ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2014 р.
Справа № 918/180/14

Господарський суд Рівненської області
у складі судді Бережнюк В.В.
розглянувши справу За позовом
Заступника прокурора м. Рівне в
інтересах держави в особі Рівненської
міської ради Рівненської області в
особі Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівнетеплоенерго"

до відповідача Приватне мале
підприємство ВСФ "ГЕЯ"

про стягнення заборгованості в сумі 4 899
грн. 62 коп.

За участю представників сторін:

від позивача : Денисюк І.В.

від відповідача : Гломб В.О.

від органу прокуратури : Герасимчук Ю.М.

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора м.Рівне в
інтересах держави в особі Рівненської
міської ради Рівненської області в
особі Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівнетеплоенерго"
звернувся до господарського суду
Рівненської області з позовом до
Приватного малого підприємства ВСФ
"ГЕЯ" про стягнення заборгованості в
сумі 4 899 грн. 62 коп. , з яких 4812 грн. 32 коп.
- основний борг, 70 грн. 93 коп. - пеня, 16
грн. 37 коп. - 3% річних. Свої вимоги
обґрунтовує невиконанням відповідачем
умов Договору №338 на відпуск теплової
енергії від 11.11.2009 р. в частині оплати
вартості спожитої теплової енергії.

18 березня 2014 року відповідач через
канцелярію суду подав докази погашення
суми основного боргу.

Представники органу прокуратури та
позивача у судовому засіданні 18.03.2014 р.
надали пояснення, згідно яких
підтвердили факт погашення
відповідачем суми основного боргу.
Тому просять припинити провадження у
справі в частині стягнення з
Приватного малого підприємства ВСФ
"ГЕЯ" 4812 грн. 32 коп. , та стягнути з
останнього 70 грн. 93 коп. - пені, 16 грн. 37
коп. - 3% річних. Про що надали суду
письмову заяву №03-05/838/268 від 18.03.2014 р.

Представник відповідача в засіданні
пояснив, що визнає вимоги позивача щодо
стягнення 70 грн. 93 коп. - пені та 16 грн. 37
коп. - 3% річних, оскільки вказані
штрафні санкції передбачені Договором
та чинним законодавством України, та
нараховані позивачем у зв'язку з
несвоєчасним погашенням боргу за
отриману відповідачем теплову енергію.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників органу
прокуратури, позивача та відповідача,
повно та об'єктивно оцінивши всі
обставини справи в їх сукупності,
господарський суд прийшов до висновку,
що позов підлягає задоволенню
частково. При цьому суд виходив з
такого.

За змістом ст. 121 Конституції України
на прокуратуру України покладається,
зокрема, представництво інтересів
громадян або держави в суді у випадках,
встановлених законом.

Статтею 36-1 Закону України "Про
прокуратуру" визначено, що підставою
представництва в суді інтересів
держави є наявність порушень або
загрози порушень інтересів держави.

За змістом ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд порушує справи за
заявами прокурорів, які звертаються до
господарського суду в інтересах
держави.

Прокурор, який звертається до
господарського суду в інтересах
держави, в позовній заяві самостійно
визначає, в чому полягає порушення
інтересів держави, та обґрунтовує
необхідність їх захисту, а також вказує
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах.

Рішенням Конституційного суду України
у справі № №3-рн/99 за конституційним
поданням Вищого арбітражного суду
України та Генеральної прокуратури
України щодо офіційного тлумачення
положень ст. 2 Арбітражного
процесуального кодексу України
(далі - Рішення Конституційного Суду
України) від 08.04.99 р., інтереси держави
можуть збігатися повністю, частково
або не збігатися зовсім з інтересами
державних органів, державних
підприємств та організацій чи з
інтересами господарюючих товариств з
частиною державної власності у
статутному фонді. Разом з тим, держава
може вбачати свої інтереси не тільки в
їх діяльності, але й у діяльності
приватних підприємств, товариств. В
кожному конкретному випадку прокурор
чи його заступник самостійно визначає,
з посиланням на законодавство,
підстави подання позову, вказує в чому
саме відбулося чи може відбутися
порушення матеріальних інтересів
держави, обґрунтовує необхідність їх
захисту та зазначає орган
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах.

Відповідно п. 2 резолютивної частини
рішення під поняттям "орган,
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах", зазначеним у ч. 2 ст. 2
Арбітражного процесуального кодексу
України, потрібно розуміти орган
державної влади чи орган місцевого
самоврядування, якому законом надано
повноваження органу виконавчої влади.

