ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року
Справа № 915/2072/13

Господарський суд Миколаївської
області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

при секретарі Кондратовій О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Корованенко С.А.,
довіреність № 01-01/616 від 12.11.13;

від відповідача-1: представник не
з'явився;

від відповідача-2: представник не
з'явився;

від відповідача-3: Калаянов І.А.,
довіреність № б/н від 26.02.13;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу № 915/2072/13

За позовом: Миколаївської
обласної спілки споживчих товариств

54001, м. Миколаїв, вул. Велика
Морська, 49

до відповідача-1: Фізична особа -
підприємець ОСОБА_3

АДРЕСА_2

до відповідача-2: Фізична особа -
підприємець ОСОБА_4

АДРЕСА_1

до відповідач-3: Кооперативне
підприємство "Центральний ринок"

54029, м. Миколаїв, пр.
Леніна, 25

про визнання недійсними договору
позики та договору поруки,-

В С Т А Н
О В И В:

Миколаївська обласна спілка
споживчих товариств звернулась до
господарського суду Миколаївської
області з позовом визнати недійсними
договір позики б/н від 13.12.2012 р.,
укладений між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4,
та договір поруки б/н від 25.04.2013 р.
укладений між КП "Центральний ринок",
ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4

Обґрунтовуючи позовні вимоги,
позивач вказує на те, що спірні
договори позики від 13.12.2012року та
договір поруки від 25.04.13р. є фіктивними,
так як не мали на меті настання
реальних юридичних наслідків, які
обумовлені цими правочинами, внаслідок
чого, спірні договори не відповідають
ст. 203 ЦК України, що згідно ст. 215 ЦК
України є підставою для визнання їх
недійсними.

Заперечуючи проти позову,
відповідачі надали суду письмові
заперечення на позовну заяву, в яких
повністю заперечували проти позову,
посилаючись на відсутність правових
підстав для задоволення вимог
позивача.

Ухвалою суду від 21.11.2013р.
провадження у справі було порушено за
№ 915/2072/13, позовна заява прийнята до
розгляду суддею Смородіновою О.Г.,
розгляд справи призначений на 10.12.2013р. о
10 год. 30 хв.

Ухвалою суду від 10.12.13р. розгляд
справи було відкладено на 09.01.14р. об 11
год. 00 хв. у зв'язку із необхідністю
витребування додаткових документів.

Ухвалою суд від 09.01.14р.розгляд
справи було відкладено на 09.01.14р. об 11
год. 00 хв. у зв'язку із нез`явленням
відповідача-2 у судове засідання.

На підставі п. 3.1.13 пункту 3.1
Положення про автоматизовану систему
документообігу та на виконання
підпункту 21.1 пункту 21 рішення зборів
суддів господарського суду
Миколаївської області № 16 від 27.12.2012р.
справу № 915/2072/13 передано судді Ковалю
С.М. для розгляду та вирішення по суті.

Ухвалою суду від 05.02.14р. справу
було прийнято суддею Коваль С.М. до
свого провадження та розгляд справи
призначено на 06.03.14р. о 10 год. 40 хв.

Ухвалою суду від 06.03.14р. розгляд
справи було відкладено на 13.03.14р. о 10
год. 40 хв. у зв'язку із неявкою у судове
засідання відповдіача-2 та вдповдіача-3.

У судовому засіданні 13.03.14р.
позивач позовні вимоги просив
задовольнити у повному обсязі та
клопотав про відкладення розгляду
справи для витребування у ДПІ
Заводського району м.Миколаєва акту
документальної позапланової перевірки
ФОП ОСОБА_4, проведеної у лютому-березні
2014р. з питань ведення бухгалтерського
та податкового обліку за договором
поруки від 25.04.2013р. та договором позики
від 13.12.2012р., оскільки вказаний акт може
свідчити про фіктивність спірних
договорів, та клопотав про відкладення
для виклику до суду начальника
управління доходів і зборів фізичних
осіб ДПІ у Заводському районі
м.Миколаєва для дачі пояснень з питань
ведення бухгалтерського та
податкового обліку за договором поруки
від 25.04.2013р. та договором позики від
13.02.2012р.

