулися до
Вищого господарського суду України з
касаційними скаргами, в яких просять
скасувати постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 19.12.2013 року, а
постанову господарського суду
Дніпропетровської області від 27.08.2013
року залишити в силі.

Касаційні скарги мотивовані
порушенням апеляційним судом норм
матеріального права, зокрема ст.ст. 36, 37
Закону про банкрутство, а також норм
процесуального права, зокрема ст.ст. 4-3,
22, 65, 87, 95, 97, 98, 101 Господарського
процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представників
скаржників та ПАТ "КБ "ПРОМЕКОНОМБАНК",
обговоривши доводи касаційних скарг,
перевіривши наявні матеріали справи,
проаналізувавши застосування судами
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційні скарги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про визнання Заводу
банкрутом, місцевий суд вказав, що
комітетом кредиторів Боржника було
вирішено припинити процедуру санації,
оскільки не було досягнуто мети
санації, потенційні інвестори та
санатори у справі не звертались, а
аналіз фінансового становища свідчить
про зменшення розміру прибутку та
незадовільний фінансовий стан Заводу,
у зв'язку із чим було вирішено визнати
Боржника банкрутом та відкрити
стосовно нього ліквідаційну процедуру
з призначенням ліквідатора.

Скасовуючи таке рішення місцевого
суду, апеляційний суд встановив, що при
зверненні із заявою про порушення
справи про банкрутство Заводу на
підтвердження вимог ініціюючого
кредитора були надані копії векселів, а
не оригінали, без додання доказів їх
неоплати Боржником - протести у
нотаріуса та докази виконання у
встановленому порядку виконавчого
напису, а тому ці вимоги не є
безспірними і справу порушено
помилково та безпідставно.

Заперечуючи висновки апеляційного
суду, ініціюючий кредитор в скарзі
зазначає, що його не було повідомлено
про судове засідання та не було
направлено копії апеляційної скарги, а
вирішивши припинити провадження у
справі, апеляційний суд вийшов за межі
своїх повноважень, неправомірно при
цьому стягнувши з ініціюючого
кредитора судовий збір. Боржник в своїй
касаційній скарзі додав, що
апеляційний суд взагалі не перевірив
обставини, що були предметом розгляду в
першій інстанції та заперечувались в
апеляційному суді.

Однак суд касаційної інстанції не
погоджується із наведеними
запереченнями скаржників, оскільки
вони викладені без врахування
встановлених апеляційним судом на
підставі доказів у справі обставин та з
невірним застосуванням норм
законодавства.

По-перше, колегія суддів вважає
неналежними доводи ініціюючого
кредитора про його неналежне
повідомлення про час та місце
проведення судового засідання в суді
апеляційної інстанції, коли була
винесена оскаржувана постанова.

Так, як вбачається, відмітка на звороті
ухвали від 05.12.2013 року (про відкладення
розгляду справи на 19.12.2013 року),
засвідчена підписом посадової особи
апеляційного суду (т. 5 а.с. 156), свідчить
про направлення копі цієї ухвали всім
сторонам та учасникам провадження у
справі про банкрутство, у тому числі і
ініціюючому кредитору, поштова адреса
якого, доречи повністю співпадає з
поштовою адресою Боржника. При цьому
колегія суддів враховує, що направлена
на адресу ініціюючого кредитора копія
ухвали апеляційного суду від 11.11.2013
року про призначення справи до
розгляду на 05.12.2013 року (т. 5 а.с. 130)
повернулась без вручення адресату з
відміткою "за закінченням терміну
зберігання" (т. 5 а.с. 148-150). У зв'язку із
викладеним касаційний суд не вбачає
порушень норм законодавства з боку
апеляційного суду та зазначає про
належне повідомлення Товариства та
інших учасників провадження про час
місце проведення судових засідань в
апеляційному суді.

Стосовно суті прийнятого апеляційним
судом рішення слід вказати про таке.