Як вбачається з матеріалів справи,
прокурором було визначено орган
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах - Рівненську міську раду.

В позовній заяві прокурор визначив
підстави позову, зазначив в чому
полягає порушення інтересів держави та
обґрунтував необхідність їх захисту.

Прокурором зазначено, що ТОВ
"Рівнетеплоенерго" та Управління
житлово-комунального господарства
Рівненської міської ради уклали
договір оренди будівель котелень та
теплопунктів від 29.10.2009 р. з метою
надання послуг теплопостачання
споживачам м. Рівне, на підставі якого
та згідно ліцензії на постачання
теплової енергії від 10.11.2009 р., серія АВ
№ 500681, яка видана Міністерством з
питань житлово-комунального
господарства України з 11.11.2009 р. ТзОВ
"Рівнетеплоенерго" надає послуги
теплопостачання споживачам м. Рівне
(юридичним особам та населенню).
Котельні, індивідуальні теплові
пункти, тепломережі, які є власністю
територіальної громади м. Рівне,
передані на баланс та обслуговування
ТзОВ "Рівнетеплоенерго".

Позивач, надаючи послуги
теплопостачання, виконує фактично
функції держави по забезпеченню
життєво-необхідних прав і свобод
людини, які гарантовані ст. 48
Конституції України, ст. 293 Цивільного
кодексу України, згідно яких кожен має
право на достатній життєвий рівень для
себе і своєї сім'ї, належні, безпечні і
здорові умови праці, проживання,
навчання.

Судом встановлено, що 11 листопада 2009
року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Рівнетеплоенерго"
(Підприємство) та Приватного малого
підприємства ВСФ "ГЕЯ" (Споживач) було
укладено Договір на відпуск теплової
енергії №338 (далі - Договір) (арк.с. 8-9).

За змістом п. 1.1. Договору позивач
зобов'язався надавати відповідачу
теплову енергію, а відповідач, в свою
чергу, зобов'язався приймати та
оплачувати теплову енергію за
встановленими тарифами в терміни,
передбачені Договором.

Відповідно до п. 1.2. Договору постачання
теплової енергії здійснюється після
під'єднання і заключення Договору між
позивачем та відповідачем на підставі
проектної, інвентарної та технічної
документації.

Відповідно до пункту 1.4 цього договору
теплова енергія подається споживачу за
адресою: місто Рівне, вул. Д.Галицького,
1.

За змістом п. 3.2.1 Договору відповідач
зобов'язався виконувати умови та
порядок оплати спожитої теплової
енергії в обсягах і в терміни, які
передбачені Договором.

Згідно п. 4.4. договору Споживач, що має
прилади обліку, щомісячно подає
Підприємству звіт про фактичне
споживання теплової енергії до 25 числа
поточного місяця. В разі неподання
звіту в обумовлений термін,
нарахування проводиться розрахунковим
методом: по опаленню та вентиляції -
згідно із навантаженням зазначеним в
Договорі; по гарячому водопостачанню -
по пропускній здатності вузла вводу
швидкості 2 м/с.

Пунктом 5.1. Договору визначено, що
розрахунки за теплову енергію, що
споживається, проводяться в грошовій
формі, відповідно до встановлених
тарифів.

10 квітня 2012 року виконавчим комітетом
Рівненської міської ради було прийнято
рішення №80 "Про тарифи на послуги
теплопостачання ТзОВ
"Рівнетеплоенерго" на підставі
постанови Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
комунальних послуг від 16 березня 2012
року. Вказаними тарифами для інших
споживачів, до яких відноситься і
відповідач по справі з 01.04.2012 р.
встановлено тариф з розрахунку за 1
Гкал - 1056, 96 грн. з ПДВ, вартість місячної
норми споживання за 1 кв. м. встановлена
в сумі 28, 54 грн. (арк.с. 13-14).

Відповідно до п. п. 5.3 та 5.4. Договору
відповідач проводить оплату за
отриману теплову енергію шляхом
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок позивача, при цьому Споживач
самостійно отримує рахунок.
Розрахунковим періодом є календарний
місяць. Термін внесення платежів - не
пізніше 10 числа місяця наступного за
розрахунковим.

