ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06 березня 2014 р. справа
№903/143/14

за позовом Ковельського
госпрозрахункового ринку, м. Ковель

до відповідача: фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Ковель

про стягнення 1082 грн. 32 коп.

Суддя Войціховський В.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Горблюк Р.В. - юрист (дов.
№7 від 11.01.2014р.)

від відповідача: не з'явились

Суть спору: Ковельський
госпрозрахунковий ринок звернувся до
господарського суду з позовом про
стягнення з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 1082,32 грн., в тому числі 655,20 грн.
заборгованості по сплаті орендних
платежів згідно договору оренди
торгівельного місця НОМЕР_3 від 20.12.2011р.
з додатковою угодою від 25.12.2012р., 22,76 грн.
пені та 404,04 грн. штрафних санкцій,
нарахованих у відповідності до Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" та п. 6.2 договору оренди за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань та порушення термінів
здійснення орендних платежів у
встановлених положеннями укладеної
між сторонами угоди оренди
торгівельного місця порядку та строки,
а також 0,32 грн. суми збитків від
інфляції, нарахованих згідно ст. 625
Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду від
24.02.2014р. за вказаним позовом було
порушено провадження у справі та
призначено її розгляд в судовому
засіданні.

В судовому засіданні представник
позивача пред'явлені ринком до
підприємця ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримав, надавши на вимогу суду
витребувані документи та матеріали
засвідчив на укладенні між сторонами
договору оренди, передачу ринком
підприємцю в оренду торгівельного
місця, його використання відповідачем
з метою здійснення підприємницької
діяльності, наявності у підприємця
ОСОБА_1 заборгованості по сплаті
орендних платежів в розмірі 655,20 грн.,
нарахування у зв'язку з цим пені,
штрафних санкцій та суми інфляційних.

Відповідачем всупереч вимогам ухвали
від 24.02.2014р. про порушення провадження у
справі не було представлено суду
письмових пояснень та інших
витребуваних документів,
компетентного представника в судове
засідання підприємець ОСОБА_1 не
направив, особисто в засідання суду не
з'явився, хоча про день та час судового
розгляду справи повідомлявся належним
чином (зазначена ухвала направлялась
на визначену позивачем у позовній
заяві від 18.02.2014р. та відображену
безпосередньо боржником в укладеному
між сторонами договорі від 20.12.2011р.
адресу підприємця: АДРЕСА_1
рекомендованою кореспонденцією та
була повернута до суду без вручення
адресату з підстав "за закінченням
терміну зберігання" (конверт поштової
кореспонденції із вмістом - а.с. 16-18).

Викладені обставини свідчать про повне
виконання судом свого обов'язку щодо
належного повідомлення сторони у
справі (відповідача) з приводу
здійснення судового розгляду справи за
її участю.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України якщо
відзив на позовну заяву та витребувані
судом документи не подані, справу може
бути розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

При цьому судом враховано, що у
відповідності до п. 3.9.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" (із
наступними змінами) особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК. За змістом
зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Наданим Ковельським госпрозрахунковим
ринком при поданні позову до суду
Витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців серії НОМЕР_2 від 07.02.2014р.
(а.с. 13) підтверджується, що підприємець
ОСОБА_1 зареєстрований в якості
суб'єкта підприємницької діяльності
25.12.2006р. за адресою: АДРЕСА_1 станом на
07.02.2014р. відомості стосовно перебування
підприємця в процесі припинення
підприємницької діяльності відсутні.

Присутній в судовому засіданні
представник Ковельського
госпрозрахункового ринку з приводу
розгляду справи за відсутності
відповідача чи його представника не
заперечив.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

20 грудня 2011 року між Ковельським
госпрозрахунковим ринком, м. Ковель
(Орендодавець) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1, м. Ковель
(Орендар) було укладено договір оренди
торгівельного місця за НОМЕР_3 (а. с. 9).

