ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

11 березня 2014 р. Справа № 902/59/14

Господарський суд Вінницької області у
складі:

головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Німенко
О.І.

представників сторін:

позивача: Ляховича О.С.- довіреність
№05/02-3 від 05.02.2014р., паспорт серії АВ 202676
виданий Козятинським РВ УМВС України в
Вінницькій області 19.01.2001р.,

у відсутності представника
відповідача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "Кусто агро трейдинг"
(Військовий проїзд, б. 1, Печерський
район, м. Київ, 01103; вул. Театральна, 43, м.
Вінниця, 21050)

до: фермерського господарства "Дар-5"
(вул. Гагаріна, 30, с. Куманівці,
Хмільницький район, Вінницька область,
22053)

про стягнення 626468,88 грн,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Кусто агро трейдинг"
звернулось до господарського суду
Вінницької області з позовом про
стягнення з фермерського господарства
"Дар-5" 626468,88 грн.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач доводить, що на виконання
вимог п. 3.3. Договору поставки зерна
майбутнього врожаю №40ПМВ/К/Ж від
20.08.2013р. здійснив попередню оплату
товару в сумі 500000 грн згідно платіжного
доручення №1232 від 27.08.2013р., однак
відповідачем не виконано свого
обов'язку щодо поставки позивачу
товару обумовленого в договорі, в
зв'язку з чим останній вимагає
повернення попередньої оплати товару в
сумі 500000 грн, окрім того просить
стягнути штрафні санкції та 20% річних
за порушення виконання зобов"язання.

Ухвалою господарського суду
Вінницької області від 20.01.2014 р. за
вказаним позовом порушено провадження
у справі №902/59/14 з призначенням її до
розгляду.

Слухання справи двічі відкладалося з
об'єктивних причин, про що свідчать
ухвали суду від 06.02.2014р. та від 25.02.2014р.

В судовому засіданні (11.03.2014р.)
представник позивача позов підтримав в
повному обсязі, посилаючись на
обставини, викладені в ньому.

Натомість, відповідач повноважного
представника в судове засідання не
направив, хоча про дату, час та місце
судового засідання повідомлявся
належним чином, що стверджується
відповідною розпискою, наявною в
матеріалах справи (а.с. 78).

При цьому суд констатує, що ним не
подано жодного клопотання, заяви,
телеграми, в тому рахунку і щодо
перенесення розгляду справи, її
відкладення чи неможливості
забезпечити участь в судовому
засіданні свого представника.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов
висновку, про те, що відповідач є таким,
що повідомлений належним чином, відтак
суд ухвалив провести розгляд справи за
його відсутності.

У свою чергу відповідач під час
попередніх судових засідань позов не
визнав та категорично заперечував
проти його задоволення, посилаючись на
мотиви, наведені у своїх запереченнях
проти позовної заяви від 03.02.2014р. (вх.
№08-46/1061/14 від 04.02.2014р.) та інші подані до
суду документи, в яких в задоволенні
позову товариства з обмеженою
відповідальністю "Кусто агро трейдинг"
просив відмовити через
необґрунтованість, зазначивши, що
16.11.2013р. на виконання умов договору
поставки зерна майбутнього врожаю від
20.08.2013р. №40ПМВ/К/Ж постачальником
фермерським господарством «Дар 5»
поставлено на місце поставки
(Жмеринський елеватор ЄК Елеваторної
компанії ТОВ «Кусто Агро», за адресою:
м. Жмеринка, вул. Барляєва, 28-а) товар, а
саме «Кукурудза» за ТТН БЗС №518761 від
16.11.2013р., транспортним засобом КАМАЗ
НОМЕР_2 з причепом н/з НОМЕР_1,
автоперевізник ФОП ОСОБА_3

Однак, через відсутність підписаного
договору між ТОВ «Кусто агро трейдинг»
та Жмеринським елеватором ЄК
Елеваторної компанії ТОВ «Кусто агро»
представники останнього відмовилися
від прийняття кукурудзи, що
унеможливило виконання постачальником
(ФГ «Дар 5») договору поставки зерна
майбутнього врожаю від 20.08.2013р.
№40ПМВ/К/Ж, а саме п. 1.3 Договору умови
поставки: ЕХW-«Елеватор» не з вини
останнього.

