КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2014 р. Справа№ 927/1604/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Алданової С.О.

Калатай Н.Ф.

за участю представників:

Від позивача: представник ОСОБА_2 - за
довіреністю.

Від відповідача: представник не
з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Дружба
Нова»

на рішення Господарського суду
Чернігівської області від 16.01.2014 року

у справі №927/1604/13 (суддя Скорик
Н.О.)

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Сільськогосподарського
товариства з обмеженою

відповідальністю «Дружба
Нова»

про стягнення 11 343, 01 грн.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року Фізична
особа-підприємець звернулась до
Господарського суду Чернігівської
області з позовом до
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю про
стягнення 11 343,01 грн., з яких 10 000,00 грн.
основної заборгованості, 994,52 грн. пені
та 348, 49 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем умов договору про надання
консультативних послуг № 05/12 від 25.09.2012
року щодо оплати наданих позивачем
послуг.

Рішенням Господарського суду
Чернігівської області від 16.01.2014 року у
справі № 927/1604/13 позов задоволено
частково, а саме стягнуто з
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
"Дружба-Нова" на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, 10 000,00 грн.
основного боргу, 343,44 грн. 3% річних, 1 568,89
грн. судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду, відповідач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
оскаржуване рішення скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт посилається на те, що
позивачем послуги, визначені
договором, не надані, оскільки не
передано позивачем кінцевої
пояснювальної записки бізнес- плану та
презентації інвестиційного проекту, як
це передбачено п. 4.1 договору.

Крім того, апелянт стверджує про те, що
судом першої інстанції не було
задоволено клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи для
підготовки письмового клопотання щодо
призначення почеркознавчої
експертизи.

17.03.2014 року в судове засідання
представник відповідача не з'явився.
Причин неявки до суду під час слухання
справи не повідомлено. Матеріали
справи містять докази належного
повідомлення відповідача про час та
місце судового засідання, а саме
поштове повідомлення № 09378875.

За таких обставин, судова колегія
дійшла висновку про можливість
розгляду справи за відсутності
представника відповідача за наявними в
матеріалах справи доказами.

Однак, вже після проголошення судовою
колегією вступної та резолютивної
частини рішення, до Київського
апеляційного господарського суду
надійшла телеграма від відповідача про
відкладення розгляду справи, у зв'язку
з неможливістю явки представника.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
дослідивши зібрані у справі докази та
заслухавши пояснення представника
позивача, судова колегія встановила
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
25.09.2012 року між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 (виконавець)
та Сільськогосподарським товариством
обмеженою відповідальністю "Дружба
Нова" (замовник) укладено Договір про
надання консультативних послуг, за
умовами якого виконавець забов'язаний
виконати певні роботи, а замовник
прийняти роботи та оплатити її на
умовах договору.

Пунктом 1.1. договору сторони погодили,
що виконавець (позивач) зобов'язувався
виконати наступні роботи: розробка
бізнес-плану інвестиційного проекту
замовника (відповідача) по будівництву
заводу по виробництву насіння;
розробка комп'ютерної моделі оцінки
фінансової ефективності
інвестиційного проекту відповідача в MS
Excel 2010; кількісний аналіз ризиків
реалізації інвестиційного проекту;
презентація інвестиційного проекту в
середовищі MS Power Point 2010.

Згідно пункту 2.3. договору відповідач
зобов'язується оплатити роботу
позивача в порядку і розмірі,
передбачених договором.

Відповідно до пунктів 3.1., 3.2., 3.3.
договору сторони передбачили, що
вартість робіт виконуваних позивачем
згідно договору, складає 80000
(вісімдесят тисяч) гривень, без ПДВ.

Розрахунки здійснюються в
національній валюті України - гривні, в
безготівковій формі.

Оплата робіт здійснюється за схемою:
авансовий платіж в сумі 50000 (п'ятдесят
тисяч) гривень перераховується на
розрахунковий рахунок позивача не
пізніше трьох днів з моменту
підписання договору; остаточний
розрахунок у розмірі 30000 (тридцять
тисяч) гривень перераховується на
розрахунковий позивача не пізніше
трьох банківських днів після
підписання сторонами акту
прийому-передачі виконаних робіт.