Пунктом 8.1. Договору визначено, що
Договір укладається терміном на 1 рік і
набуває чинності з дня його підписання.
Водночас, пунктом 8.4. визначено, що
договір вважається пролонгованим на
кожний наступний рік, якщо за місяць до
закінчення строку його дії про його
припинення не буде письмово заявлено
однією з сторін.

Вказаний договір підписаний
уповноваженими представниками сторін
та скріплений відтисками їх печаток.

Матеріалами справи підтверджується, що
на момент подання позову за
відповідачем обліковувалася
заборгованість за отриману теплову
енергію в сумі 4 812 грн. 32 коп.

Пунктом 6.3.3 Договору сторони погодили,
що відповідач несе відповідальність за
несвоєчасне проведення розрахунків за
теплову енергію у вигляді пені в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, а також 3%
річних від простроченої суми та сплати
основного боргу з урахуванням індексу
інфляції.

Покликаючись на пункт 6.3.3. Договору та
на ст. 625 ЦК України позивачем було
нараховано відповідачу 70 грн. 93 коп. -
пені та 16 грн. 37 коп. - 3% річних.

Надані суду розрахунки заборгованості
перевірено та визнано правильними
(арк.с. 15-17).

Під час розгляду даної справи
відповідачем погашено суму основного
боргу 4 812 грн. 32 коп. в повному обсязі, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи платіжними дорученнями №72 від
28.02.2014 р., №80 від 13.03.2014 р., №81 від 17.03.2014 р.
(арк.с. 32-34) та банківською випискою
(арк.с. 37-43).

Таким чином, несплаченими залишилися 70
грн. 93 коп. - пені та 16 грн. 37 коп. - 3%
річних.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є договори та
інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, -
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться (ст.526 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.193 Господарського
кодексу України, кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Статтею 610 ЦК України визначено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

За змістом ст. 714 ЦК України за
договором постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу одна сторона (постачальник)
зобов'язується надавати другій стороні
(споживачеві, абонентові) енергетичні
та інші ресурси, передбачені
договором, а споживач (абонент)
зобов'язується оплачувати вартість
прийнятих ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання. До договору
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, положення про договір
поставки, якщо інше не встановлено
законом або не випливає із суті
відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові в разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 625 ЦК України
визначено, що боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Згідно п. 4.4. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" від
26.12.2011 року № 18 господарський суд
припиняє провадження у справі у зв'язку
з відсутністю предмета спору (п. 1-1 ч. 1
ст. 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення
існування предмета спору (наприклад,
сплата суми боргу, знищення спірного
майна, скасування оспорюваного акта
державного чи іншого органу тощо), якщо
між сторонами у зв'язку з цим не
залишилося неврегульованих питань.

Проаналізувавши наведені вище правові
норми та матеріали справи, суд прийшов
до висновку, що оскільки основна сума
боргу у розмірі 4 812 грн. 32 коп.
відповідачем сплачена, провадження у
справі в цій частині підлягає
припиненню у зв'язку із відсутністю
предмету спору на підставі п.1-1 ч.1 ст.80
ГПК України. Позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача 70 грн. 93 коп. -
пені та 16 грн. 37 коп. - 3% річних
підтверджуються належними та
допустимими доказами, ґрунтуються на
законі та договорі, визнаються
відповідачем, тому підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 49 ГПК України
судові витрати в розмірі 1 827 грн. 00 коп.
покладаються на Відповідача.

Керуючись ст. 49, п.1-1 ч.1 ст.80, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного малого
підприємства ВСФ "ГЕЯ" (33000, м. Рівне,
вул.Д.Галицького, 1, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівнетеплоенерго"
(33027, м. Рівне, вул. Д. Галицького, буд. 27,
) - 70 грн. 93 коп. - пені та 16
грн. 37 коп. - 3% річних.

3. Стягнути з Приватного малого
підприємства ВСФ "ГЕЯ" (33000, м. Рівне,
вул.Д.Галицького, 1, ) в
доход Державного бюджету України - 1 827
грн. 00 коп. судового збору.

4. Накази видати після набрання
рішенням суду законної сили.

5. В частині стягнення з Приватного
малого підприємства ВСФ "ГЕЯ" на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівнетеплоенерго" - 4
812 грн. 32 коп. основної суми боргу
провадження у справі припинити.

Суддя
Бережнюк В.В.

Повне рішення складено "18" березня 2014
року