ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.03.2014
Справа № 905/695/14

Господарський суд Донецької області у
складі судді Зекунова Е.В., при
секретарі Павленко М.С., розглянув
справу Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «Альфа
гарант» до відповідача Приватного
акціонерного товариства «Швея» за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача ОСОБА_2 про
стягнення суми страхового
відшкодування в порядку регресу 2497,33
грн.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився за
довіреністю;

від третьої особи - не з'явились.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія «Альфа
гарант» звернувся до господарського
суду з позовом до Приватного
акціонерного товариства «Швея» (далі -
ПАТ «Швея») про стягнення суми
страхового відшкодування в порядку
регресу 2497,33 грн.

В правове обґрунтування позовних вимог
позивач посилається на статтю статті
16, 979, 985, 989, 993, 1188, 1191 Цивільного кодексу
України, положень статті 33, 38 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, надав клопотання про
розгляд справи без участі представника
позивача, на підставі наявних у справі
документів.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином. Про причини неявки суд
не повідомив.

Третя особа або її представник у судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином. Про причини неявки суд
не повідомив.

Згідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

З огляду на зазначене справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами згідно статті 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про наступне.

Судом встановлено, що 05.01.2012 року між
Прат «СК «Альфа гарант» та ПАТ «Швея»
було укладено поліс обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № ВС/5620399 (а.с.8), за
яким було застраховано
відповідальність АТЗТ «Швея», як
власника автомобіля марки «Volkswagen Passat»,
державний номер НОМЕР_1. Строк дії
полісу з 13.02.2010 по 13.02.2011р.

22.12.2010 року в м.Києві відбулась
дорожньо-транспортна пригода.
Учасниками даної пригоди були:
автомобіль «Volkswagen Passat», державний
номер НОМЕР_1, що належить відповідачу,
під керуванням водія ОСОБА_2 та
автомобіль марки «Toyota», державний
номер НОМЕР_2, що належить ДП
«Нафтогазобслуговування» під
керуванням ОСОБА_3

Відповідно до постанови
Голосіївського районного суду м.Києва
від 25.12.2010 року дорожньо-транспортна
пригода сталася в результаті порушення
п.10.1, 10.9 Правил дорожнього руху ОСОБА_2
(11.01.1977р.н., уродженець м.Луцька,
працюючий на АТЗТ «Швея»), який
притягнутий до адміністративної
відповідальності за статтею 124 КУпАП у
вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с.13).

Як вбачається із матеріалів справи, та
не спростовано відповідачем, ані водій
ОСОБА_2, ані ПАТ «Швея» у триденний
строк не повідомили письмово
страховика, з яким було укладено
договір обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
про настання ДТП в порядку визначеному
п.33.1.2 ст.33 статтею 33 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції чинній на час
вчинення ДТП).

22.02.2011 року ДП
«Нафтогазобслуговування» було подано
до Прат «СК «Альфа гарант» заяву про
виплату страхового відшкодування.

Для оцінки вартості матеріального
збитку завданого власнику автомобіля
«Toyota» було проведено автотоварознавче
дослідження. За результатами
дослідження зроблено звіт № 03.11.09 від
11.03.11. (а.с. 14-16), згідно якого вартість
матеріального збитку складає 3608,80 грн.
На підставі розрахунку суми страхового
відшкодування та страхового акту №
ЦВ/11/0093 від 02.06.2011. (а.с.24), Прат «СК «Альфа
гарант» виплатило ДП
«Нафтогазобслуговування» суму
страхового відшкодування у розмірі
2497,33 грн., що підтверджується платіжним
дорученням №4677 від 02.06.2011р. (а.с.25).

31 липня 2013р. Прат «СК «Альфа гарант»
звернулось з претензією до ПАТ «Швея»
щодо виплати страхового відшкодування
в порядку регресу у сумі 2497,33 грн.,
оскільки винний у вчиненні ДТП ОСОБА_2
перебував з ПАТ «Швея» у трудових
відносинах. Проте, ПАТ «Швея» відповіді
на претензію на надало, кошти не
перерахувало.