У відповідності до умов п. 1.1 цієї угоди
Ковельський госпрозрахунковий ринок
зобов'язався надати, а суб'єкт
підприємницької діяльності фізична
особа ОСОБА_1, в свою чергу, прийняти у
тимчасове платне користування (оренду)
торгівельне місце площею 2,6 кв.м. для
провадження підприємницької
діяльності.

Пунктом 2.1.2. договору оренди від 20.12.2011р.
було визначено, що орендодавець має
право вимагати від орендаря своєчасно
та в повному розмірі сплачувати
орендну плату.

Відповідно до п.4.1. договору розмір
орендної плати складає 101,40 грн.,
загальна сума орендної плати за весь
період оренди торгівельного місця
становить 1 216,80 грн.

Пунктом 4.2 договору було встановлено
обов'язок орендаря вносити орендну
плату до 10 числа місяця, що передує
місяцю, за який проводиться оплата,
також визначено, що орендна плата
підлягає сплаті, незалежно від
результатів провадження господарської
діяльності орендаря.

25 грудня 2012 року між сторонами у справі
було підписано додаткову угоду до
договору оренди торгівельного місця
(а.с. 10) відповідно до котрої розмір
місячної орендної плати за об'єкт
оренди було встановлено в сумі 109,20 грн.,
визначено, що орендна плата вноситься
до 10 числа місяця, за який проводиться
оплата, а також визначено строк дії
договору оренди з 01.01.2012р. по 31.12.2013р.

На виконання умов договору оренди з
додатковою угодою від 25.12.2012р.
відповідачем орендувалось визначене в
угоді торгівельне місце у період часу з
01.01.2012р. по 31.12.2013р. включно.

Підприємець ОСОБА_1 взяті на себе
згідно договору оренди торгівельного
місця від 20.12.2011р. НОМЕР_3 зобов'язання в
частині проведення з позивачем
розрахунків по сплаті орендних
платежів (у строки, порядку та розмірах,
визначених угодою) не виконав, орендні
платежі не сплатив у зв'язку з чим на
момент подання позову до суду та на час
розгляду справи в суді заборгував
Ковельському госпрозрахунковому ринку
655,20 грн. Зазначена сума заборгованості
включає в себе загальну вартість
оренди торгівельного місця у період з
01.07.2013р. по 31.12.2013р.

Відповідно до ст. 144 Господарського
кодексу України, майнові права та
майнові обов'язки суб'єктів
господарювання виникають з угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Згідно ст.ст. 759, 762 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 283, 286 Господарського
кодексу України за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк. За користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму. Плата
за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

В даному випадку, відносини між
сторонами носять договірний характер,
укладений між ними договір оренди
торгівельного місця від 20.12.2011р. НОМЕР_3
з додатковою угодою від 25.12.2012р.
предметом судових розглядів не
виступав, недійсним судом не
визнавався, сторонами розірваний не
був.

Відповідно до ст. 173 Господарського
кодексу України та ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно з положеннями статті 193
Господарського кодексу України, статей
526, 527, 530 Цивільного кодексу України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цих Кодексів, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор -
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено законом або договором,
не випливає із суті зобов'язання. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
визначено, що одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 599 Цивільного
кодексу України, зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

З огляду на викладене, враховуючи
укладення між сторонами договору,
передачу позивачем на виконання його
умов відповідачу в оренду
торгівельного місця, прийняття та
використання його підприємцем ОСОБА_1
та не проведення при цьому всіх
належних розрахунків і платежів, суд
прийшов до висновку про підставність
пред'явленого позивачем до відповідача
позову в частині стягнення
заборгованості по сплаті орендних
платежів в сумі 655,20 грн. за період
оренди з 01.07.2013р. по 31.12.2013р.

Сума заборгованості 655,20 грн. повністю
підтверджується наявними в матеріалах
справи документами, у встановленому
порядку не була спростована чи
заперечена відповідачем.