Провадження у даній справі порушено та
здійснювалось за загальною процедурою
та тривало на стадії вирішення питання
про визнання Боржника банкрутом (була
винесена постанова, що й оскаржувалась
в апеляційному порядку).

Між тим, перевірка апеляційним судом
обґрунтованості та правомірності
порушення провадження у справі на цій
стадії не суперечить нормам діючого
законодавства.

Так, необхідність дотримання таких
загальних умов щодо порушення справи
про банкрутство, визначених нормами ч. 3
ст. 6 Закону про банкрутство, як
наявність та підтвердженність
належними доказами грошових вимог
ініціюючого кредитора до боржника, та
безспірність цих вимог є обов'язковим
відповідно до Закону про банкрутство
та складає предмет спору у відповідній
справі про банкрутство.

Виходячи з правового аналізу норм
ст.ст. 16, 67, 68, 75, 76, 77 Уніфікованого
закону про прості векселі та переказні
векселі, ст.ст. 4, 7 Закону України "Про
обіг векселів в Україні" у разі
дослідження правовідносин, що виникли
між сторонами за векселем та
дослідженні обставин, чи виникли
зобов'язання за таким векселем,
господарському суду у матеріали справи
або для огляду має надаватись оригінал
векселю.

Як встановив апеляційний суд та
вбачається з матеріалів справи,
оригінали векселів, вимогами на
підставі яких обґрунтовані
кредиторські вимоги ініціюючого
кредитора до Боржника та лише копії
яких містяться у матеріалах справи (т. 1
а.с. 14-15), у справу не надавались та
судами попередніх інстанцій не
досліджувались.

Таким чином, за відсутністю
дослідження з боку місцевого суду саме
оригіналів вказаних векселів, висновок
місцевого суду про підтвердженність
грошових вимог ініціюючого кредитора
до Боржника є хибним та не відповідає
вимогам ст.ст. 47, 32-34, 43 ГПК України та
ст. 1, ч. 3 ст. 6 Закону про банкрутство.

Також, суд касаційної інстанції
звертає увагу на порядок застосування
норм ст. 1 та ч. 3 ст. 6 Закону про
банкрутство щодо визначення
безспірності вимог кредиторів та
доказів, що можуть відповідно до
законодавства підтверджувати такі
вимоги до боржника.

Так, положеннями абз. 8 ст. 1 Закону про
банкрутство встановлено, що
безспірними вимогами кредиторів
являються вимоги кредиторів, визнані
боржником, інші вимоги кредиторів,
підтверджені виконавчими документами
чи розрахунковими документами, за
якими відповідно до законодавства
здійснюється списання коштів з
рахунків боржника.

Саме з цього моменту грошові вимоги
переходять в категорію безспірних.

Норми ст. 1071 Цивільного кодексу України
визначають підстави списання банком
грошових коштів з рахунка клієнта.

За приписами ч. 1 цієї статті банк може
списати грошові кошти з рахунка
клієнта на підставі його
розпорядження.

Без такого розпорядження грошові кошти
можуть бути списані з рахунка клієнта
на підставі рішення суду, а також у
випадках, встановлених договором між
банком і клієнтом (ч. 2 вказаної статті).

Враховуючи те, що списання коштів з
рахунків боржника в безспірному
порядку здійснюється державною
виконавчою службою, то порушення
справи про банкрутство можливе лише
після відкриття останньою виконавчого
провадження.

Таким чином, без порушеного щодо
відсутнього боржника виконавчого
провадження відсутні докази
безспірності вимог до такого боржника.

Між тим, під час здійснення
апеляційного провадження у справі було
встановлено, що порушуючи та
здійснюючи провадження у даній справі
про банкрутство, місцевий суд не
врахував, що до заяви про порушення
такої справи щодо Заводу ініціюючим
кредитором - Товариством, не були
додані докази відкриття виконавчого
провадження щодо примусового
стягнення з Боржника заборгованості за
згаданими векселями на загальну суму 3
млн. грн. Надані ж у справі копія
платіжної вимоги, акти пред'явлення
векселів к платежу та відповідей
Боржника про неможливість їх оплати
через відсутність грошових коштів (т. 1
а.с. 8, 16-21) не є виконавчими документами
у розумінні наведених норм
законодавства, а тому не підтверджують
факт безспірності вимог ініціюючого
кредитора до Боржника.