За наведених в заяві обставин та
матеріалів даної судової справи, суд
вважає, що позивач не надав належних
доказів в підтвердження заявлених
клопотань, отже не вбачає підстав для
здійснення відповідних процесуальних
дій.

Відповідач-1,2 належним чином
повідомлені про дату, місце і час
судового розгляду справи, у судове
засідання не з'явились, через відділ
документального забезпечення суду
надали клопотання, якими не визнавали
позовні вимоги та просили розглядати
справу за їх відсутності.

Відповідач-3 у судове засідання
з'явився, в задоволенні позовних вимог
просив відмовити з підстав зазначених
у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи та
вислухавши пояснення сторін, суд
встановив наступне:

13.12.2012 між Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_3 (надалі - ФОП ОСОБА_3.) та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4
(надалі - ФОП ОСОБА_4) було укладений
договір позики (надалі - договір
позики), за умовами якого ФОП ОСОБА_3
зобов'язався передати ФОП ОСОБА_4
грошову позику у розмірі 9500000,0 грн.
(готівкою), не пізніше 3-х днів з моменту
підписання договору, а ФОП ОСОБА_4, в
свою чергу, зобов'язалась повернути
позику також у готівковій формі у
термін до 13.06.2013 (п.п.1-4 договору позики).

В подальшому, між ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4
та Кооперативним підприємством
"Центральний ринок" (надалі - КП
"Центральний ринок") було укладено
трьохсторонній договір поруки б/н від
25.04.2013 (надалі - договір поруки), у
відповідності до якого КП "Центральний
ринок" (поручитель) зобов'язався
відповідати перед ФОП ОСОБА_3 (кредитор)
в повному обсязі за своєчасне
виконання ФОП ОСОБА_4 (боржник) усіх
зобов'язань за договором позики від
13.12.2012, як існуючими на момент укладання
договору, так і тими, що виникнуть на
його підставі в майбутньому.
Зобов'язання боржника за договором
позики включають, зокрема, зобов'язання
з повернення основної суми
заборгованості (позики у розмірі 9500000,0
грн.).

Однією з підстав недійсності
договорів позивач зазначає те, що
договір поруки від 25.04.13р. та договір
позики від 13.12.12р.є фіктивними, так як не
мали на меті настання реальних
юридичних наслідків, які обумовлені
цими правочинами, внаслідок чого,
спірні договори не відповідають ст. 203
ЦК України, що згідно ст. 215 ЦК України є
підставою для визнання їх недійсними.

В силу припису статті 204 ЦК
України правомірність правочину
презюмується. Отже, обов'язок доведення
наявності обставин, з якими закон
пов'язує визнання господарським судом
оспорюваного правочииу недійсним,
покладається на позивача (прокурора - в
разі подання ним відповідного позову).

В обґрунтування позову
Миколаївська облспоживспілка
посилається на невиконання
оспорюваних нею договорів та зазначає,
що грошові кошти, які є предметом
договору позики від 13.12.2012р. не
передавались позикодавцем та не
приймались позичальником.

Однак, дане твердження
спростовується наявною в матеріалах
справи розпискою ФОП ОСОБА_4 від 13.12.2012р.
щодо отримання нею грошових коштів від
ФОП ОСОБА_3 на виконання договору
позики від 13.12.2012р., а також поясненнями
сторін договорів позики і поруки,
наданих у судовому засіданні при
розгляді справи №15/1449/13, в рамках якої
суд дав оцінку дійсності спірних угод
та встановив факти і обставини щодо
укладання і виконання сторонами
договорів поруки і позики.

Крім того слід зазначити, що
посилання позивача на невиконання
сторонами окремих умов договорів
поруки і позики, які наводяться
позивачем в обґрунтування вимоги про
визнання цих договорів недійсними, є
безпідставними.

У пункті 2.2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» зазначено, що невиконання
чи неналежне виконання правочину не
тягне за собою правових наслідків у
вигляді визнання правочину недійсним.
У такому разі заінтересована сторона
має право вимагати розірвання договору
або застосування інших передбачених
законом наслідків, а не визнання
правочину недійсним.

За приписами п. 7 Постанови
пленуму Верховного суду України від
06.11.2009р. №9 правочин може бути визнаний
недійсним лише з підстав, визначених
законом.

