КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2014 р. Справа№ 910/10681/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання:
Петренку В.А.,

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю ,,Підрядне
спеціалізоване ремонтно - будівельне
управління № 3 Київзеленбуд"

на рішення господарського суду міста
Києва від 25.11.2013р.

у справі № 910/10681/13 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом Комунального підприємства
по утриманню зелених насаджень
Шевченківського району м. Києва

до Товариства з обмеженою
відповідальністю ,,Підрядне
спеціалізоване ремонтно - будівельне
управління № 3 Київзеленбуд"

про стягнення 273 301,25 грн.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство по утриманню
зелених насаджень Шевченківського
району м. Києва (далі - позивач)
звернулось до господарського суду м.
Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю ,,Підрядне
спеціалізоване ремонтно-будівельне
управління № 3 Київзеленбуд" (далі -
відповідач) про стягнення 273 301,25 грн. за
договором б/н від 01.11.2011р. (11 000,04 грн.
основного боргу, 829,84 грн. пені, 316,80 грн.
трьох процентів річних) та договором №
01-48/12/8 від 08.12.2011р. (236 500,87 грн. основного
боргу, 17 842,48 грн. пені та 6 811,22 грн.
трьох процентів річних).

Рішенням господарського суду міста
Києва від 25.11.2013р. у справі

№ 910/10681/13 позов задоволено частково.
Стягнуто з відповідача на користь
позивача 247 500,87 грн. основного боргу, 18
664,00 грн. пені, 7 119,89 грн. три проценти
річних та 5 465,70 грн. судового збору.

Мотивуючи зазначене рішення, суд
першої інстанції, пославшись на
встановлені ним обставини та умови
договору, положення ГК України і ЦК
України, дійшов висновку про
обгрунтованість позовних вимог у даній
справі та наявність правових підставі
для їх часткового задоволення.

Не погодившись із зазначеним рішенням
відповідач подав апеляційну скаргу, у
якій просить рішення господарського
суду міста Києва від 25.11.2013р. у справі №
910/10681/13 скасувати, прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити повністю. В обґрунтування
доводів апеляційної скарги скаржник
зазначає, що він не погоджується з
прийнятим рішенням, оскільки воно
прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, скаржник вказує, що висновок
суду першої інстанції щодо обов'язку
оплати за товар незалежно від
отримання рахунків на оплату
суперечить змісту договорів між
сторонами.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 27.01.2014р.
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено розгляд
скарги у справі на 04.03.2014р.

У відзиві на апеляційну скаргу, який
надійшов через відділ документального
забезпечення суду 03.03.2014р., позивач
зазначає про необґрунтованість
доводів апеляційної скарги, просить
рішення суду залишити без змін.

У судовому засіданні 04.03.2014р.
представник позивача заперечив проти
доводів апеляційної скарги з підстав,
викладених у відзиві, представник
відповідача доводи апеляційної скарги
підтримав.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Частиною 2 статті 101
ГПК України передбачено, що
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
та перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали апеляційної
скарги, дослідивши наявні докази у
справі, заслухавши пояснення
представників сторін, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з огляду на
таке.

Як вбачається з матеріалів справи,
01.11.2011р. між Комунальним підприємством
по утриманню зелених насаджень
Шевченківського району м. Києва (далі
- позивач, постачальник) та Товариством
з обмеженою відповідальністю
,,Підрядне спеціалізоване
ремонтно-будівельне управління № 3
Київзеленбуд" (далі - покупець,
відповідач) укладено договір б/н (далі -
договір-1, а.с 24 - 25).

Відповідно до п.1 договору - 1
постачальник зобов'язався передати у
власність покупця саджанці дерев липи
з грудкою землі (далі - товар) згідно зі
специфікацією, що є невід'ємною
частиною цього договору, а покупець
прийняти цей товар та сплатити за нього
на умовах даного договору. Загальна
вартість товару складає 330 001,20 грн.

Згідно з п. 2.2 договору-1 товар
передається покупцю згідно з
накладними, які видає постачальник.

Відповідно до п. 3.1 договору-1 покупець
зобов'язується своєчасно сплачувати за
товар у відповідності з рахунком на
сплату, який є невід'ємною частиною
договору-1.

Розрахунки проводяться у
безготівковому вигляді за формою
платіжного доручення (п. 3.2 договору-1).