Згідно із ст. 546 ЦК України виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання (п. 1
ст. 549 ЦК України). Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

У відповідності до положень статей 230,
231 Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

В даному випадку пунктом 5.3 договору
НОМЕР_3 від 20.12.2011р. сторонами було
визначено, що за порушення термінів
сплати орендної плати, встановлених у
п. 4.2. даного Договору, Орендар сплачує
неустойку у вигляді пені у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України за кожен
день прострочення. У випадку несплати
Орендарем без поважних причин орендної
плати та пені до закінчення
розрахункового місяця, з 1 числа
наступного місяця, що слідує за
розрахунковим, Орендарю нараховується
штраф в розмірі 20% від суми боргу. З
першого числа другого місяця, який
слідує за розрахунковим місяцем, по
якому не проведена оплата, Орендарю
нараховується штраф у розмірі 50% від
суми боргу.

Судом встановлено, що таким чином
сторонами була визначена можливість
нарахування штрафних санкцій у вигляді
пені та штрафу за невиконання
Орендарем умов договору щодо строків
внесення орендних платежів. Договір
оренди від 20.12.2011р. недійсним чи
зміненим, зокрема, в частині пункту 5.3.
не визнавався. Відповідач зобов'язання
щодо сплати орендних платежів не
виконав, тому сплата пені та штрафу є
його договірним зобов'язанням.

Враховуючи викладені положення
договору та наявний факт прострочення
відповідачем сплати належних орендних
платежів, позивачем при зверненні до
суду з позовом про стягнення суми боргу
655,20 грн. було включено до ціни позову
вимоги щодо стягнення з підприємця
ОСОБА_1 сум пені та штрафу, нарахованих
з врахуванням умов п. 5.3 договору НОМЕР_3
від 20.12.2011р., в тому числі:

22,76 грн. загальної суми пені за період
прострочення платежів з 11.07.2013р. по
31.12.2013р; 404, 04 грн. загальної суми штрафу
за періоди:

- із боргових зобов'язань липня місяця
2013 року: 21,84 грн. штрафу в розмірі 20% від
суми боргу за період з 01.08.2013р., а також
54,60 грн. штрафу в розмірі 50 % від суми
боргу за період з 01.09.2013 р., всього 76,44
грн.;

- із боргових зобов'язань серпня місяця
2013 року: 21,84 грн. штрафу в розмірі 20% від
суми боргу за період з 01.09.2013р., а також
54,60 грн. штрафу в розмірі 50 % від суми
боргу за період з 01.10.2013 р., всього 76,44
грн.;

- із боргових зобов'язань вересня
місяця 2013 року: 21,84 грн. штрафу в розмірі
20% від суми боргу за період з 01.10.2013р., а
також 54,60 грн. штрафу в розмірі 50 % від
суми боргу за період з 01.11.2013 р., всього
76,44 грн.;

- із боргових зобов'язань жовтня місяця
2013 року: 21,84 грн. штрафу в розмірі 20% від
суми боргу за період з 01.11.2013р., а також
54,60 грн. штрафу в розмірі 50 % від суми
боргу за період з 01.12.2013 р., всього 76,44
грн.;

- із боргових зобов'язань листопада
місяця 2013 року: 21,84 грн. штрафу в розмірі
20% від суми боргу за період з 01.12.2013р., а
також 54,60 грн. штрафу в розмірі 50 % від
суми боргу за період з 01.01.2014 р., всього
76,44 грн.;

- із боргових зобов'язань грудня місяця
2013 року: 21,84 грн. штрафу в розмірі 20% від
суми боргу за період з 01.01.2014р.

Розглянувши позовні вимоги
Ковельського госпрозрахункового ринку
стосовно стягнення на його користь 22,76
грн. пені, перевіривши методику
нарахування суми пені, суд встановив,
що вказану санкцію позивачем
нараховано відповідачу з врахуванням
умов укладеного між сторонами договору
в частині порядку та строків
проведення орендних платежів, моменту
виникнення тієї чи іншої
заборгованості, а також положень
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" та ст. 232 Господарського
кодексу України.

Розглянувши позовні вимоги в частині
стягнення штрафу в розмірі 404,04 грн.,
перевіривши методику та періоди
нарахування цієї санкції, судом була
встановлена підставність таких вимог
та їх відповідність як умовам
укладеного між сторонами договору
оренди, так і положенням чинного
законодавства України.