Загальні вимоги, додержання яких
є необхідним для чинності правочину,
визначені ст. 203 ЦК України, відповідно
до якої зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч. ч.
1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Водночас, оспорювані
Миколаївською облспоживспілкою
договір позики від 13.12.2012р. та договір
поруки від 25.04.2013р. повністю
відповідають вимогам чинного в Україні
законодавства, укладенні в порядку та у
формі, що передбачена законом, при
повному розумінні сторонами його умов,
у тому числі при повному розумінні КП
"Центральний ринок" наслідків
покладання на себе солідарного
обов'язку за повернення позичених
коштів, а також при розумінні
передбаченої законом відповідальності
солідарного боржника у випадку
невиконання зобов'язань основним
боржником.

У пункті 3.11. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013р. №11 зазначено, що фіктивний
правочин (стаття 234 ЦК України) є
недійсним незалежно від мети його
укладення, оскільки сторони не мають на
увазі настання правових наслідків, що
породжуються відповідним правочином.
Таким може бути визнаний будь-який
правочин, в тому числі нотаріально
посвідчений. Якщо сторонами не вчинено
ніяких дій на виконання фіктивного
правочину, господарський суд приймає
рішення лише про визнання фіктивного
правочину недійсним без застосування
будь-яких наслідків. У разі коли на
виконання правочину було передано
якесь майно, такий правочин не може
розцінюватися як фіктивний.

Враховуючи, що на виконання
оспорюваних договорів сторонами були
вчиненні юридично значимі дії, як то
передання позикодавцем суми позики та
її прийняття позичальником, що
засвідчується наявними у справі
доказами, дані договори не можуть бути
розцінені судом як фіктивні.

Крім того, саме лише невчинення
сторонами тих чи інших дій на виконання
правочину не означає його фіктивності.
Визнання фіктивного правочину
недійсним потребує встановлення
господарським судом умислу його
сторін.

У розгляді відповідних справ суд має
враховувати, що ознака фіктивності має
бути притаманна діям усіх сторін
правочину. Якщо хоча б одна з них
намагалася досягти правового
результату, то даний правочин не може
визнаватися фіктивним. Позивач, який
вимагає визнання правочину недійсним,
повинен довести, що всі учасники
правочину не мали наміру створити
правові наслідки на момент його
вчинення.

Натомість, позивач не надав суду жодних
належних та допустимих доказів
відсутності у кожної із сторін спірних
договорів намірів створити правові
наслідки, що обумовлені цими
договорами.

Наступною підставою недійсності
договору позики від 13.12.2012р. та договору
поруки від 25.04.2013р. позивач вважає
перевищенням КП «Центральний ринок»
повноважень при укладанні договору
поруки від 25.04.13р. укладеного в
забезпечення договору позики від
13.12.2012р., оскільки Миколаївська
облспоживспілка, як засновник, що
володіє 55 % голосів у статутному фонді
підприємства, не приймала участі у
зборах засновників, що відбулись
24.04.2013р. та не давала згоди на укладання
протоколу про наміри та договору
поруки від 25.04.2013р.

Проте, як встановлено судом,
Миколаївська обласна спілка споживчих
товариств взагалі не входить до складу
засновників КП «Центральний ринок», що
вбачається з витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців.(а.с.102-106)

За приписами ст. 18 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців" (Статус
відомостей Єдиного державного реєстру)
якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, були внесені до нього, то такі
відомості вважаються достовірними і
можуть бути використані в спорі з
третьою особою, доки до них не внесено
відповідних змін. Межі повноважень
посадових осіб товариства
встановлюється установчими
документами, статутом товариства.
Відомості щодо керівника юридичної
особи, який право діяти від імені
підприємства без довіреності (у тому
числі укладати господарські договори),
а також щодо обмеження повноважень
цих посадових осіб заносяться до
Єдиного державного реєстру
юридичних осіб і фізичних осіб -
підприємців та засвідчуються витягом з
цього реєстру.

