КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2014 р. Справа№ 42/577

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Новікова М.М.

Мартюк А.І.

секретар: Євдокимов
В.О.

за участю представників:

від позивача: Іващенко О.В.;

від відповідача: Чернявський В.В.,
Воловик К.С.;

розглядаючи у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку

"Осокорки-Київ"

на рішення Господарського
суду м. Києва

від 17.11.2009р.

у справі №42/577 (Паламар П.І.)

за позовом Акціонерної
енергопостачальної компанії
„Київенерго"

до Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку

"Осокорки-Київ"

про стягнення боргу,
сум за прострочення виконання

боржником грошового

зобов'язання, ціна
позову 119 414,02 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна енергопостачальна компанія
"Київенерго" (далі - позивач) звернулася
до Господарського суду міста Києва з
позовом про стягнення з Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку "Осокорки-Київ" (далі -
відповідач) заборгованості за
договором №1310410 від 20.10.2000р. на
постачання теплової енергії у гарячій
воді у загальному розмірі 119 414,02 грн. (з
них: 79 992,19 грн. - основний борг, 33 797,94 грн.
- інфляційні втрати, 5 623,89 грн. -
3% річних), обґрунтовуючи свої вимоги
тим, що заборгованість виникла
внаслідок неналежного виконання
відповідачем своїх зобов'язань з
повної та своєчасної оплати вартості
наданих позивачем послуг.

Відповідач проти позовних вимог
заперечував та просив суд в позові
відмовити, наголошуючи на наступному:

- заявлена позивачем до стягнення сума
боргу частково оплачена відповідачем;

- позивач здійснював нарахування
вартості теплової енергії у гарячій
воді за тарифами, які не відповідають
фактичним витратам на придбання у
позивача теплової енергії, що
унеможливлює своєчасний та повний
розрахунок за спірним договором;

- в справі наявні тристоронні акти за
спожитий обсяг холодної води на
підігрів та теплової енергії за
2002-2005рр., зведені акти звірки
нарахувань за спожиту теплову енергію
за 2002-2005рр., акти за спожитий обсяг
електричної енергії за 2004-2006рр., в яких
зазначено про різницю в нарахуваннях
за даними позивача і відповідача;

- відповідач неодноразово звертався до
позивача з приводу невідповідності
температури води тій, яка передбачена
санітарними нормами, але звернення
відповідача були залишені позивачем
без належного реагування;

- між сторонами було укладено угоду про
реструктуризацію заборгованості від
30.03.2004р.;

- вина відповідача у порушенні
зобов'язання з оплати придбаної
теплової енергії відсутня.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 17.11.2009р. провадження у справі
№42/577 в частині вимог про стягнення 55
000,00 грн. боргу було припинено на
підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України. В
іншій частині позов задоволено.
Присуджено до стягнення з відповідача
на користь позивача 24 992,19 грн. боргу, 33
797,94 грн. інфляційних втрат, 5 623,89 грн. 3%
річних від простроченої суми, 1 194,14 грн.
витрат по оплаті державного мита, 236,00
грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
суду, відповідач звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 17.11.2009р. у справі №42/577 в
частині стягнення заборгованості в
сумі 24 992,19 грн. боргу, 33 797,94 грн.
інфляційних втрат, 5 623,89 грн. 3% річних
від простроченої суми і прийняти нове
рішення, яким направити справу в цій
частині на новий розгляд до
Господарського суду міста Києва.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
обґрунтовані тим, що місцевий
господарський суд неповно з'ясував
обставини, які мають значення для
справи, а також невірно застосував
норми матеріального і процесуального
права. Зокрема, відповідач звертав
увагу суду апеляційної інстанції на
наступні обставини:

- в матеріалах справи наявні платіжні
доручення №122 від 13.10.2009р., №134 від
27.10.2009р. та №133 від 29.10.2009р., з яких
вбачається відсутність заборгованості
у відповідача;

- на час розгляду справи у відповідача
існувала не заборгованість, а
переплата у сумі 12 908,90 грн.;