Дія договору встановлена п. 7.1 - до
31.12.2011р.

За твердженням позивача, на виконання
умов договору-1 постачальник поставив,
а покупець прийняв саджанці дерев липи
з грудкою землі на загальну суму 264 000,96
грн., що підтверджується такими
видатковими накладними:

- № РН-0000057 від 03.11.2011р. на суму 110
000,40 грн.;

- № РН-0000058 від 08.11.2011р. на суму 25
300,09 грн.;

- № РН-0000063 від 28.11.2011р. на суму 73
700,27 грн.;

- № РН-0000072 від 28.12.2011р. на суму 55
000,20 грн.

Дані видаткові накладні підписані
сторонами та скріплені їх печатками.

Відповідач оплатив придбаний товар
28.12.2011р. і 04.01.2012р. на загальну суму 253 000,92
грн.

У зв'язку з неоплатою відповідачем
поставленого товару в повному обсязі,
27.04.2012р. позивач надіслав на його адресу
вимогу № 587 від 25.04.2012р. про сплату
заборгованості в розмірі 11 000,04 грн., яку
отримано відповідачем 08.05.2012р. Однак,
відповідач не сплатив вказану
заборгованість, внаслідок чого його
заборгованість за договором -1
становить 11 000,04 грн.

Крім того, 08.12.2011р. між Комунальним
підприємством по утриманню зелених
насаджень Шевченківського району м.
Києва (далі - позивач, постачальник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю ,,Підрядне
спеціалізоване ремонтно-будівельне
управління № 3 Київзеленбуд" (далі -
відповідач, покупець) укладено договір
№ 01-48/12/8 (далі - договір-2, а.с. 31 - 32),
згідно з п. 1 якого постачальник
зобов'язався передати у власність
покупця саджанці дерев липи з грудкою
землі згідно специфікації, що є
невід'ємною частиною цього договору, а
покупець прийняти цей товар та
сплатити за нього на умовах даного
договору. Загальна вартість товару
складає 550 002,00 грн.

Пунктом 2.2 договору-2 визначено, що
товар передається покупцю згідно з
накладними, які видає постачальник.

Відповідно до п. 3.1 договору-2 покупець
зобов'язався своєчасно сплачувати за
товар відповідно до рахунку на сплату,
який є невід'ємною частиною договору-2.

Розрахунки проводяться у
безготівковому вигляді за формою
платіжного доручення (п. 3.2 договору-2).

Як зазначає позивач, на виконання умов
договору-2 постачальник поставив, а
покупець прийняв саджанці дерев липи з
грудкою землі на загальну суму 236 500,87
грн., що підтверджується підписаними
сторонами видатковими накладними:

- № РН-0000001 від 17.01.2012р. на суму 59
400,22 грн.;

- № РН-0000002 від 18.01.2012р. на суму 59
400,22 грн.;

- № РН-0000003 від 18.01.2012р. на суму 59
400,22 грн.;

- № РН-0000004 від 18.01.2012р. на суму 58
300,21 грн. (а.с. 34 - 37).

В порушення умов договору-2, відповідач
за поставлений товар не розрахувався,
внаслідок чого у нього утворилась
заборгованість в розмірі 236 500,87 грн.

Позивачем на адресу відповідача
направлено вимогу № 587 від 25.04.2012р. про
сплату заборгованості за договором б/н
від 01.11.2011 р. в розмірі 11 000,04 грн. та
заборгованості в розмірі 236 500,87 грн. за
договором № 01-48/12/8 від 08.12.2011 р., яку
відповідач отримав 08.05.2012 р.

За твердженням позивача на дану
претензію відповідач не відповів,
заборгованість не сплатив.

Крім того, сторони підписали акти
звірки взаємних розрахунків, які
скріпили своїми печатками, з яких
вбачається, що за відповідачем
рахується заборгованість за
поставлений товар: за договором б/н від
01.11.2011р. - 11 000,04 грн., за договором №
01-48/12/8 від 08.12.2011р. - 236 500,87 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань за договорами б/н від
01.11.2011р. та № 01-48/12/8 від 08.12.2011р. в частині
своєчасної та повної оплати за
поставлений товар, внаслідок чого, як
зазначає позивач, у відповідача
виникла заборгованість у сумі 273 301,25
грн. (за договором б/н від 01.11.2011р. - 11 000,04
грн. основного боргу, 829,84 грн. пені, 316,80
грн. трьох процентів річних, за
договором № 01-48/12/8 від 08.12.2011р. - 236 500,87
грн. основного боргу, 17 842,48 грн. пені та 6
811,22 грн. трьох процентів річних).