Заслухавши пояснення представника
позивача, оцінивши наявні у справі
докази, на засадах всебічного, повного
і об'єктивного розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, судом
встановлено наступне.

20.08.2013р. між товариством з обмеженою
відповідальністю "Кусто агро трейдинг"
(покупець) та фермерським
господарством "Дар 5" (постачальник)
укладено договір поставки зерна
майбутнього врожаю №40ПМВ/К/Ж (а.с. 15-17).

Відповідно до п. 1.1 Договору в порядку
та на умовах договору постачальник у
визначений договором строк (термін)
поставляє/передає покупцю наступну
сільськогосподарську продукцію
(товар): найменування товару - кукурудза
3-го класу для кормових потреб
українського походження врожаю 2013
року; одиниця виміру товару - метрична
тонна; кількість товару - 1300 тонн,
покупець зобов'язується прийняти товар
в повному обсязі (в заліковій вазі з
якісними показниками вказаними в п.1.1.1)
та оплатити його.

Пунктом 1.1.1 Договору сторони
передбачили якісні показники товару:
смітна домішка -2,0% макс; вологість - 14,0%
макс.; зернова домішка - 10,0% макс., в т.ч.
битих - 5% макс; пошкоджених- 5% макс.

Згідно із п.п. 1.2, 1.2.1 Договору термін
поставки: з 01.10.2013 року по 30.11.2013 року
включно, авансована партія товару п.1.3.1
- постачальник поставляє/передає до
10.11.2013 року.

Відповідно до п. 1.2.2 Договору поставка
відповідної партії товару вважається
здійсненою з дотриманням умов Розділу 5
п.2.1 - п.2.6 "Порядок переоформлення зерна
від одного власника іншому" Інструкції
"Про ведення обліку й оформлення
операцій із зерном і продуктами його
переробки на хлібоприймальних" № 661від
13.10.2008 року.

Умови поставки: EXW-Елеватор, 23100,
Вінницька область, м.Жмеринка,
вул.Барляєва, 28-А (Згідно ІНКОТЕРМС 2010),
якщо інші умови не передбачені
сторонами у додатковій угоді, яка є
невід'ємною частиною цього Договору (п.
1.3 Договору).

Авансована партія товару п. 3.3 для
передачі Покупцю 510 тонн. Обов'язкова
партія товару для передачі покупцю 1300
тонн п. 1.1 («Кількість товару») покупець
має право приймати товар у повному
обсязі одноразово (п. 1.3.1 Договору).

Пунктами 2.2-2.3 Договору визначено
документи, які є обов'язковими для
приймання кожної окремої партії товару
(належним чином оформлені): складська
квитанція на зерно (партію товару)
(перший примірник); картка аналізу
зерна (форма № 47) (на партію товару); акт
приймання-передачі зерна, який
підписується в тристоронньому порядку,
а також вказано, що постачальник
зобов'язується надати одночасно з
товаром (кожною його партією) наступні
документи: специфікацію на партію
товару; акт приймання-передачі партії
товару; видаткова накладна на партію
товару; податкова накладна на партію
товару (згідно діючого законодавства).

Згідно із п. 3.1 Договору ціна однієї
тони товару на момент укладення даного
договору становить 980 грн., з ПДВ.

Пунктом 3.3 Договору сторони обумовили,
що покупець в якості передоплати за
товар, який зазначений в п.1.1 Договору
здійснює перерахування грошових сум
(авансовий платіж) на підставі
рахунку-фактури постачальника на
рахунок останнього в розмірі 500000грн. за
об'єм 510 тонн.