- суд повинен був залучити до участі у
справі третьою особою орган державної
влади, оскільки існує заборгованість
місцевого бюджету перед відповідачем
за компенсацію в різниці, що виникає
між сумами, виставленими відповідачем
мешканцям згідно з лічильниками за
використану теплову енергію на
підігрів гарячої води, опалення
помешкань і електричну енергію, та між
сумами, які виставляються позивачем до
сплати відповідачу. Загальний розмір
цієї заборгованості становить 177 894,91
грн.;

- позивачем не дотримувались умови
договору в частині забезпечення якості
наданих ним послуг, оскільки
температура у квартирах мешканців та
температура гарячої води була значно
нижчої від тієї, яка повинна бути.
Звернення відповідача з цього приводу
до позивача з проханням провести
відповідний перерахунок були залишені
позивачем без реагування.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 12.02.2010р.
апеляційну скаргу було прийнято до
провадження та призначено до розгляду
в судовому засіданні на 03.03.2010р.

В судове засідання 03.03.2010р. з'явились
представники сторін.

У зв'язку з необхідністю проведення між
сторонами звірки взаєморозрахунків за
договором №1310410 від 20.10.2000р. станом на
01.09.2009р., ухвалою Київського
апеляційного господарського суду від
03.03.2010р. розгляд справи було відкладено
на 24.03.2010р.

23.03.2010р. через Відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від відповідача
надійшло клопотання про здійснення
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу.

Вказане клопотання було задоволено
судом.

В судове засідання 24.03.2010р. з'явились
представники сторін.

В судовому засіданні 24.03.2010р.
представник відповідача подав суду
письмові пояснення по справі.

У зв'язку з необхідністю витребування
від сторін додаткових доказів, ухвалою
Київського апеляційного
господарського суду від 24.03.2010р.
розгляд справи було відкладено на
31.03.2010р.

30.03.2010р. через Відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від сторін
надійшли письмові пояснення по справі.

В судове засідання 31.03.2010р. з'явились
представники сторін.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 31.03.2010р., на
підставі ст. 79 Господарського
процесуального кодексу України,
провадження у справі було зупинено до
розгляду пов'язаної справи №8/131 за
позовом Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку "Престиж" до
Виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) про визнання
протиправними та скасування
розпоряджень.

У зв'язку з усуненням обставин, які
зумовили зупинення провадження у
справі, ухвалою Київського
апеляційного господарського суду від
10.02.2014р., на підставі ст. 79
Господарського процесуального кодексу
України, провадження у справі було
поновлено, судове засідання призначено
на 27.02.2014р.

27.02.2014р. через Відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від позивача
надійшла заява б/н від 26.02.2014р., в якій
він повідомляв суд про зміну
організаційно-правової форми позивача
з Акціонерної енергопостачальної
компанії „Київенерго" на Публічне
акціонерне товариство „Київенерго". На
підтвердження викладеного позивач
надав суду копію витягу зі статуту
Публічного акціонерного товариства
„Київенерго", копію довідки з ЄДРПОУ та
копію Свідоцтва про державну
реєстрацію Публічного акціонерного
товариства „Київенерго" (том справи - 2,
аркуші справи - 113-120). З урахуванням
наведеного, позивач просив суд
здійснити заміну позивача його
процесуальним правонаступником -
Публічним акціонерним товариством
„Київенерго".

З цього приводу колегія суддів вважає
за необхідне зазначити наступне.

З наданої позивачем копії Свідоцтва
про державну реєстрацію Публічного
акціонерного товариства „Київенерго"
вбачається, що підставою для його
видачі є зміна найменування юридичної
особи.

