ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
УХВАЛА

11 березня 2014 року
Справа № 11/69

Господарський суд Кіровоградської
області в складі судді Деревінської
Л.В., розглянувши матеріали справи № 11/69
від 22.10.2010 року

за заявою кредитора - гр. ОСОБА_1,
Кіровоградська область, Знам'янський
район, с. Диківка,

до боржника - фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, Кіровоградська область, м.
Олександрія,

про банкрутство,

за участю ліквідатора, арбітражного
керуючого Пашковського А.А.,

ВСТАНОВИВ наступне.

Постановою від 16.03.2011 року
господарський суд визнав фізичну
особу-підприємця ОСОБА_2 банкрутом та
відкрив ліквідаційну процедуру,
ліквідатором банкрута призначив
арбітражного керуючого Пашковського
А.А.

Ухвалою від 24.01.14 р. господарський суд
продовжив строк ліквідаційної
процедури банкрута на шість місяців,
зобов'язав ліквідатора не пізніше 12.08.14
р. подати суду звіт та ліквідаційний
баланс банкрута, що відповідають
вимогам статті 32 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Банкрут подав суду клопотання від
09.01.2014 року в якому просить суд
припинити звернення стягнення у
ліквідаційній процедурі на належну
йому на праві власності 1/4
частку у квартирі АДРЕСА_1 загальною
площею 65,1 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м.
та виключити дану частку квартири із
складу ліквідаційної маси у справі №
11/69, на підставі ст.ст. 47-49 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" в редакції до
набрання чинності Законом України від
22.12.2011 року № 4212-VI, та ст.ст. 90-92 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" в редакції
після набрання чинності Законом
України від 22.12.2011 року № 4212-VI.

Ухвалою від 14.01.2014 року господарський
суд призначив вказане клопотання до
розгляду в судовому засіданні з
повідомленням всіх учасників
провадження у справі про банкрутство
про дату, час та місце судового
засідання.

Ліквідатор банкрута зазначив про
вирішення клопотання від 09.01.14 р.
банкрута на розсуд суду.

До господарського суду 23.01.2014 року
надійшов лист від 21.01.2014 року №26-10/34
Черкаського обласного управління АТ
"Ощадбанк" про заперечення проти
задоволення клопотання банкрута від
09.01.2014 року.

Відповідно до п. 1-1 розділу Х
"Прикінцеві та перехідні положення"
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" в редакції
після набрання чинності Законом
України від 22.12.2011 року № 4212-VI,
положення цього Закону застосовуються
господарськими судами під час розгляду
справ про банкрутство, провадження в
яких порушено після набрання чинності
цим Законом.

Положення цього Закону, що регулюють
продаж майна в провадженні у справі про
банкрутство, застосовуються
господарськими судами під час розгляду
справ про банкрутство, провадження у
яких порушено до набрання чинності цим
Законом.

Положення цього Закону, що регулюють
ліквідаційну процедуру,
застосовуються господарськими судами
під час розгляду справ про банкрутство,
провадження у яких порушено до
набрання чинності цим Законом, якщо на
момент набрання ним чинності
господарським судом не було прийнято
постанову про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури.

Пунктом 40 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 28.03.2013
№ 01-06/606/2013 "Про Закон України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(у редакції Закону України від 22.12.2011 №
4212- VІ)" визначено, що якщо процедура
продажу майна боржника розпочата до
набрання чинності Законом, то вона
повинна бути завершена в порядку,
передбаченому у попередній редакції
Закону, в разі якщо станом на 19.01.2013
здійснено публікацію оголошення про
продаж майна або комітетом кредиторів
встановлено порядок реалізації майна
боржника.

За відсутності даних про публікацію
оголошення про продаж майна станом на
дату звернення банкрута з клопотанням
до суду, суд вважає за необхідне
розгляд клопотання від 09.01.14 р.
здійснювати за нормами Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" в
редакції до набрання чинності Законом
України від 22.12.2011 року № 4212-VI (далі -
Закон).

Банкрут в клопотанні від 09.01.14 р.
просить суд припинити звернення
стягнення на вказане майно та
виключити його зі складу ліквідаційної
маси, оскільки на квартиру (1/4 частку
квартири) як об'єкт житлового фонду, яка
не призначена для здійснення
господарської діяльності та не є
основними засобами боржника - суб'єкта
господарювання, не може бути допущено
звернення стягнення та продаж з метою
задоволення вимог кредиторів у
ліквідаційній процедурі банкрута
фізичної особи - підприємця.

У квартирі АДРЕСА_1 проживає малолітня
дитина ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто продаж
вказаного майна спричинить порушення
її прав та охоронюваних законом
інтересів. Служба у справах дітей
Олександрійської міської ради не
надала дозволу на звернення стягнення
на вказану квартиру.

Крім того, на думку банкрута, 1/4 частка
квартири є незначною і її виділення в
натурі технічно неможливе. Реалізація
вказаного майна в ліквідаційній
процедурі не буде мати інтерес
потенційних покупців та не забезпечить
отримання доходу, який би міг істотно
вплинути на задоволення вимог
кредиторів.