Суд першої інстанції частково
задовольнив позовні вимоги, зазначаючи
про їх обґрунтованість та доведеність.

Враховуючи встановлені у даній справі
обставини та наявні докази, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо наявності
підстав для часткового задоволення
позову, враховуючи таке.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, правовідносини між
сторонами виникли з договору поставки.

За приписами ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю -
продаж, якщо інше не встановлено
договором, законом або не випливає з
характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Факт поставки позивачем товару за
договорами підтверджений належним
чином, а саме, вище переліченими
видатковими накладними. Відповідач, в
порушення умов договору, не оплатив
коштів за поставлений товар у повному
обсязі, внаслідок чого в останнього
виникла заборгованість в розмірі 247 500,91
грн., докази сплати якої відсутні в
матеріалах справи.

Стосовно посилань відповідача на
підроблення видаткових накладних
колегія суддів зазначає, що судом
першої інстанції дані посилання
правомірно відхилені, оскільки
відповідачем не доведено належними і
допустимими доказами факт підроблення
видаткових накладних у розумінні ст. 34
ГПК України.

Як вбачається з матеріалів справи,
слідчим управлінням ГУ МВС України в м.
Києві здійснюється досудове
розслідування у кримінальному
провадженні № 0000150. В рамках
провадження № 0000150
у Комунального підприємства по
утриманню зелених насаджень
Шевченківського району м. Києва були
вилучені оригінали документів,
пов'язаних з господарськими
взаємовідносинами з Товариством з
обмеженою відповідальністю ,,Підрядне
спеціалізоване ремонтно-будівельне
управління № 3 Київзеленбуд".

На виконання судового запиту від
23.07.2013р. слідчим управлінням ГУ МВС
України в м. Києві надано завірені
належним чином копії оригіналів
документів, які були вилучені у
Комунального підприємства по
утриманню зелених насаджень
Шевченківського району м. Києва у
кримінальному провадженні №
0000150, а саме: договір б/н від
01.11.2011р., договір № 01-48/12/8 від 08.12.2011р.,
податкові накладні від 03.11.2011р., від
08.11.2011р., від 28.11.2011р., від 17.01.2012р., від
18.01.2012р. видаткові накладні № РН-0000057
від 03.11.2011р., № РН-0000058 від 08.11.2011р., №
РН-0000063 від 28.11.2011р., № РН-0000072 від
28.12.2011р., видаткові накладні № РН-0000001
від 17.01.2012р., № РН-0000002 від 18.01.2012р., №
РН-0000003 від 18.01.2012р., № РН-0000004 від
18.01.2012р., довіреності № 210 від 03.11.2011р., №
212 від 08.11.2011р., № 216 від 28.11.2011р., № 10
від 17.01.2012р., акту звірки до договору від
01.11.2011р. та акту звірки за договором №
01-48/12/8.

Щодо посилання відповідача на
ненадання позивачем рахунків-фактури
№ 794 від 28.12.2011р. на суму 55 000,20 грн. та №
669 від 03.11.2012р. на суму 110 000,40 грн., як на
підставу не настання строку оплати,
слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України ,,Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 9 вказаного закону
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88 первинні документи - це
документи, створені у письмовій або
електронній формі, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

У відповідності до п. 2.2 Положення
первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення.

Первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції (п. 2.4
Положення).

Виходячи з вказаних норм, саме
видаткова накладна є первинним
документом, оскільки фіксує здійснення
господарської діяльності

Додані до матеріалів справи видаткові
накладні відповідають вимогам,
передбаченим ч. 2 ст. 9 Закону України
,,Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні".

У той же час рахунок (рахунок-фактура)
за своїм призначенням не відповідає
ознакам первинного документа, оскільки
ним не фіксується будь-яка
господарська операція, розпорядження
або дозвіл на проведення господарської
операції, а має тільки інформаційний
характер. Форма рахунку
(рахунку-фактури) не відноситься до
типових форм, затверджених
Держкомстатом, застосування її
нормативно-правовими актами не
передбачено.