Згідно зі ст. 25 Господарського
процесуального кодексу України у разі,
зокрема, реорганізації суб'єкта
господарювання у відносинах, щодо яких
виник спір, господарський суд залучає
до участі у справі його
правонаступника. При цьому, сама лише
зміна найменування юридичної особи не
означає її реорганізації, якщо при
цьому не змінюється
організаційно-правова форма даної
особи. Водночас зміна найменування
юридичної особи тягне за собою
необхідність у державній реєстрації
змін до установчих документів, порядок
проведення якої викладено у ст. 29
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців". У разі коли така
зміна сталася у процесі вирішення
спору господарським судом, про неї
обов'язково зазначається в описовій
частині рішення (при цьому у
мотивувальній частині, за
необхідності, також зазначається нове
найменування учасника судового
процесу) або в ухвалі, якою
закінчується розгляд справи
(аналогічна правова позиція наведена в
п.1.4 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011р. „Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

З урахуванням викладених обставин,
колегія суддів дійшла висновку про те,
що в даному випадку відсутні підстави
для здійснення правонаступництва
позивача. Натомість суд вважає за
необхідне замінити найменування
позивача у справі №42/577 з Акціонерної
енергопостачальної компанії
„Київенерго" на Публічне акціонерне
товариство „Київенерго".

27.02.2014р. через Відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від відповідача
надійшла заява про залучення до
матеріалів справи доказів на
підтвердження перерахунку відповідачу
різниці в тарифах, а саме: платіжного
доручення №1 від 16.09.2013р. на суму 30 342,00
грн., виписки з рахунку відповідача від
27.09.2013р. та узагальненого розрахунку
заборгованості відповідача перед
позивачем за теплову енергію, що
підлягає погашенню в ході розрахунків
з погашення заборгованості по
відповідачу.

Вказані документи було залучено до
матеріалів справи.

В судове засідання 27.02.2014р. з'явились
представники сторін.

В судовому засіданні 27.02.2014р.
представник позивача заявив усне
клопотання про оголошення перерви в
розгляді справи з метою перевірки
доводів відповідача про відсутність у
нього заборгованості за надані
позивачем послуги у період, який
оспорюється в даній справі.

Окрім того, представник позивача подав
клопотання про продовження строку
розгляду скарги у відповідності до ст.
ст. 69, 102 Господарського процесуального
кодексу України.

Вищевказані клопотання були
задоволенні судом.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 27.02.2014р., на
підставі ст. ст. 69, 102 Господарського
процесуального кодексу України, строк
розгляду апеляційної скарги було
продовжено на 15 днів.

В судовому засіданні 27.02.2014р.,
відповідно до ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України, було
оголошено перерву до 17.03.2014р.

17.03.2014р. через Відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від позивача
надійшло клопотання про залучення до
матеріалів справи довідки про
надходження коштів від відповідача.

Вказане клопотання було задоволено
судом.

В судовому засіданні 17.03.2014р.
представники відповідача надали суду
пояснення, в яких зазначили про те, що
підтримують апеляційну скаргу з
викладених у ній підстав та з
урахуванням додаткових письмових
пояснень, просили суд скаргу
задовольнити, скасувати рішення
Господарського суду міста Києва від
17.11.2009р. у справі №42/577 в частині
задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні 17.03.2014р.
представник позивача заперечував
проти доводів апеляційної скарги
відповідача, просив суд в задоволенні
скарги відмовити та залишити
оскаржуване рішення місцевого
господарського суду без змін як таке,
що було прийнято з повним, всебічним і
об'єктивним з'ясуванням обставин, які
мають значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

В судовому засіданні 17.03.2014р., на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України, було
оголошено перерву до 20.03.2014р.

В судовому засіданні 20.03.2014р.
представник відповідача зазначив про
те, що він уточнює вимоги, викладені в
апеляційній скарзі, та просить суд
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 17.11.2009р. у справі №42/577 в
частині задоволення позовних вимог та
прийняти в цій частині нове рішення,
яким в позові відмовити.

В судовому засіданні 20.03.2014р.
представник позивача підтримав
пояснення, надані у попередньому
судовому засіданні, просив суд
відмовити в задоволенні апеляційної
скарги.