Пунктом 1.3. договору сторони погодили
термін дії договору з 25.09.2012р. - 23.11.2012р.

Додатковою угодою до договору № 05/12 від
25.09.2012 року на надання консультативних
послуг від 12.11.2012 року сторони погодили
продовжити термін дії договору до
25.12.2012 року.

Відповідно до п. 4.1. договору по
завершенню робіт позивач передає
відповідачу остаточно оформлену
пояснюючу записку бізнес-плану ( в
середовищі MS WORD) та презентацію
інвестиційного проекту ( в файлі MS Power
Point) в двох екземплярах, в твердій копії
та на електронному носії, а також
програмне забезпечення для
фінансового обґрунтування доцільності
інвестування, розроблене в середовищі
MS EXCEL 2010.

Згідно з п.4.2 договору робота
вважається повністю виконаною після
підписання сторонами Акта
прийому-передачі виконаних робіт.

Як передбачено ст.193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Дана норма кореспондується з
положеннями ст. 526 ЦК України.

В силу ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від виконання зобов'язання не
допускається.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

В силу положень ч. 1 ст. 903 ЦК України
замовник зобов'язаний оплатити надані
йому послуги в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Встановлено, що на виконання умов
договору позивачем виконано, а
відповідачем прийнято роботи на
загальну суму 80 000 (вісімдесят тисяч)
гривень, що підтверджується актом
прийому-передачі робіт на надання
консультативних послуг за договором №
05/12 від 25.09.2012 р., підписаного та
скріпленого печатками обох сторін
12.12.2012 року, а відповідно до п.4.2
договору робота вважається повністю
виконаною після підписання сторонами
Акта прийому-передачі виконаних робіт.

Не заслуговують на увагу посилання
апелянта на те, що позивачем послуги,
визначені договором, не надані,
оскільки не передано позивачем
кінцевої пояснювальної записки
бізнес-плану та презентації
інвестиційного проекту, як це
передбачено п. 4.1 договору, з огляду на
те, що як встановлено вище, п.4.2
договору сторони узгодили, що послуги
вважаються наданими після підписання
акту прийому-передачі робіт.

Отже, враховуючи умови спірного
договору, з моменту підписання
сторонами 12.12.2012 року акту
прийму-передачі робіт на надання
консультативних послуг за договором №
05/12 від 25.09.2012 року, послуги вважаються
повністю наданими.

Крім того, п. 4.3. договору передбачено,
що замовник ( відповідач) вправі
відмовитись прийняти виконані роботи,
повідомивши про це виконавця (позивача)
мотивованою відмовою.

Однак, в матеріалах справи відсутні
докази направлення виконавцю
(позивачу) мотивованого листа чи
повідомлення про відмову прийняти
виконані роботи.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що відповідач частково
розрахувався за надані позивачем
послуги в сумі 70 000,00 грн., а саме: 50 000
грн. сплачено 10.10.2012 р., 20 000 грн. - 13.12.2012
р., що підтверджується виписками з
банку.

У зв'язку з чим за відповідачем виникла
заборгованість у розмірі 10 000,00 грн.

За таких обставин, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції стосовно того, що позовні
вимоги про стягнення з відповідача 10
000,00 грн. основного боргу є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідача пені у сумі 994, 52 грн. судова
колегія погоджується з висновком суду
першої інстанції про відмову в їх
задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до ст. 610 Цивільного Кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

За приписами ст. 611 Цивільного Кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
Кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

В силу ст. 549 Цивільного Кодексу України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

В обґрунтування позовних вимог по
стягненню пені позивач посилається на
норми статті 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", якою
передбачено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін, а
також на ст. 4 даного Закону, відповідно
до якого пеня за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань або за затримку
грошових надходжень на рахунок
клієнта банку -одержувача грошових
коштів, яку нараховано та не сплачено
на день набрання чинності цим
Законом, за згодою сторін може бути
перерахована за період дії терміну
позовної давності, але розмір її не
повинен перевищувати подвійної
облікової ставки Національного
банку України, що діяла у період, за
який нараховувалася пеня.

Дослідивши матеріали справи, судовою
колегією встановлено, що в укладеному
сторонами договорі про надання послуг,
відсутня умова про відповідальність
боржника у вигляді пені, однак, як
вбачається із зазначених вище правових
норм, умова щодо розміру
відповідальності у формі пені повинна
викладатись у письмовій формі.

