ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року Справа № 20/4 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого - суддіДерепи В.І.,суддів
:Бондар С.В., Грека Б.М. - (доповідача у
справі)розглянувши у відкритому
судо-вому засіданні касаційну
скаргуДержавного підприємства
"Регіональні електричні мережі"на
постановуДонецького апеляційного
господарського суду від 14.01.14у
справі№20/4господарського
судуДонецької областіза
позовомДержавного підприємства
"Регіональні електричні
мережі"доДержавного підприємства
"Шахта №13-Біс"

простягнення суми

скарга на дії Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України за участю представників
від:сторінне з'явилися, були належно
повідомленіДВСМалиш Т.О. (дов. від 01.11.13)

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство "Шахта №13-БІС"
звернулось до господарського суду
Донецької області із скаргою на дії
Відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України, в
якій скаржник просив частково
скасувати постанову про арешт коштів
боржника від 21.08.12 у виконавчому
провадженні №21345350 в частині
накладення арешту на кошти на рахунках:
№ 3, в ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль", МФО 380805 та №2520 в
Донецькому РУ ПАТ КБ "Приватбанк", МФО
335496.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 12.12.13 (суддя Зекунов Е.В.),
залишеною без змін постановою
Донецького апеляційного
господарського суду від 14.01.14 (колегія
суддів у складі: головуючого-судді
Сгари Е.В., суддів: Будко Н.В.,

Москальової І.В.), вищевказану скаргу
задоволено, визнано недійсною
постанову про арешт коштів боржника
від 21.08.12 у виконавчому провадженні
№21345350 в частині накладення арешту на
кошти на рахунках: № 3, в ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль", МФО 380805 та
№2520 в Донецькому РУ ПАТ КБ
"Приватбанк", МФО 335496 та арешт коштів, що
знаходяться на рахунках: № 3,
в ПАТ "Райффайзен Банк Аваль",
№2520 в Донецькому РУ ПАТ КБ
"Приватбанк" знято.

Не погоджуючись із судовими актами у
справі, позивач звернувся до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати, в задоволенні скарги
відмовити. В обґрунтування вимог
касаційної скарги, скаржник зазначає,
що у суду були відсутні поважні причині
для поновлення пропущеного строку на
подання скарги на дії державної
виконавчої служби та той факт, що Закон
України "Про виконавче провадження" не
передбачає обмежень щодо накладання
арешту на будь-які кошти, що
знаходяться на рахунках боржника в
залежності від їх призначення, а також
на відсутність принципу юридичної
визначеності, оскільки аналогічна за
змістом та предметом скарга судом вже
розглядалась та була залишена без
задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
Вищого господарського суду України
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами, рішенням
господарського суду від 01.03.10 по справі
№ 20/4 з Державного підприємства "Шахта
№ 13-БІС" на користь Державного
підприємства "Регіональні електричні
мережі", в особі Донецької філії
стягнуто: 9910018,08 грн. - суму боргу за
спожиту активну електричну
електроенергію, 72535,15 грн. - суму боргу
за реактивну електричну енергію, 381883,08
грн. - суму пені, 63892,50 грн. - суму боргу за
перевищення договірних величин, 25500,00
грн. - суму держмита, 236,00 грн. - суму
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу. На
виконання рішення, у відповідності до
ст.116 Господарського процесуального
кодексу України, видано відповідний
наказ від 16.03.10.

Державним виконавцем винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження від 13.09.10 ВП №21345350 з
примусового виконання наказу
господарського суду Донецької області
№20/4 від 16.03.10.

В процесі виконання вищевказаного
рішення суду державним виконавцем
винесено постанову про арешт коштів
боржника ВП №21345350 від 21.08.12, якою,
зокрема накладено арешт на кошти на
розрахункових рахунках:

- №№ 3; в ПАТ "Райффайзен
Банк Аваль", МФО 380805;

- №2520 в Донецькому РУ ПАТ КБ
"Приватбанк", МФО 335496.

Вищезазначені рахунки на які накладено
арешт мають наступне призначення:

- №3 - "для розрахунку з УПСЗН по
відшкодуванню компенсації
постраждалим внаслідок ліквідації
аварії на ЧАЕС", № - "для
відшкодування по лікарняним листам за
рахунок коштів Фонду соціального
страхування" в ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль", МФО 380805 - довідка ПАТ "Райффайзен
Банк Аваль" від 03.12.13;

- №2520 в Донецькому РУ ПАТ КБ
"Приватбанк", МФО 334596 - для розрахунку з
УПСЗН по відшкодуванню компенсації
постраждалим внаслідок ліквідації
аварії на ЧАЕС - довідка ПАТ КБ
"Приватбанк" від 03.12.13.

Тобто, вищевказані рахунки мають
спеціальний режим використання.