В судовому засіданні 20.03.2014р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги
та апеляційного подання, перевіривши
матеріали справи, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
докази, проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

20.10.2000р. між позивачем, як
постачальником, та відповідачем, як
споживачем, було укладено договір
№1310410 на постачання теплової енергії у
гарячій воді (далі - Договір), за умовами
якого (п.п.1.1, 2.1) постачальник
зобов'язується виробити та поставити
теплову енергію споживачу для потреб
опалення та гарячого водопостачання, а
споживач зобов'язується отримати її та
оплатити відповідно до умов,
викладених в цьому договорі. При
виконанні умов цього Договору, а також
при вирішенні всіх питань, що не
обумовлені цим Договором, сторони
зобов'язуються керуватися тарифами,
затвердженими Київською міською
державною адміністрацією, чинним
законодавством України, Правилами
користування тепловою енергією,
нормативними актами з питань
коригування, обліку та
взаєморозрахунків за електроносії (том
справи - 1, аркуші справи - 15, 22-29, 37).

Згідно з п.2.2.1 постачальник
зобов'язується безперебійно постачати
теплову енергію у вигляді гарячої води
на межу балансової вартості із
споживачем (додатки 3, 4) для потреб
опалення - в період опалювального
сезону, початок та закінчення якого
визначаються заявленими споживачем
величинами приєднаного теплового
навантаження, зазначеними в додатку 1.

Відповідно до п.2.3.2 відповідач
зобов'язується своєчасно сплачувати
вартість спожитої теплової енергії в
терміни та по тарифах, зазначених у
додатку 2.

В додатку 2 до Договору визначено
тарифи та порядок розрахунків за
теплову енергію відповідно до п.п.1, 9, 10,
12 якого розрахунки з споживачем за
теплову енергію проводяться згідно з
тарифами, встановленими постачальнику
Управлінням цінової політики
Київської міської державної
адміністрації (далі - КМДА),
затвердженими Розпорядженнями КМДА
від 20.06.2002р. №1245 за кожну відпущену
гігакалорію (1 Гкал/грн.) без урахування
ПДВ для розрахунків із житловими
організаціями - 54,42 грн. (опалення - 98,55%,
гаряче водопостачання - 95,47%); в разі
знаходження в житловому будинку
орендарів, тощо: із госпрозрахунковими
організаціями - 80,00 грн. (опалення - 01,45%,
гаряче водопостачання - 04,53%). Споживач
щомісячно з 12 по 15 число отримує в
МВРТ-2 за адресою: вул. Драгоманова, буд.
№40-В оформлену постачальником
платіжну вимогу-доручення на суму, яка
включає загальну вартість теплової
енергії поточного місяця та кінцеве
сальдо розрахунків на початок
поточного місяця за мінусом суми
фактично сплаченої теплової енергіїв
поточному місяці; табуляграму
фактичного споживання за попередній
період та акт звірки, який оформлює і
повертає один примірник постачальнику
протягом двох днів з моменту їх
одержання. Споживач щомісячно:
забезпечує не пізніше 10 числа місяця,
наступного за розрахунковим, оплату
коштів від населення за фактично
спожиту теплову енергію на транзитний
рахунок ГІОЦ КМДА; до 25 числа поточного
місяця сплачує вартість теплової
енергії, яка використовується
орендарями, на рахунок постачальника
згідно з його розрахунком. Можливі
зміни тарифів в період дії Договору.

В п.п.4.1, 4.3 Договору передбачено, що
останній набуває чинності з дня його
підписання та діє до 31.12.2001р. Договір
вважається пролонгованим на кожний
наступний рік, якщо за місяць до
закінчення строку його дії не буде
письмово заявлено однією із сторін про
його припинення.

На даний час Договір є чинним, що не
заперечується сторонами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
виконання умов Договору позивач
поставляв відповідачу теплову енергію,
тоді як відповідач лише частково
оплатив її вартість, внаслідок чого за
період з 01.12.2006р. по 01.09.2009р. утворилась
заборгованість, яка станом на 01.09.2009р.
становила 79 992,19 грн.

Зважаючи на відмову відповідача в
добровільному порядку сплатити
заборгованість, окрім вимог про
стягнення суми основного боргу,
позивач просив суд стягнути з
відповідача 33 797,94 грн. інфляційних
втрат та 5 623,89 грн. 3% річних.

Місцевий господарський суд
задовольнив позов частково, припинивши
провадження в частині стягнення з
відповідача 55 000,00 грн. основного боргу
у зв'язку з його погашенням. В іншій
частині позовні вимоги були визнані
судом обґрунтованими, документально
підтвердженими та задоволені.