Судом встановлено, що взяті на себе
зобов'язання відповідно до умов
Договору поставки зерна майбутнього
врожаю №40ПМВ/К/Ж позивач виконав
належним чином, здійснивши передоплату
на поставку зерна в розмірі 500000 грн,
факт здійснення якої підтверджується
платіжним дорученням №1232 від 27.08.2013р.
(а.с. 18), банківською випискою від
27.08.2013р. (а.с. 31), поясненнями позивача та
іншими матеріалами справи.

Свідченням того, що кошти
перераховувались саме на виконання
договору №40ПМВ/К/Ж від 20.08.2013 року є
посилання в даному платіжному
дорученні в графі "Призначення платежу"
саме на даний Договір.

Однак, як стверджує позивач, відповідач
свої договірні зобов'язання не виконав,
товар в об'ємах обумовлених договором у
строк до 30.11.2013 року позивачу не
передав.

В зв'язку з не проведенням поставки
зерна згідно умов укладеного між
сторонами договору, позивачем
неодноразово направлялася на адресу
відповідача листи та вимоги-претензії,
в яких він вимагав повідомити про
причини невиконання зобов'язання та
повернути сплачені відповідачу в
якості предоплати грошові кошти в сумі
500000 грн, проте, як стверджує його
представник, відповідачем дані вимоги
позивача виконано не було, в зв'язку з
чим останній звернувся з відповідним
позовом до суду.

Беручи до уваги встановлені обставини,
суд дійшов наступних висновків.

Так, відповідно до ст. 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст.174 Господарського
кодексу України господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

З моменту укладення сторонами договору
поставки №40ПМВ/К/Ж від 20.08.2013р. між ними
виникли зобов'язання, які регулюються
параграфом 3 глави 54 Цивільного кодексу
України "Поставка".

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно зі ст.ст. 662-664 ЦК України
продавець зобов'язаний передати
покупцеві товар, визначений договором
купівлі-продажу.

Продавець повинен одночасно з товаром
передати покупцеві його приналежності
та документи (технічний паспорт,
сертифікат якості тощо), що стосуються
товару та підлягають переданню разом
із товаром відповідно до договору або
актів цивільного законодавства.

Продавець зобов'язаний передати товар
покупцеві у строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо зміст
договору не дає змоги визначити цей
строк, - відповідно до положень статті
530 ЦК України.

Обов'язок продавця передати товар
покупцеві вважається виконаним у
момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо
договором встановлений обов'язок
продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження
покупця, якщо товар має бути переданий
покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути
встановлений інший момент виконання
продавцем обов'язку передати товар.

Товар вважається наданим у
розпорядження покупця, якщо у строк,
встановлений договором, він готовий до
передання покупцеві у належному місці
і покупець поінформований про це.
Готовий до передання товар повинен
бути відповідним чином
ідентифікований для цілей цього
договору, зокрема шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не
випливає обов'язок продавця доставити
товар або передати товар у його
місцезнаходженні, обов'язок продавця
передати товар покупцеві вважається
виконаним у момент здачі товару
перевізникові або організації зв'язку
для доставки покупцеві.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак відповідач у встановлений
Договором строк (зокрема, відповідно до
п.п. 1.2, 1.2.1 Договору термін поставки: з
01.10.2013 року по 30.11.2013 року включно,
авансовану партія товару п.1.3.1
постачальник поставляє/передає до
10.11.2013 року) товар позивачу не
поставив/не передав.