Отже, виходячи з вказаного, на момент
порушення та під час здійснення
провадження у даній справі, а також на
момент ухвалення місцевим судом
постанови про визнання Боржника
банкрутом відсутній факт порушення
виконавчого провадження щодо
стягнення із Заводу на користь
Товариства визначеної останнім у даній
справі заборгованості, а його
кредиторські вимоги не були
безспірними у розумінні викладених
приписів Закону про банкрутство.

Зазначене вище свідчить про те, що
справа про банкрутство Товариства була
порушена за відсутністю передбачених
ч. 3 ст. 6 Закону про банкрутство підстав
для її порушення.

За приписами ж положень п. 36 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
18.12.2009 року № 15 "Про судову практику в
справах про банкрутство" (на які
послався і апеляційний суд в
оскаржуваній постанові) Законом про
банкрутство не врегульовано
подальшого перебігу провадження у
справі у випадках, коли у встановленому
законодавством порядку виявлено
безпідставність вимог кредитора
(кредиторів), за заявою якого (яких) було
порушено справу про банкрутство
боржника, або коли порушено
провадження у справі про банкрутство
підприємств, стосовно яких діє
законодавча заборона порушувати
справи про банкрутство. У таких
випадках судам слід припиняти
провадження у справі на підставі
пункту 7 частини першої статті 40 Закону
(за відсутності інших підстав для
такого припинення) та пункту 1-1 частини
першої статті 80 ГПК України (за
відсутністю предмету спору).

Отже, обставини справи, які свідчать
про безпідставність порушення
провадження у справі про банкрутство
можуть бути підставою для оскарження у
встановленому законом порядку судових
рішень у такій справі, а провадження у
цій справі може бути припинене як
безпідставно порушене за результатами
здійснення апеляційного або
касаційного перегляду у цій справі -
незалежно від стадії, на якій триває
провадження у такій справі.

Таким чином, у зв'язку із відсутністю
підстав для порушення та подальшого
здійснення провадження у справі про
банкрутство Заводу (із визнанням його
банкрутом), провадження у такій справі
підлягає припиненню на підставі норм п.
1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України - за відсутністю
предмету спору, правомірного висновку
про що дійшов апеляційний суд.

У зв'язку із цим касаційний суд
підтримує правомірність скасування
апеляційним судом постанови про
визнання Боржника банкрутом.

За таких обставин справи доводи
касаційних скарг приватного
акціонерного товариства "Будіндустрія"
та товариства з обмеженою
відповідальністю "Балівський завод
залізобетонних виробів" не
спростовують висновків апеляційної
інстанції, тому оскаржувана постанова
цього суду підлягає залишенню без змін,
як така, що відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись
нормами ст.ст. 1, 6, 7, 8, 22, 40 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції до набрання чинності з
19.01.2013 р. внесених змін), ст.ст. 16, 67, 68, 75,
76, 77 Уніфікованого закону про прості
векселі та переказні векселі, ст.ст. 4, 7
Закону України "Про обіг векселів в
Україні", ст. 1071 Цивільного кодексу
України та ст.ст. 32-36, п. 11 ч. 1 ст. 80, ст.ст.
1115, 1117, 1119 - 11111, 11113 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги приватного
акціонерного товариства "Будіндустрія"
та товариства з обмеженою
відповідальністю "Балівський завод
залізобетонних виробів" залишити без
задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
19.12.2013 р. у справі № Б29/200-09 залишити без
змін.

Головуючий
Б.М. Поляков

Судді
В.М. Коваленко О.Є.
Короткевич

Постанова виготовлена та підписана
13.03.2014 року.