Апеляційний господарський суд
частково погоджується з висновками
суду першої інстанції, враховуючи
наступні обставини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України договір є підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків.

За договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується (ч.1
ст. 275 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжита усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Зазначене також кореспондується зі ст.
526 Цивільного кодексу України, де
встановлено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу
України).

В процесі судового розгляду було
встановлено, що на виконання умов
спірного Договору позивач в період з
грудня 2006 року по серпень 2009 року
поставив відповідачу теплову енергію
загальною вартістю 740 694,58 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи обліковими картками
(табуляграмами) споживання теплової
енергії та відомостями обліку
споживання теплової енергії за
вказаний період (том справи - 1, аркуші
справи - 39-70).

Натомість відповідач лише частково
розрахувався за надані позивачем
послуги, перерахувавши позивачу 715 702,39
грн., з яких 55 000,00 грн. вже після
звернення позивача до Господарського
суду міста Києва, що підтверджується
наявними в матеріалах справи довідками
про надходження коштів за спожиту
теплову енергію, платіжними
дорученнями №134 від 27.10.2009р. та №133 від
29.10.2009р.(том справи - 1, аркуші справи -
10-14, 85, 87; том справи - 2, аркуші справи -
136-139).

Станом на дату прийняття місцевим
господарським судом рішення у даній
справі сума основного боргу
відповідача перед позивачем становила
24 992,19 грн.

Посилання відповідача в апеляційній
скарзі на те, що наявні в матеріалах
справи платіжні доручення №122 від
13.10.2009р., №134 від 27.10.2009р. та №133 від
29.10.2009р. свідчать про відсутність
заборгованості у відповідача, не
можуть бути прийняті судом до уваги,
виходячи з наступного.

Насамперед необхідно зазначити, що
платіжні доручення №134 від 27.10.2009р. та
№133 від 29.10.2009р. були враховані місцевим
господарським судом під час вирішення
спору у справі №42/577.

Платіжне доручення №122 від 13.10.2009р. не
враховувалось судом, оскільки у
названому платіжному документі
вказано призначення платежу як
„оплата за гаряче водопостачання за
вересень 2009р.", тоді як період, за який
виникла заборгованість відповідача,
стягнення якої є однією з позовних
вимог у даній справі, становить з
грудня 2006р. по серпень 2009р. включно.

Посилання відповідача на те, що між
сторонами було укладено угоду №491-04 від
30.09.2004р. про реструктуризацію
заборгованості (том справи - 1, аркуш
справи - 99) є безпідставним, оскільки
вказана угода стосується боргу
відповідача перед позивачем у сумі 74
013,86 грн., який виник станом на 01.09.2004р.
Однак, як уже зазначалось вище, у даній
справі розглядаються вимоги про
стягнення боргу, який виник за інший
період, а саме: з грудня 2006р. по серпень
2009р.

Колегією суддів враховано доводи
відповідача та надані ним документи на
підтвердження здійснення у 2013 році
компенсації різниці в тарифах на
теплову енергію за рахунок бюджетних
коштів. Однак, як вірно зазначив у
своєму рішенні місцевий господарський
суд, вищевказані компенсаційні виплати
не відносяться до предмету доказування
у даній справі.

Окрім того, умовами укладеного між
сторонами Договору не передбачено
відстрочення оплати вартості наданих
позивачем послуг або коригування їх
вартості на розсуд сторін з посиланням
на можливе здійснення в майбутньому
компенсації в різниці застосованих
тарифів.

Відповідно до п.2.1 Договору при
виконанні його умов, а також при
вирішенні всіх питань, що не обумовлені
цим Договором, сторони зобов'язуються,
зокрема, керуватися тарифами,
затвердженими Київською міською
державною адміністрацією.

Доводи відповідача про відсутність у
нього заборгованості та наявності
переплати по здійсненню відповідних
платежів на користь позивача не
приймаються судом до уваги, оскільки
зібраними у справі доказами
підтверджено наявність боргу
відповідача перед позивачем у спірному
періоді.