З огляду на зазначене судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції про безпідставність
заявлених позовних вимог в частині
стягнення 994,52 грн. пені та про відмову у
їх задоволенні.

Також, позивачем нараховано
відповідачу 348,49 грн. 3% річних за період
прострочення виконання грошового
зобов'язання за період з 28.09.2012 по 10.10.2012
по оплаті 50000,00 грн. та з 15.12.2012 по 15.12.2013
по оплаті суми 10 000,00 грн.

Судова колегія вважає обґрунтованим
висновок суду першої інстанції
стосовно того, що при розрахунку 3%
річних позивачем невірно визначено
календарний період нарахування річних,
а саме не враховано початок перебігу
строку настання права вимоги
відповідно до умов договору, річні,
належні до стягнення, становлять 343,44
грн. за період прострочення виконання
грошового зобов'язання по оплаті 50 000
грн. за період з 29.09.2012 р. по 09.10.1012 р., по
оплаті 10 000 грн. - з 18.12.2012 р. по 15.12.2013 р.

За таких обставин, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що вказані позовні
вимоги є обґрунтованими та вірними, та
підлягають частковому задоволенню.

Судова колегія не приймає до уваги
посилання апелянта на те, що суд першої
інстанції відхилив клопотання
відповідача, про відкладення розгляду
справи для подання письмового
клопотання про призначення
почеркознавчої експертизи на предмет
встановлення належності підпису
особи, що підписала договір та акт
здачі - приймання робіт, з огляду на
наступне.

Згідно ч. 1 ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 цього
Кодексу, розгляд справи, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні.

Відповідно до ч. ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України спір
має бути вирішено господарським судом
у строк не більше двох місяців від дня
одержання позовної заяви.

Проте, відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
строку.

Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005 року у справі «Смірнова проти
України»).

Згідно Листа Верховного Суду України
головам апеляційних судів України від
25 січня 2006 року №1-5/45, у цивільних,
адміністративних і господарських
справах перебіг провадження для цілей
ст. 6 Конвенції розпочинається з
моменту подання позову і закінчується
винесенням остаточного рішення у
справі.

Критерії оцінювання «розумності»
строку розгляду справи є спільними для
всіх категорій справ (цивільних,
господарських, адміністративних чи
кримінальних). Це - складність справи,
поведінка заявника та поведінка
органів державної влади (насамперед,
суду). Відповідальність держави за
затягування провадження у справі, як
правило, настає у випадку
нерегулярного призначення судових
засідань, призначення судових засідань
з великими інтервалами, затягування
при передачі або пересиланні справи з
одного суду в інший, невжиття судом
заходів до дисциплінування сторін у
справі, свідків, експертів, повторне
направлення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
розгляд.

Всі ці обставини судам слід
враховувати при розгляді кожної
справи, оскільки перевищення розумних
строків розгляду справ становить
порушення прав, гарантованих пунктом 1
ст. 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, а збільшення
кількості звернень до Європейського
суду з прав людини не лише погіршує
імідж нашої держави на міжнародному
рівні, але й призводить до значних
втрат державного бюджету.

Крім того, судова колегія зважає на те,
що відсутня доцільність проведення
судової почеркознавчої експертизи,
оскільки підпис на спірному договорі
та акту приймання-передачі з боку
відповідача засвідчені печаткою
товариства, а тому є належними
доказами.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи зазначене вище, судова
колегія вважає, що місцевим
господарським судом повно і всебічно
з'ясовані всі обставини справи та
надано їм належну правову оцінку,
рішення місцевого господарського суду,
яким позов задоволено частково,
відповідає чинному законодавству та
матеріалам справи; колегія не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування чи зміни
оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 99, 103, 105 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Дружба-Нова» на рішення
Господарського суду Чернігівської
області від 16.01.2014 року залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського
Чернігівської області від 16.01.2014 року у
справі № 927/1604/13 - без змін.

3. Матеріали справи № 927/1604/13 повернути
до Господарського суду Чернігівської
області.

Постанова може бути оскаржена протягом
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
Н.М. Коршун

Судді
С.О. Алданова

Н.Ф. Калатай