Згідно ч.ч. 7, 8 ст. 47 Закону у разі
визнання громадянина-підприємця
банкрутом до складу ліквідаційної маси
не включається майно
громадянина-підприємця, на яке згідно з
чинним законодавством України не може
бути звернено стягнення, та майно, яке
перебуває у заставі за підставами, не
пов'язаними із здійсненням такою
особою підприємницької діяльності.

Господарський суд має право, за
мотивованим клопотанням
громадянина-підприємця та інших
учасників провадження у справі про
банкрутство, виключити із складу
ліквідаційної маси майно
громадянина-підприємця, на яке згідно з
цивільним процесуальним
законодавством України може бути
звернено стягнення, якщо майно є
неліквідним чи доход від реалізації
якого істотно не вплине на задоволення
вимог кредиторів. Загальна вартість
майна громадянина-підприємця, яка
виключається із складу ліквідаційної
маси відповідно до положень цієї
частини, не може перевищувати дві
тисячі гривень.

Розглядаючи клопотання від 09.01.14 р.
банкрута, суд виходить з наступного.

За результатами проведеної
інвентаризації майна банкрута в
листопаді 2013 р., виявлено майно
банкрута (основні засоби), в т.ч., 1/4
частка 3-кімнатної квартири АДРЕСА_1
загальною площею 65,1 кв.м., житловою
площею 40,2 кв.м. (рішення
Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 15.04.13 р. у
справі № 1118/2774/12, витяг з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності від
14.11.2013 № 12827459 та від 15.11.2013 № 12895312), що
включено до ліквідаційної маси
банкрута.

За результатами проведеного
будівельно-технічного експертного
дослідження фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_4 складений висновок
№ 26 від 27.12.2013 р., згідно якого виділ
ОСОБА_2 із спільної часткової власності
1/4 частки трикімнатної квартири
АДРЕСА_1, у відповідності до вимог
нормативно-правових актів неможливий.

Матеріалами справи підтверджено факт
реєстрації в квартирі АДРЕСА_1,
малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1
- сина ОСОБА_2.

Статтями 3, 27 Конвенції про права дитини
від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях
щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці визнають право кожної
дитини на рівень життя, необхідний для
фізичного, розумового, духовного,
морального і соціального розвитку
дитини.

Батько(-ки) або інші особи, які
виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про
охорону дитинства" держава забезпечує
право дитини на проживання в таких
санітарно-гігієнічних та побутових
умовах, що не завдають шкоди її
фізичному та розумовому розвитку.

Діти - члени сім'ї наймача або власника
жилого приміщення мають право
користуватися займаним приміщенням
нарівні з власником або наймачем.

Органи опіки та піклування зобов'язані
здійснювати контроль за додержанням
батьками або особами, які їх замінюють,
майнових та житлових прав дітей при
відчуженні жилих приміщень та купівлі
нового житла.

Згідно ст. 12 Закону України "Про основи
соціального захисту бездомних осіб і
безпритульних дітей" держава охороняє
і захищає права та інтереси дітей під
час вчинення правочинів щодо
нерухомого майна.

Неприпустиме зменшення або обмеження
прав та інтересів дітей під час
вчинення будь-яких правочинів щодо
жилих приміщень.

Для вчинення будь-яких правочинів щодо
нерухомого майна, право власності на
яке або право користування яким мають
діти, необхідний попередній дозвіл
органів опіки та піклування, що
надається відповідно до закону.
Посадові особи органів опіки та
піклування несуть персональну
відповідальність за захист прав та
інтересів дітей при наданні дозволу на
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна, яке належить дітям.

Статтею 177 Сімейного кодексу України
встановлено, що батьки управляють
майном, належним малолітній дитині, без
спеціального на те повноваження.
Батьки зобов'язані дбати про
збереження та використання майна
дитини в її інтересах.

Якщо малолітня дитина може самостійно
визначити свої потреби та інтереси,
батьки здійснюють управління її
майном, враховуючи такі потреби та
інтереси.

Батьки малолітньої дитини не мають
права без дозволу органу опіки та
піклування вчиняти такі правочини щодо
її майнових прав: укладати договори,
які підлягають нотаріальному
посвідченню та (або) державній
реєстрації, в тому числі договори щодо
поділу або обміну житлового будинку,
квартири; видавати письмові
зобов'язання від імені дитини;
відмовлятися від майнових прав дитини.

Олександрійська міська рада
Кіровоградської області 25.02.14 р. у листі
№ 45/10/10/3, як орган опіки та піклування,
повідомила ліквідатору, що не може
надати погодження на реалізацію 1/4
частки житлової площі в квартирі
АДРЕСА_1, так як це призведе до
порушення прав дитини ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, на користування цією
житловою площею.