У ч. 3 ст. 612 ЦК України обумовлено, що
якщо внаслідок прострочення боржника
виконання зобов'язання втратило
інтерес для кредитора, він може
відмовитися від прийняття виконання.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 693 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо такий
строк не встановлений договором, - у
строк, визначений відповідно до статті
530 цього Кодексу. Якщо продавець, який
одержав суму попередньої оплати
товару, не передав товар у встановлений
строк, покупець має право вимагати
передання оплаченого товару або
повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права
вбачається, що умовою її застосування є
неналежне виконання продавцем свого
зобов'язання зі своєчасного передання
товару покупцю. А у разі настання такої
умови покупець має право діяти
альтернативно: або вимагати передання
оплаченого товару від продавця, або
вимагати повернення суми попередньої
оплати.

Можливість обрання певно визначеного
варіанта правової поведінки боржника є
виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання
одного з варіантів вимоги покупця має
бути вчинено ним в активній
однозначній формі такої поведінки,
причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму
пред'явлення такої вимоги покупця,
останній може здійснити своє право
будь-яким шляхом: як шляхом звернення
до боржника з претензією, листом,
телеграмою тощо, так і шляхом
пред'явлення через суд вимоги у
визначеній законом процесуальній
формі - формі позову (постанова
Верховного Суду України від 28.11.2011р. у
справі №43/308-10).

Згідно із вимогами ст. 111-28 ГПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України.

Суди зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність із рішеннями
Верховного Суду України. Невиконання
судових рішень Верховного Суду України
тягне за собою відповідальність,
установлену законом.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України, ч.7 ст.193
Господарського кодексу України).

На момент проведення судового
засідання 11.03.2014 року матеріали справи
не містять доказів поставки
відповідачем товару у відповідності до
п.п. 1.2.2, 1.3, 2.2, 2.3 Договору (поставка
зерна кукурудзи на EXW-Елеватор, 23100,
Вінницька область, м. Жмеринка, вул.
Барляєва, 28-А (Згідно ІНКОТЕРМС 2010), яка
вважається здійсненою при передачі
покупцю ряду документів, в тому рахунку
складської квитанції, картки аналізу
зерна, акту приймання-передачі зерна
тощо), а також доказів повернення
попередньої оплати. Доказів
зворотного, відповідачем під час
розгляду даної справи не надано.

Таким чином, зважаючи на встановлені
факти та вимоги вищезазначених
правових норм, а також враховуючи, що
відповідач в установленому порядку
обставини, які повідомлені позивачем,
не спростував, господарський суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги в частині стягнення суми
передоплати нормативно та
документально доведені, а тому
підлягають задоволенню у повному
обсязі в сумі 500000 грн.

Також судом розглянуто вимоги позивача
щодо стягнення з відповідача 15968 грн 88
коп. пені, 105000 грн штрафу та 5500 грн - 20%
річних, за результатами чого суд дійшов
наступних висновків.

Перевіряючи обґрунтованість заявлених
позивачем до стягнення сум пені та
штрафу, господарський суд враховує
наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; зміна умов зобов'язання;
сплата неустойки; відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Частиною 1 статті 612 ЦК України
передбачено, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом

Відповідно до статті 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

У частині другій статті 9 ЦК України
зазначено, що законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
майнових відносин у сфері
господарювання.

Частиною першою статті 216 та частиною
другою статті 217 ГК України передбачена
господарсько-правова відповідальність
учасників господарських відносин за
правопорушення у сфері господарювання
шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбаченому
цим Кодексом, іншими законами та
договором, у вигляді відшкодування
збитків, штрафних санкцій та
оперативно-господарських санкцій.

За змістом статті 199 ГК України
виконання господарського зобов'язання
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбаченими
цим Кодексом та іншими законами. За
погодженням сторін можуть
застосовуватися передбачені законом
або такі, що йому не суперечать, види
забезпечення виконання зобов'язань,
які звичайно застосовуються у
господарському (діловому) обігу.

Статтею 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Приписами ч.6 ст.232 ГК України
встановлено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності і
справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства. Крім того,
згідно із ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

З наведених норм вбачається, що сторони
договору, за відсутності встановлених
спеціальними законами обмежень, не
позбавлені права передбачити
договором неустойку, що стягується за
прострочення негрошового зобов'язання
у відсотках до суми невиконаного
зобов'язання за кожен день
прострочення, та звернутися з вимогою
про стягнення такої неустойки у зв'язку
з простроченням зобов'язання.