Звернувшись до суду з даним позовом,
позивач просив стягнути з відповідача
суму виплаченого страхового
відшкодування у вказаному розмірі,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
відповідно до приписів статті 38, пункту
38.1.1. Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" страховик після
виплати страхового відшкодування має
право подати регресний позов до
страхувальника, зокрема у разі, якщо
він не повідомив страховика у строки і
за умов, визначених у підпункті 33.1.2
пункту 33.1 статті 33 цього Закону, а
оскільки відповідач такого
повідомлення не здійснив, просив позов
задовольнити.

Частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу
України встановлено, що шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Статтею 38, пунктом 38.1.1. Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що страховик
після виплати страхового
відшкодування має право подати
регресний позов до страхувальника або
водія забезпеченого транспортного
засобу, який спричинив
дорожньо-транспортну пригоду, зокрема
у разі, якщо він не повідомив
страховика у строки і за умов,
визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1
статті 33 цього Закону.

Підпунктом 33.1.2 пункту 33.1 статті 33
вказаного Закону (в редакції, що діяла
на час вчинення ДТП) передбачено, що
учасники дорожньо-транспортної
пригоди зобов'язані вжити заходів для
невідкладного, але не пізніше трьох
робочих днів, повідомлення страховика,
з яким було укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
або, у випадках, передбачених цим
Законом, МТСБУ про настання
дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно статті 4 зазначеного Закону
Суб'єктами обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності є
страхувальники та інші особи,
відповідальність яких застрахована,
страховики, Моторне (транспортне)
страхове бюро України (далі - МТСБУ),
потерпілі.

З аналізу наведених норм права
вбачається, що приписи статті 33 цього
Закону щодо невідкладного, але не
пізніше трьох робочих днів,
повідомлення страховика, з яким було
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності, стосуються тих
учасників дорожньо-транспортної
пригоди, на яких такий обов'язок було
покладено.

Виходячи з викладеного, оскільки із
встановлених судом обставин справи не
вбачається, що такий обов'язок було
покладено тільки на учасника
дорожньо-транспортної пригоди,
регресний позов до страхувальника
відповідача у справі заявлений вірно
та обґрунтовано

Подібна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 07.09.2011р. зі справи №38/35
Господарського суду міста Києва.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін. За
змістом статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтвердженні певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивач надав суду докази, якими він
обґрунтовує свої позовні вимоги і вони
є належними. Усупереч вказаним нормам,
відповідач не надав господарському
суду доказів, які спростовують вимоги
позивача.

Згідно статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене господарський
суд вважає, що позовні вимоги ПрАТ
«Страхова компанія «Альфа гарант» до
Приватного акціонерного товариства
«Швея» підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Судові витрати відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України підлягають стягненню з
відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Альфа гарант» до відповідача
Приватного акціонерного товариства
«Швея» за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача ОСОБА_2
про стягнення суми страхового
відшкодування в порядку регресу 2497,33
грн. - задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Швея» (84301, м.Краматорськ,
вул.. 19 Парт зїзду, 43, ) на
користь Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «Альфа
гарант» (01133, м.Київ, б-р Лесі Українки,26,
) суму виплаченого
страхового відшкодування в розмірі 2497
(дві тисячі чотириста дев'яносто сім)
грн. 33 коп. та витрати по сплаті
судового збору у сумі 1827 грн.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті,
його вступну та резолютивну частини
проголошено у судовому засіданні 14
березня 2014 року.

Повний текст рішення складено та
підписано 19 березня 2014 року.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької
області набирає законної сили за
правилами, встановленими частиною 5
статті 85 Господарського
процесуального кодексу України та може
бути оскаржене до Донецького
апеляційного господарського суду в
порядку, передбаченому розділом ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України.

Суддя
Е.В. Зекунов