ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.03.14р. Справа № 904/652/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бізон-Імпорт", м.
Пологи, Запорізької області

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма "Весна", с.
Павлопілля, Нікопольського району,
Дніпропетровської області

про стягнення 316 072, 89 грн.

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: Грицаєнко М.О. -
представник (дов. від 01.10.2013 року)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Бізон-Імпорт"
звернулось до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма "Весна"
про стягнення заборгованості за
договором поставки насіння № ЕШ-025/2012
від 02.08.2012 року в розмірі 316 072, 89 грн., з
яких 294 197,58 грн. основний борг та 21 875,31
грн. пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані
порушенням відповідачем зобов'язань за
договором поставки насіння № ЕШ-025/2012
від 02.08.2012 року, в частині повного та
своєчасного розрахунку за поставлений
товар.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 05.02.2014
року порушено провадження у справі та
призначено до розгляду на 20.02.2014 р.

У межах строків передбачених статтею 69
Господарського процесуального кодексу
України розгляд справи відкладався з
20.02.2014 року на 11.03.2014 року.

Відповідач відзив на позов не надав, у
судові засідання, призначені для
розгляду справи, явку свого
повноважного представника не
забезпечив. Був належним чином
повідомлений про дату та місце
судового засідання. Надіслав до суду
факсом клопотання про відкладення
розгляду справи, у зв'язку із
зайнятістю в іншому судовому
засіданні.

Суд відхилив клопотання представника
відповідача, у зв'язку із не
обґрунтованістю та визнав таким, що не
підлягає задоволенню.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.2
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

Відповідно до статті 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Згідно зі статтею 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 11.03.2014 року було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представника
позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

02.08.2012 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Бізон-Імпорт"
(постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
"Весна" (покупець) було укладено
договір поставки насіння № ЕШ-025/2012
(а.с.11).

Відповідно до пункту 1.1 договору
постачальник зобов'язується передати у
власність покупия насіння, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
сплатити його вартість (ціну).
Найменування товару, його вартість
(ціна), строки та умови надавання у
власність визначаються цим договором
та специфікаціями, що є його
невід'ємними частинами

Пунктом 2.1 договору встановлено, що
сторони встановлюють ціну товару та
розміри платежів в гривнях та
визначають їх еквівалент в відповідній
іноземній валюті (долар США або Євро, що
вказуються в специфікації, надалі -
еквівалент).

Згідно з пунктом 2.2 договору кожна
наступна специфікація після першої
регулює окрему поставку товару в
рамках цього Договору, і не скасовує та
не змінює дію попередніх специфікацій
ні повністю, ні частково, якщо тільки
інше не вказано в ній.

Специфікаціями № 001 та №002 від 10.08.2012
року до договору поставки насіння №
ЕШ-025/2012 від 02.08.2012 року, сторони
узгодили конкретний асортимент,
кількість, ціну, строк поставки та
умови оплати товару, що має
передаватися постачальником (а.с.14-15).

На виконання умов договору, позивач
поставив товар відповідачу, що
підтверджується видатковою накладною
№ 1254 від 17.08.2012 року на суму 420 281,58 грн.
(а.с.16) та актом прийому передачі
насіння від 17.08.2012 року, підписаний
обома сторонами та скріплений
печатками підприємств (а.с.18).

Відповідач отримав товар на підставі
довіреності № 309 від 17.08.2012 року (а.с.17).

Відповідно до специфікацій № 001 та № 002
1-й платіж повинен складати 30 % вартості
товару (126 084,47 грн.) та сплачений до
21.08.2012 року; 2-й платіж повинен складати
30 % вартості товару (126 084,47 грн.) та
сплачений до 15.10.2012 року; 3-й платіж
повинен складати 40 % вартості товару (168
112,63 грн.) та сплачений до 25.11.2012 року.

Відповідач частково оплатив
поставлений товар на суму 126 084,00 грн.

Таким чином, заборгованість
відповідача перед позивачем за
поставлений товар становить 294 197,58
грн., що підтверджується актом звірки
взаєморозрахунків № 0000063 за період з
01.01.2012 року по 30.11.2012 року, який
підписаний обома сторонами та
скріплений печатками підприємств
(а.с.19).

Відповідач свій обов'язок щодо оплати
товару у повному обсязі не виконав, що і
є причиною виникнення спору.

Приймаючи рішення господарський суд
виходив з наступного.

Частиною 1 статті 193 Господарського
кодексу України передбачено, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 265 Господарського
кодексу України передбачено, що за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу
України передбачено, що за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 692
Цивільного кодексу України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу
України зазначено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору
(стаття 174 Господарського кодексу
України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що одностороння
відмова вiд зобов'язання або
одностороння змiна його умов не
допускається, якщо iнше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином вiдповiдно
до умов договору та вимог цього
Кодексу, iнших актiв цивiльного
законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк (стаття 530
Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту специфікацій,
строк оплати поставленого товару є
таким, що настав.

Станом на час розгляду справи доказів
сплати заборгованості від
представників сторін не надійшло.

З урахуванням викладеного,
господарський суд дійшов висновку, що
позовні вимоги позивача щодо стягнення
з відповідача основного боргу у
розмірі 294 197,58 грн. підлягають
задоволенню.

У зв'язку з тим, що відповідач
прострочив виконання грошового
зобов'язання, позивачем нараховано
пеню за період з 16.10.2012 року по 25.05.2013
року у сумі 21 875,31 грн.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 Цивільного кодексу України
зазначає, що неустойкою (штрафом, пенею)
є грошова сума або інше майно, яке
боржник має передати кредиторові у
випадку порушення боржником
зобов'язання.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштiв сплачують на
користь одержувачiв цих коштiв за
прострочку платежу пеню в розмiрi, що
встановлюється за згодою сторiн.

Частиною 6 статті 232 Господарського
кодексу України передбачено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Пунктом 5.2 договору встановлено, що при
невиконанні (неналежному виконанні)
платежів згідно із строками, що
погоджені в цьому договорі покупець
виплачує постачальнику пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період її нарахування.

Перевіривши розрахунок пені (а.с.4),
судом встановлено, що вимоги позивача
щодо стягнення з відповідача пені у
розмірі 21 875,31 грн. є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, при задоволені позову судові
витрати у справі покладаються на
відповідача.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 75, 82 - 85,
115 - 117 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма "Весна"
(53250, Дніпропетровська область,
Нікопольський район, с. Павлопілля, вул.
Комсомольська, 46; ідентифікаційний код
30791530) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бізон-Імпорт" (70600,
Запорізька область, м. Пологи, вул.
Зарічна, 55А; ідентифікаційний код 34217047)
- основний борг у розмірі 294 197,58 грн.,
пеню у розмірі 21 875,31 грн. та судовий
збір у розмірі 6 321,46 грн., про що видати
наказ.

Наказ та ухвалу видати після набрання
рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня підписання
рішення шляхом подання апеляційної
скарги до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
через господарський суд
Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги,
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено 11.03.2014р.

Суддя Я.С. Золотарьова