Одночасно з цим суд засвідчує на тому,
що у відповідності до положень п. 3 ч. 1
ст. 83 ГПК України господарський суд,
приймаючи рішення, має право
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

Статтею 233 Господарського кодексу
України передбачено, що у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення не завдало
збитків іншим учасникам господарських
відносин, суд може з урахуванням
інтересів боржника зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені та
штрафу, які підлягають стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання, суд
повинен з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром збитків, а також об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язання, незначності
прострочення у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що
при вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема, із розміром
збитків кредитора, враховує інтереси
обох сторін. Майновий стан сторін та
соціальна значущість підприємства
мають значення для вирішення питання
про зменшення розміру санкцій. При
цьому, розмір, до якого підлягають
зменшенню санкції, закон відносить на
розсуд суду.

Положеннями п. 2.4. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність про порушення
грошових зобов'язань" визначено, що
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням господарського суду (ч. 3 ст.
551 ЦК України, ст. 233 ГК України, п. 3 ст. 83
ГПК). Судовий збір в разі зменшення
судом розміру пені покладається на
відповідача повністю, без урахування
зменшення такого розміру.

При цьому в п.п.п. 3.17.4 п.п. 3.17 п. 3
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначено, що
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК)
господарський суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеню
виконання зобов'язання, причини
(причин) неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

З огляду на положення зазначених норм
законодавства, враховуючи, що
нараховані позивачем відповідачу
штрафні санкції - штраф на суму 404,04 грн.
є надмірно великими порівняно із
збитками кредитора, невиконання
відповідачем договірних зобов'язань на
загальну суму 655,20 грн. не завдало
істотних збитків Ковельському
госпрозрахунковому ринку, а також не
завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, господарський
суд вважає за можливе зменшити
нараховану підприємцю ОСОБА_1 суму
штрафу 404,04 грн. та стягнути з
відповідача на користь позивача штраф
у розмірі двадцятип'яти відсотків від
нарахованої суми, а саме 101,01 грн.

У відповідності до ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з врахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення.

Суд відзначає, що передбачене законом
право кредитора вимагати сплати боргу
з урахуванням індексу інфляції є
способом захисту його майнового права
та інтересу, суть якого полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів.

Згідно з наданими суду розрахунками
позивачем відповідно до ст. 625 ЦК
України було нараховано відповідачу 0,32
грн. суми інфляційних із сум
заборгованостей в період з липня по
грудень 2013 року.

Розглянувши позовні вимоги щодо
стягнення сум інфляційних нарахувань,
перевіривши методику їх нарахування,
суд прийшов до висновку, що останні
підставні, нараховані у відповідності
та з дотриманням вимог чинного
законодавства України, відповідають
фактичним обставинам справи та
підлягають до повного задоволення.

Беручи до уваги, що спір до суду було
доведено з вини відповідача, витрати,
пов'язані з поданням позовної заяви до
суду та розглядом справи в суді (сплата
судового збору), що поніс позивач, слід
відшкодувати останньому у
відповідності до ст. 49 ГПК України в
повному об'ємі за рахунок підприємця
ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 144, 173, 181, 193, 230-233, 283, 286
Господарського кодексу України, ст.ст.
509, 525, 526, 527, 530, 546-551, 599, 625, 629, 759, 762
Цивільного кодексу України, ст.ст. 44, 49,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) на користь Ковельського
госпрозрахункового ринку (м. Ковель,
вул. Брестська, 2, ) 655,20
грн. заборгованості, 22,76 грн. пені, 101,01
грн. штрафу та 0,32 грн. збитків від
інфляції, а всього 779,29 грн., 1 827 грн. в
повернення витрат по сплаті судового
збору.

3. В частині стягнення 303,03 грн. штрафу в
позові відмовити.

Суддя
В. А.
Войціховський

Повне рішення

складено

06.03.2014р.