Пунктом 6.3 Договору сторони встановили,
що у разі невиконання/неналежного
виконання постачальником зобов'язань
щодо поставки товару, постачальник
зобов'язаний сплатити покупцю пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період несвоєчасності
поставки, від розміру непоставленого
товару, за кожен день прострочення
зобов'язання.

Як встановлено судом, відповідач у
встановлений Договором строк товар не
поставив/не передав.

Таким чином, суд вважає, що вимоги
позивача щодо стягнення пені є
правомірними, оскільки відповідають
умовам укладеного Договору та вимогам
чинного законодавства України.

Перевіркою за допомогою програми
"ЛІГА.ЗАКОН" правильності наданого
позивачем розрахунку та періодів
нарахування пені не виявлено помилок, у
зв'язку з чим позовні вимоги в цій
частині підлягають задоволенню в
повному обсязі в сумі 15968 грн 88 коп.

Крім того, пунктом 6.4 Договору, сторони
погодили, що у разі односторонньої
відмови від виконання поставки товару
за договором постачальник зобов'язаний
сплатити покупцю штраф у розмірі 105000
грн.

Виходячи із положень вказаного пункту
Договору, штраф підлягає нарахуванню у
випадку односторонньої відмови
відповідача від виконання
зобов"язання. Як мінімум, на думу суду,
вказана відмова повинна чітко бути
ініційована останнім у якійсь активній
поведінці, зокрема, шляхом надіслання
листа, телеграми і таке інше.

Проте, судом встановлено, що в
матеріалах справи відсутні будь-які
докази (листи, повідомлення, будь-яка
інша переписка, тощо) щодо
односторонньої відмови відповідача
від виконання ним своїх зобов'язань за
договором. В даному випадку можна вести
мову лише про прострочення виконання
або невиконання зобов"язань, а не про
односторонню відмову.

Враховуючи, що матеріалами справи
відсутні будь-які докази
односторонньої відмови відповідача
від виконання своїх зобов'язань за
договором поставки зерна майбутнього
врожаю №40ПМВ/К/Ж від 20.08.2013р., суд вважає
необґрунтованим нарахування штрафу в
розмірі 10500 грн, а тому дійшов висновку
відмовити в задоволенні заявленого
позивачем штрафу на підставі
вищевказаного пункту договору.

Стосовно вимог позивача про стягнення
20% річних в сумі 5500 грн, суд зазначає
наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Пунктом 6.5 Договору сторони обумовили,
що у випадку якщо після настання дати
поставки передбаченої п. 1.2 Договору
постачальник не поставив визначену
договором обов'язкову партію товару п.
1.3.1, та/або не повернув отримані в
якості передоплати грошові кошти в
розмірі який передбачений п. 3.3
Договору, постачальник зобов'язується
сплатити покупцю відповідно до ч. 2 ст.
625 Цивільного кодексу України 20
(двадцять) відсотків річних від
простроченої суми.

Поряд з цим, у п. 5.2 постанови Пленум
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013р.
зазначено, що обов'язок боржника
сплатити суму боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних
не виникає у випадках повернення
коштів особі, яка відмовилася від
прийняття зобов'язання за договором
(стаття 612 ЦК України), повернення сум
авансу та завдатку, повернення коштів у
разі припинення зобов'язання (в тому
числі шляхом розірвання договору) за
згодою сторін або визнання його
недійсним, відшкодування збитків та
шкоди, повернення безпідставно
отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України),
оскільки відповідні дії вчиняються
сторонами не на виконання взятих на
себе грошових зобов'язань, а з інших
підстав.