Фактично рахунок-фактура є документом,
який передбачає лише виставлення
визначених сум до оплати покупцем за
товари, які поставляються (фактично
поставлені) або послуги, що надаються
(фактично надані), а сам факт отримання
товарів (послуг) повинен
підтверджуватися видатковою накладною
постачальника або актом
приймання-передачі виконаних робіт
(послуг).

Отже, оскільки необхідні для
розрахунку реквізити містяться в
договорах та відповідних видаткових
накладних, відповідач не був
позбавлений можливості здійснити
розрахунок за товар.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Як вбачається зі змісту договорів б/н
від 01.11.2011р. та № 01-48/12/8 від 08.12.2011р. строк
виконання відповідачем зобов'язань
щодо сплати за поставлений товар не
встановлено.

Виходячи з наведеного, покупець
повинен був оплатити товар після його
прийняття згідно з видатковими
накладними. Крім того, продавцем було
пред'явлено вимоги про сплату
заборгованості, що також свідчить про
настання строку оплати товару.

Відповідно до статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено,
що суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Оскільки відповідач порушив договірні
зобов'язання в частині повної та
своєчасної сплати за поставлений
товар, позовні вимоги про сплату
основного боргу в розмірі 247 500,91 грн. є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню, про що вірно
вказав суд першої інстанції.

Крім того, позивачем заявлено до
стягнення з відповідача пені в розмірі
829,84 грн., 316,80 грн. - 3% річних за договором
б/н від 01.11.2011р., а також 18 672,32 грн. пені, 7
128,02 грн. - 3% річних за договором № 01-48/12/8
від 08.12.2011р.

Суд першої інстанції частково
задовольнив вказані позовні вимоги та
стягнув з відповідача на користь
позивача пеню загальною сумою 18 664,00
грн. за період з 16.05.2012р. по 15.11.2012р. та 3%
річних загальною сумою 7 119,89 грн. за
період з 16.05.2012р. по 30.04.2013р.

Колегія суддів зазначає, що у даній
справі судом встановлено, що
відповідач свій обов'язок по сплаті за
отриманий товар за договором не
виконав належним чином, своєчасну та
повну оплату не здійснив. У зв'язку з
цим нарахування позивачем пені та 3%
річних є правомірним.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

У відповідності до ст. 230 ГК України
порушення зобов'язання є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим кодексом (неустойка,
штраф, пеня), іншими законами або
договором.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України визначено, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіривши розрахунки суми пені та 3%
річних, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що дані вимоги підлягають частковому
задоволенню, та з відповідача підлягає
стягненню 18 664,00 грн. пені та 7 119,89 грн.
трьох процентів річних.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
При цьому, господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи, як встановлено статтею 34
ГПК України. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Стосовно посилань скаржника на те, що у
видаткових накладних не зазначено за
яким саме договором передавався товар,
суд звертає увагу на наявні у справі
акти звірки розрахунків, підписані
обома сторонами (а.с. 41 - 42), де чітко
зазначено перелік накладних та їх
реквізити, а також реквізити договорів
за якими здійснено поставку.

Самі акти звірки не підтверджують факт
поставки товару, проте, свідчать про
узгодження сторонами обліку операцій
кожної поставки стосовно конкретного
договору, чим спростовуються доводи
скаржника щодо недоведеності
договірної поставки.

Отже, доводи апеляційної скарги не є
обґрунтованими з підстав наведених
вище, а тому колегією суддів
відхиляються. У зв'язку з цим
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення
господарського суду м. Києва від
25.11.2013р. у справі № 910/10681/13 відповідає
обставинам справи, є законним та
обґрунтованим, а тому не підлягає зміні
або скасуванню з підстав, передбачених
ст. 104 ГПК України.

Судові витрати зі сплати судового
збору за подання апеляційної скарги
відповідно до ст. 49 ГПК України
покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю ,,Підрядне
спеціалізоване ремонтно - будівельне
управління № 3 Київзеленбуд" - залишити
без задоволення, а рішення
господарського суду м. Києва від
25.11.2013р. у справі № 910/10681/13 без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Головуючий суддя
В.Г. Суховий

Судді
О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз

Повний текст складено та підписано
06.03.2014р.