Від імені КП "Центральний
ринок" договір поруки від 25.04.2013р.
був підписаний ОСОБА_6, яка обіймала
посаду виконавчого директора
підприємства та відомості щодо якої
були внесені до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців. Крім того, поряд із
відомостями про ОСОБА_6 як особи, яка
має право вчиняти юридичні дії від
імені КП "Центральний ринок", до ЄДР
було внесені відомості щодо
відсутності будь-яких обмежень у
повноваженнях цієї посадової особи -
керівника.

Відповідно до п.11.4. та п. 11.5
статуту КП "Центральний ринок", в
редакції чинній на момент укладання
договору поруки від 25.04.2013р.,
зареєстрованого Виконавчим комітетом
Миколаївської міської ради від 23.04.2013р.
за №6004655: Виконавчий директор має
право без довіреності здійснювати
юридичні дії від імені підприємства,
підписувати цивільно-правові угоди
(договори) тощо. Відомості про особу,
яка займає посаду виконавчого
директора підприємства вносяться до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб і фізичних осіб - підприємців.

До повноважень (компетенції)
виконавчого директора належить
укладення договорів та здійснення
будь-яких інших правочинів від імені
підприємства (ч.10 п. 11.5 Статуту);
представництво інтересів підприємства
у відносинах із будь-якими державними
органами, юридичними та фізичними
особами (ч.12. п. 11.5 статуту); вчинення
правочинів та здійснення юридичних дії
від імені підприємства (ч.17 п. 11.5
Статуту);

Обмеження представництва і
повноважень виконавчого директора КП
"Центральний ринок" щодо прийняття
рішення про укладання будь-яких
господарських і цивільно-правових
угод, незалежно від ціни договору (крім
відчуження основних засобів) статутом
КП "Центральний ринок" не передбачені.
Відповідно, для прийняття рішення та
укладання договору поруку від 13.12.2012р.
виконавчому директору КП "Центральний
ринок" не була потрібна згода або
затвердження такого рішення (договору)
іншим органом управління підприємства.

Слід також зазначити, що припис абзацу
першого частини третьої статті 92 ЦК
України зобов'язує орган або особу, яка
виступає від імені юридичної особи не
перевищувати своїх повноважень.
Водночас саме лише порушення даного
обов'язку не є підставою для визнання
недійсними правочинів, вчинених цими
органами (особами) від імені юридичної
особи з третіми особами, оскільки у
відносинах з третіми особами обмеження
повноважень щодо представництва
юридичної особи не має юридичної сили.
(п.3.3 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
29.95.2013р. №11)

Крім того, позивач у позовній
заяві підтверджує факт того, що його
було виключено зі складу засновників
КП «Центральний ринок» і станом на
момент розгляду справи позивачем в
судовому порядку оскаржуються
протоколи № 2 від 05.04.2013р. та № 2 від
15.04.2013р. загальних зборів засновників
Кооперативного підприємства
«Центральний ринок», згідно з якими
Миколаївська обласна спілка споживчих
товариств була виключена зі складу
засновників підприємства та
затверджено нову редакцію статуту КП
«Центральний ринок».

Таким чином, суд дійшов висновку,
що на час укладання спірних договорів
та станом на момент розгляду справи,
Миколаївська обласна спілка споживчих
товариств не входить до складу
засновників КП «Центральний ринок» та
не має в свою чергу прав та обов'язків
при здійсненні господарської
діяльності КП «Центральний ринок» з
іншими суб'єктами підприємницької
діяльності.

З наведеного можна зробити висновок
про те, що оспорюваний позивачем
договір позики від 13.12.2012р. та договір
поруки від 25.04.2013р. укладені
повноважними сторонами, з дотриманням
вимог чинного законодавства, тому
підстави для визнання їх недійсними -
відсутні.

Позивачем у справі не доведено
обставин порушення відповідачами прав
та охоронюваних законом інтересів
позивача, що є обов'язковим при
визначенні господарським судом
відповідності правочину (угоди)
діючому законодавству України.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про відмову в задоволенні позовних
вимог щодо визнання договору позики
від 13.12.2012р. та договору поруки від
25.04.2013р. недійсними.

Керуючись ст.ст. 33, 44, 49, 82, 82-1, 84, 85
ГПК України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення місцевим господарським
судом. У разі якщо в судовому засіданні
було оголошено лише вступну та
резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Суддя
С.М. Коваль

Рішення підписано 18.03.2014 року.