Поряд із цим зобов'язання відповідача
повернути позивачу суму попередньої
оплати за непоставлений у строк товар
не є грошовим зобов'язанням, а є
правовим наслідком порушення умов
договору щодо здійснення поставки
товару.

За своєю суттю обов'язок щодо
повернення грошових коштів, отриманих
як передоплата, не можна розцінювати як
грошове зобов'язання в розумінні
статті 625 Цивільного кодексу України,
оскільки ця санкція застосовується у
випадку порушення грошових
зобов'язань, проте за договором у
відповідача виникло зобов'язання
поставити товар, тобто негрошове
зобов'язання, в свою чергу повернення
попередньої оплати також не є грошовим
зобов'язанням, а є правовим наслідком
порушення умов Договору. В зв'язку з чим
відсутні правові підстави для
застосування наслідків, встановлених
ст. 625 ЦК України за порушення виконання
грошового зобов'язання.

А тому, позовні вимоги позивача в
частині стягнення з відповідача 5500 грн
- 20% річних задоволенню судом не
підлягають.

Нарахування таких відсотків буде
можливим лише у разі невиконання
відповідачем рішення суду у цій справі,
з моменту набрання ним чинності (пункт 3
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України №01-06/224/2012
від 27.02.2012р., постанова Верховного Суду
України від 05.12.2011 року у справі №
16/164(2010).

Приймаючи рішення по даній справі,
судом не беруться до уваги доводи
відповідача, викладені у запереченнях
проти позовної заяви від 03.02.2014р. (вх.
№08-46/1061/14 від 04.02.2014р.), відносно
відсутності укладеного договору між
елеватором та позивачем, оскільки
судом встановлено, що між ТОВ
"Елеваторна компанія "Кусто Агро" та ТОВ
"Кусто Агро Трейдинг" 11.07.2013 року все ж
було укладено договір складського
зберігання №15-Ж/13, який долучено до
письмового заперечення ТОВ "Кусто агро
трейдинг" на відзив від 24.02.2014 року (а.с.
37-40).

Крім того, надані відповідачем
товарно-транспортна накладна БЗС № 518761
від 16.11.2013 року, акти про неможливість
виконання договору поставки від
16.11.2013р. та від 26.11.2013р., договір застави
майбутнього урожаю №7 від 20.08.2013р.,
довідка звіт ФГ «Дар 5» по збиранню
врожаю за 2013р., видаткові накладні,
договір поруки №П/27-В від 29.01.2013р. та
податкова накладна ТОВ «Спектр-агро»
не підтверджують належність виконання
відповідачем взятого на себе за
договором поставки зерна майбутнього
врожаю №40ПМВ/К/Ж від 20.08.2013 року
зобов'язання виходячи з наступного.

Як вказувалось вище, умовами
укладеного між сторонами Договору
передбачалось, що поставка кукурудзи
здійснюється на умовах EXW-Елеватор, 23100,
Вінницька область, м. Жмеринка, вул.
Барляєва, 28-А (Згідно ІНКОТЕРМС 2010) і
вважається здійсненою при передачі
покупцю ряду документів, в тому рахунку
складської квитанції, картки аналізу
зерна, акту приймання-передачі зерна
тощо).

Термін Інкотермс EXW "франко-завод"
означає, що продавець вважається таким,
що виконав свої зобов'язання щодо
поставки, в момент, коли він надав товар
у розпорядження покупця на площах
свого підприємства чи в іншому
названому місці (наприклад, на заводі,
фабриці, складі і т. ін.), без здійснення
митного очищення товару для експорту
та завантаження його на будь-який
приймаючий транспортний засіб.