Не погодившись із зазначеною
постановою про арешт коштів ВП №21345350
від 21.08.12 в частині накладення арешту на
вищевказані рахунки, Державне
підприємство "Шахта №13-БІС" звернулось
із скаргою до господарського суду
Донецької області. Під час звернення до
суду, скаржник заявив клопотання про
поновлення пропущеного строку на
оскарження дій ДВС. Суд першої
інстанції вірно визнав причини
пропуску строку на подання скарги
поважними та відновив зазначений
процесуальний строк державному
підприємству "Шахта №13-БІС".

Зважаючи на вимоги ст. 111-7
Господарського процесуального кодексу
України, суд касаційної інстанції не
переоцінює поважність обставин, які
стали причиною відновлення строку на
оскарження дій ДВС.

Задовольняючи заяву, суди послалися на
те, що накладення арештів на ці кошти є
незаконним, оскільки Законом України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням" (ч.2
ст.21) встановлено, що страхові кошти,
зараховані на окремий поточний рахунок
у банку або на окремий рахунок в органі,
що здійснює казначейське
обслуговування бюджетних коштів,
можуть бути використані
страхувальником виключно на надання
матеріального забезпечення та
соціальних послуг застрахованим
особам. Страхові кошти, зараховані на
окремий рахунок, не можуть бути
спрямовані на задоволення вимог
кредиторів, на стягнення на підставі
виконавчих та інших документів, за
якими здійснюється стягнення
відповідно до закону.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України вважає за необхідне
погодитися із правовою позицією судів
попередніх інстанцій з огляду на
наступне.

Частиною 1 статті 72 Закону України "Про
виконавче провадження" також
встановлено, що на допомогу по
державному соціальному страхуванню,
яка виплачується в разі тимчасової
непрацездатності та в інших випадках,
стягнення може бути звернено тільки за
рішеннями про стягнення аліментів,
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, а також втратою годувальника.
Як вбачається з матеріалів справи,
рішення у цій справі не відноситься до
цього переліку судових рішень.

Статтею 1 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" встановлено, що цей Закон
спрямований на захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та розв'язання пов'язаних з
нею проблем медичного і соціального
характеру, що виникли внаслідок
радіоактивного забруднення території.

Державна політика в галузі соціального
захисту потерпілих від Чорнобильської
катастрофи та створення умов
проживання і праці на забруднених
територіях базується зокрема на
принципах:

- пріоритету життя та здоров'я людей,
які потерпіли від Чорнобильської
катастрофи, повної відповідальності
держави за створення безпечних і
нешкідливих умов праці;

- соціального захисту людей, повного
відшкодування шкоди особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Відповідно до статті 13 цього Закону
держава бере на себе відповідальність
за завдану шкоду громадянам та
зобов'язується відшкодувати її за:

1) пошкодження здоров'я або втрату
працездатності громадянами та їх
дітьми, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи;

2) втрату годувальника, якщо його смерть
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою;

3) матеріальні втрати, що їх зазнали
громадяни та їх сім'ї у зв'язку з
Чорнобильською катастрофою,
відповідно до цього Закону та інших
актів законодавства України.

Статтею 57 Закону України "Про виконавче
провадження" передбачено, що арешт
майна боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом, зокрема, винесення постанови
про арешт коштів та інших цінностей
боржника, що знаходяться на рахунках і
вкладах чи на зберіганні у банках або
інших фінансових установах.

Таким чином, враховуючи, що в межах
даної справи виконавче провадження не
стосується надання матеріального
забезпечення та соціальних послуг
застрахованим особам, то виконання
рішення за рахунок коштів, що
знаходяться на рахунках зі спеціальним
режимом використання, є неможливим, а
відтак, накладення арешту на зазначені
рахунки є недоцільним та таким, що
порушує конституційні права громадян,
що працюють на підприємстві.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, цілком правомірно
задовольнив скаргу Державного
підприємства "Шахта №13-БІС" про
часткове скасування постанови про
арешт коштів боржника від 21.08.12 у
виконавчому провадженні №21345350 в
частині накладення арешту на кошти на
рахунках: № 3, в ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль", МФО 380805;
№2520 в Донецькому РУ ПАТ КБ
"Приватбанк", МФО 335496.

Отже, доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів
попередніх інстанцій, а тому, постанову
апеляційного господарського суду слід
залишити без змін, так як вона ухвалена
при повному з'ясуванні всіх обставин
справи та при вірному
правозастосуванні.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий
господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного
підприємства "Регіональні електричні
мережі" залишити без задоволення,
постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 14.01.14 у справі
№20/4 залишити без змін.

Головуючий - суддя В.І.
Дерепа

Судді С.В. Бондар

Б.М. Грек