Крім того, квартира АДРЕСА_1 загальною
площею 65,1 кв.м, житловою площею 40,2 кв.м,
є предметом іпотеки згідно договору
іпотеки з застереженням про
задоволення вимог іпотекодержателя №
90/1 від 17.10.06 р. на забезпечення вимог, що
випливають з кредитного договору № 90/1
від 17.10.06 р. укладеного між Акціонерним
комерційним промислово-інвестиційним
банком (закрите акціонерне товариство)
та фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_6.

Вказаний договір іпотеки від 17.10.06 р.
підписаний гр. ОСОБА_2.

Отже, укладення договору іпотеки від
17.10.06 р. не пов'язане із здійсненням
банкрутом підприємницької діяльності.

Крім того, ухвалою від 14.07.10 р.
господарський суд затвердив звіт
ліквідатора арбітражного керуючого
Шепотинник В.М. та ліквідаційний баланс
фізичної особи - підприємця ОСОБА_6,
припинив підприємницьку діяльність
останнього та припинив провадження у
справі.

Згідно постанови від 15.01.10 р. про
визнання банкрутом фізичної особи -
підприємця ОСОБА_6 та відкриття
ліквідаційної процедури, вимоги
кредитора ПАТ "Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк" від
імені якого діє філія "Відділення ПАТ
Промінвестбанк в м. Кіровоград"
обґрунтовані в т.ч. кредитним договором
№ 90 від 17.10.06 р., договором іпотеки з
застереженням про задоволення вимог
іпотекодержателя № 90/1 від 17.10.06 р.

Законом України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
врегулювання відносин між кредиторами
та споживачами фінансових послуг" від 22
вересня 2011 року № 3795-VI внесено зміни до
ст.ст. 47-49 закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Зокрема частину 7 статті 47 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" викладено в
такій редакції "7. У разі визнання
громадянина-підприємця банкрутом до
складу ліквідаційної маси не
включається майно
громадянина-підприємця, на яке згідно з
чинним законодавством України не може
бути звернено стягнення, та майно, яке
перебуває у заставі за підставами, не
пов'язаними із здійсненням такою
особою підприємницької діяльності.".

Однак, названі зміни набрали чинності з
16 жовтня 2011 року.

Крім того, пунктом 2 Прикінцевих
положень Закону України "Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо врегулювання відносин між
кредиторами та споживачами фінансових
послуг" установлено, що дія цього
Закону не поширюється на кредитні
договори, укладені до набрання ним
чинності.

Отже, враховуючи дати укладення
кредитного договору та договору
іпотеки, суд при вирішенні клопотання
від 09.01.14 р., вважає за необхідне
застосувати приписи ч. 7 ст. 47 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" в редакції до
набрання чинності Законом України "Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо врегулювання
відносин між кредиторами та
споживачами фінансових послуг" від 22
вересня 2011 року № 3795-VI.

За викладених обставин, суд прийшов до
висновку про те, що майно банкрута, а
саме 1/4 частки житлової площі в
квартирі АДРЕСА_1, не підлягає
включенню до складу ліквідаційної
маси, як майно на яке згідно з чинним
законодавством України не може бути
звернено стягнення.

В зв'язку з цим клопотання від 09.01.2014 р.
банкрута задоволенню не підлягає,
оскільки Законом не передбачено
припинення звернення стягнення на
майно банкрута у ліквідаційній
процедурі, а виключення із складу
ліквідаційної маси майна
громадянина-підприємця, можливе за
умови його правомірного включення до
неї.

Заперечення Черкаського обласного
управління АТ "Ощадбанк" проти
задоволення клопотання банкрута, з
огляду на те, що згідно ст. 26 Закону всі
види майнових активів банкрута
включаються до складу ліквідаційної
маси, спростовуються наведеним вище
системним аналізом правових норм та
дослідженими матеріалами справи.

Керуючись п. 1-1 розділу Х "Прикінцеві та
перехідні положення" Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" в
редакції після набрання чинності
Законом України від 22.12.2011 року № 4212-VI,
ст. ст. 5, 22-24, 47 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" в
редакції до набрання чинності Законом
України від 22.12.2011 року № 4212-VI, ст. ст. 4-1,
86 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд, -

У Х В А Л И
В:

1. Відмовити в задоволенні клопотання
від 09.01.2014 р. банкрута.

2. Ухвалу суду може бути оскаржено до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду в установленому
законом порядку.

3. Примірники ухвали направити гр.
ОСОБА_1 (АДРЕСА_3), ПАТ "Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк" в особі філії "Відділення ПАТ
Промінвестбанк в м. Кіровоград" (25006, м.
Кіровоград, вул. Тимірязєва, 76), ПАТ
"Державний ощадний банк України" в
особі філії Черкаське обласне
управління АТ "Ощадбанк" (18005, м. Черкаси,
бульв. Шевченка, 320), Олександрійській
ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській
області (вул. Пролетарська, 17, м.
Олександрія, Кіровоградська область,
28000), банкруту (АДРЕСА_1), ліквідатору
арбітражному керуючому Пашковському
А.А. (АДРЕСА_2).

Суддя
Л. В. Деревінська