Таким чином, з огляду вищевикладене,
п.п.1.2.2, 1.3, 2.2, 2.3 Договору, ст.ст.662-664 ЦК
України, суд приходить до висновку, що
постачальник для належного виконання
зобов'язання мав укласти відповідний
договір з ТОВ "Елеваторна компанія
"Кусто Агро" та при поставці зерна
кукурудзи передати ряд документів
покупцю, серед яких: складська
квитанція на зерно (партію товару)
(перший примірник); картка аналізу
зерна (форма № 47) (на партію товару); акт
приймання-передачі зерна, який
підписується в тристоронньому порядку;
специфікація на партію товару; акт
приймання-передачі партії товару;
видаткова накладна на партію товару;
податкова накладна на партію товару
(згідно діючого законодавства) чого
відповідачем не було зроблено.

Так, надані відповідачем в
обґрунтування своїх заперечень на
позов акти про неможливість виконання
договору поставки від 16.11.2013р. та від
26.11.2013р. не можуть бути належним доказом
виконання останнім умов вказаного
договору поставки, оскільки відповідно
до Закону України "Про автомобільний
транспорт" та Правил перевезення
вантажів автомобільним транспортом в
Україні лише товарно-транспортні
накладні є обов"язковим документом, що
повинен оформлятися при перевезенні
вантажів автомобільним транспортом.

Крім того, суд зазначає, що спроба
поставки зерна кукурудзи була
здійснена з порушенням строків
визначених п.1.2.1 Договору, тобто після
10.11.2013 року. Між тим,
товарно-транспортна накладна БЗС № 518761
від 16.11.2013 року ФГ «Дар 5» не відповідає
вимогам ч. 2 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та п. 11 Правил
перевезення вантажів автомобільним
транспортом в Україні в частині
зазначення усіх обов"язкових
реквізитів товарно-транспортної
накладної, що в силу вимог ст. 34 ГПК
України унеможливлює прийняття її
судом як допустимого доказу.

Окрім того, суд також відзначає, що
покупцем було запропоновано
постачальнику змінити місце поставки
на EXW-Елеватор, ТОВ "Голендрівське ХПП",
22442, Вінницька область, Калинівський
район, селище Голендри, вул.Жовтнева, 5-А
(Згідно ІНКОТЕРМС 2010) шляхом укладення
додаткової угоди № 1 від 20.11.2013 року,
однак вказана пропозиція не була
погоджена постачальником ФГ «Дар 5»
(а.с. 42).

Надані відповідачем договір застави
майбутнього врожаю №7 від 20.08.2013 року до
договорів №39ПМВ/К/Ж та №40ПМВ/К/Ж від
20.08.2013 року, довідка звіт ФГ «Дар 5» по
збиранню врожаю за 2013р., видаткові
накладні, договір поруки №П/27-В від
29.01.2013р. та податкова накладна ТОВ
«Спектр-агро» також не спростовую
факту порушення відповідачем взятого
на себе зобов'язання за Договором, а
відтак не є підставою для його
звільнення від цивільно-правової
відповідальності.

Як визначає ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Таким чином, з огляду на вищевикладене,
заявлені позивачем до стягнення
позовні вимоги підлягають задоволенню
судом частково.

Судові витрати підлягають віднесенню
на відповідача відповідно до приписів
ст. 49 ГПК України, пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49,
82, 84, 85, 86, 87, 115, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фермерського господарства
"Дар 5" (вул. Гагаріна, 30, с. Куманівці,
Хмільницький район, Вінницька область,
22053, ) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Кусто агро трейдинг"
(Військовий проїзд, б. 1, Печерський
район, м. Київ, 01103; вул. Театральна, 43, м.
Вінниця, 21050, ) 500000 грн
попередньої оплати товару; 15968 грн 88
коп. пені та 10319 грн 38 коп. витрат зі
сплати судового збору.

В задоволенні позову в частині
стягнення 105000 грн штрафу та 5500 грн- 20%
річних відмовити.

Видати наказ в день набрання рішенням
законної сили.

Копію рішення надіслати відповідачу
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 17 березня 2014 р.

Суддя
Тварковський А.А.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (вул. Гагаріна, 30; с.
Куманівці, Хмільницький район,
Вінницька область, 22053)