Відповідачем не надано доказів на
підтвердження відсутності у нього
заборгованості перед позивачем за
період з грудня 2006р. по серпень 2009р. як
на дату звернення позивача до
Господарського суду міста Києва, так і
на час прийняття судового рішення у
даній справі. Також відповідачем не
доведено, що заборгованість, про
стягнення якої заявлено вимогу
позивачем складається виключно з
різниці в застосованих тарифах, яка
підлягала оплаті (компенсації)
позивачу за рахунок бюджетних коштів.

В апеляційній скарзі відповідач
зазначав про те, що місцевий
господарський суд повинен був залучити
до участі у справі третьою особою орган
державної влади, оскільки існує
заборгованість місцевого бюджету за
компенсацію в різниці, що виникає між
сумами, виставленими відповідачем
мешканцям згідно з лічильниками за
використану теплову енергію за
підігрів гарячої води, опалення
помешкань і електричну енергію, та між
сумами, які виставляються позивачем до
сплати відповідачу.

Однак, в порушення вимог ст. 27
Господарського процесуального кодексу
України, відповідачем не вказано, який
саме орган він вважає за необхідне
залучити до участі у даній справі, а
також необґрунтовано, яким чином
судове рішення у даній справі
впливатиме на права або обов'язки цього
органу відносно однієї із сторін.

Зважаючи на вищенаведені обставини
справи в їх сукупності, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про те, що з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню основний борг у
сумі 24 992,19 грн. В частині вимог
про стягнення з відповідача 55 000,00 грн.
боргу провадження у справі підлягає
припиненню на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України у зв'язку відсутністю предмет
спору, оскільки вказана заборгованість
була погашена відповідачем до
прийняття місцевим господарським
судом рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Оскільки в процесі судового розгляду
було встановлено факт прострочення
відповідачем виконання грошових
зобов'язань за Договором, укладеним з
позивачем, нарахування 3% річних та
інфляційної складової заборгованості
є обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з
арифметичною правильністю розрахунку
позивача та місцевого господарського
суду відносно стягнення з відповідача
33 797,94 грн. інфляційних втрат та 5 623,89
грн. 3% річних, у зв'язку з чим в цій
частині вимог позов є обґрунтованим та
підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України,
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон
встановлює рівні можливості сторін і
гарантує їм право на захист своїх
інтересів. Принцип рівності учасників
судового процесу перед законом і судом
є важливим засобом захисту їх прав і
законних інтересів, що унеможливлює
ущемлення будь-чиїх процесуальних
прав. Це дає змогу сторонам вчиняти
передбачені законодавством
процесуальні дії, реалізовувати надані
їм законом права і виконувати
покладені на них обов'язки. Особи, які
беруть участь у справі, вправі вільно
розпоряджатися своїми матеріальними і
процесуальними правами, в тому числі
подавати докази на підтвердження
обставин, на які вони посилаються.

Однак відповідач не надав суду
належних та допустимих доказів на
спростування висновків місцевого
господарського суду.

Доводи апеляційної скарги не знайшли
свого підтвердження під час розгляду
даної справи.

Враховуючи викладені обставини справи
в їх сукупності, суд дійшов висновку
про те, що Рішення Господарського суду
міста Києва від 17.11.2009р. у справі №42/577
прийнято у відповідності до норм
чинного законодавства, з повним,
всебічним та об'єктивним з'ясуванням
обставин, які мають значення для
справи, у зв'язку з чим апеляційна
скарга відповідача задоволенню не
підлягає.

У відповідності до положень ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, зважаючи на відмову в
задоволенні апеляційної скарги, судові
витрати за її подання покладаються на
відповідача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 77, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку "Осокорки-Київ" залишити без
задоволення, рішення Господарського
суду міста Києва від 17.11.2009р. у справі
№42/577 - без змін.

2. Матеріали справи №42/577 повернути до
Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції протягом
місяця у встановленому законом
порядку.

Головуючий суддя
Л.П. Зубець

Судді
М.М. Новіков

А.І. Мартюк