ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

03 лютого 2014 року Справа № 910/4910/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого:Козир
Т.П.,суддів:Владимиренко С.В., Кота О.В.,
Малетича М.М., Шевчук С.Р.розглянувши
заяву товариства з обмеженою
відповідальністю "АВС Логістік
Групп"про перегляд Верховним Судом
УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 30.10.2013у
справі№ 910/4910/13за позовомприватного
підприємства "ОККО - Бізнес"
дотовариства з обмеженою
відповідальністю "АВС Логістиік Парк";
товариства з обмеженою
відповідальністю "АВС Логістік
Групп"простягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "ОККО - Бізнес"
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовною заявою до
товариства з обмеженою
відповідальністю "АВС Логістік Парк" та
товариства з обмеженою
відповідальністю "АВС Логістік Групп"
про стягнення 105 813,16 грн.
заборгованості, 8 022,72 грн. пені за
договором купівлі - продажу товарів по
смарт - картах від 04.05.2011 №00ОБСК-1308.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 29.05.2013, залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 21.08.2013 позов
задоволено повністю; стягнуто
солідарно з відповідачів на користь
позивача 105 813,16 грн. заборгованості, 8 022,
72 грн. пені.

Постановою Вищого господарського суду
України від 30.10.2013 у справі №910/4910/13
рішення господарського суду міста
Києва від 29.05.2013 та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 21.08.2013 залишено
без змін.

Товариством з обмеженою
відповідальністю "АВС Логістік Групп"
подано заяву про перегляд Верховним
Судом України постанови Вищого
господарського суду України від 30.10.2013
у справі №910/4910/13, в якій заявник
просить скасувати зазначену постанову,
а також рішення та постанову судів
попередніх інстанцій та прийняти нове
рішення, яким у позові відмовити.

Заяву, з посиланням на постанову Вищого
господарського суду України від 18.03.2013
у справі №5011-4/10176-2012, мотивовано
неоднаковим застосуванням Вищим
господарським судом України одних і
тих самих норм матеріального права, а
саме частини четвертої статті 559
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України) внаслідок чого, на думку
заявника, ухвалено різні за змістом
судові рішення у подібних
правовідносинах.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, колегія суддів
не вбачає підстав для допуску справи до
провадження Верховного Суду України з
огляду на наступне.

Відповідно до статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана виключно на
таких підставах: 1) неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах; 2)
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень (пункт 1 цієї статті) матиме
місце в разі, коли суд (суди) касаційної
інстанції у розгляді двох чи більше
справ за подібних предмета та підстав
позову, змісту позовних вимог та
встановлених судом фактичних обставин
і однакового матеріально-правового
регулювання спірних правовідносин
дійшов (дійшли) неоднакових правових
висновків, покладених в основу цих
судових рішень.

При вирішенні питання допуску справи
до провадження Верховного Суду України
враховується сукупність всіх наявних
складових ознак неоднакового
застосування одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах.

У постанові Вищого господарського суду
України від 30.10.2013 у справі №910/4910/13, про
перегляд якої подано заяву, суд
касаційної інстанції погодився з
висновками судів попередніх інстанцій
про наявність підстав для задоволення
позову щодо солідарного стягнення
заборгованості та пені за договором
купівлі-продажу, укладеного позивачем
та відповідачем-1, виходячи з того, що в
забезпечення виконання зобов'язання за
договором купівлі-продажу був
укладений договір поруки між позивачем
(кредитор), відповідачем-1 (боржник) та
відповідачем-2 (поручитель), згідно умов
якого відповідач-2 поручився перед
позивачем за належне виконання
відповідачем-1 своїх зобов'язань;
відповідач-1 не виконав своїх
зобов'язань з оплати отриманого товару
за договором купівлі-продажу. При цьому
суд касаційної інстанції, виходив з
встановлених судами попередніх
інстанцій обставин справи стосовно
того, що договір поруки на час
звернення позивача з позовом не був
припиненим, оскільки позивачем
направлено відповідачу-2 вимогу про
виконання останнім грошового
зобов'язання відповідача-1 за договором
купівлі-продажу в межах шестимісячного
строку, встановленого у частині
четвертій статті 559 ЦК України.

Водночас, у постанові від 18.03.2013 у
справі №5011-4/10176-2012, на яку посилається
заявник, суд касаційної інстанції
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення позову щодо
стягнення простроченої заборгованості
за кредитом, прострочених процентів за
користування кредитом, простроченої
плати за управління кредитом та пені за
прострочення терміну сплати процентів
за користування кредитом відповідно до
кредитного договору, виконання якого
забезпечено договором поруки. При
цьому суд касаційної інстанції виходив
з встановлених попередніми судовими
інстанціями обставин справи про те, що
позивач не звертався до відповідача
(поручителя) з вимогою про примусове
виконання взятого ним зобов'язання за
договором поруки в межах
шестимісячного строку, зазначеного у
частині четвертій статті 559 ЦК України,
відтак, позивач втратив право вимоги до
поручителя.

Таким чином, зазначені судові рішення
не підтверджують доводів заявника щодо
неоднакового застосування норм
матеріального права в подібних
правовідносинах, а свідчать лише про
наявність у згаданих справах різних
фактичних обставин справи, залежно від
яких суд касаційної інстанції дійшов
відповідних правових висновків та
застосував відповідні норми
матеріального права.

З огляду на викладене, Вищий
господарський суд України дійшов
висновку про відсутність підстав для
допуску даної справи до провадження
Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11116, 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

УХВАЛИВ:

Відмовити товариству з обмеженою
відповідальністю "АВС Логістік Групп" у
допуску справи №910/4910/13 до провадження
Верховного Суду України.

Головуючий суддяТ. КозирСудді:С.
Владимиренко О. Кот М. Малетич С.
Шевчук