ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.03.2014
Справа № 905/941/14

Суддя господарського суду Донецької
області Тоцький С.В.

при секретарі судового засідання
Асмановій Е.Е.

розглянув у відкритому судовому
засіданні господарського суду справу

за позовною заявою: Прокуратури
Кіровського району м. Донецька в
інтересах держави в особі
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Донецькій
області, м. Донецьк

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Донецьк

про стягнення 6501,95грн., розірвання
договору оренди №4723/2011 від 14.04.2011р. та
повернення майна з оренди.

від прокуратури: Блащик Г.Є.

за участю представників сторін:

від позивача: Тутов Д.С. - за
довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_1 - особисто;

По справі була оголошена перерва
з 25.02.2014р. на 18.03.2014р. на09год. 00хвил.

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов, Прокурором Кіровського
району м. Донецька в інтересах держави
в особі Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Донецькій
області, м. Донецьк, до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Донецьк про
стягнення заборгованості з орендної
плати в сумі 5785,55грн., пені в сумі
137,84грн. та штрафу в сумі 578,56грн.,
розірвання договору оренди №4723/2011 від
14.04.2011р. та повернення державного майна
- нежитлове вбудоване приміщення,
площею 54,4кв.м., яке розташоване на
першому поверсі будівлі гуртожитку, за
адресою: АДРЕСА_1 Балансоутримувачу -
Донецькому професійному ліцею сфери
послуг за актом приймання-передачі.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що
відповідно до умов укладеного договору
оренди №4723/2011 від 14.04.2011р. відповідач
взяв на себе зобов'язання щодо сплати
орендної плати, однак у встановлений
строк та належним чином їх не виконав, у
результаті чого за відповідачем
утворилася заборгованість в сумі в
сумі 5785,55грн., що стало підставою для
нарахування пені в сумі 137,84грн. та
штрафу в сумі 578,56грн. У зв'язку із
невиконанням відповідачем своїх
зобов'язань щодо сплати орендної плати
позивач просить суд також розірвати
договір оренди №4723/2011 від 14.04.2011р. та
зобов'язати відповідача повернути
орендоване майно.

Прокуратурою Кіровського району м.
Донецька 27.02.2014р. в порядку ст.22 ГПК
України була надана заява про
уточнення позовних вимог, в якій
прокурор просить суд п. 3 позовних вимог
викласти в наступній редакції:
зобов'язати Фізичну особу-підприємця
ОСОБА_1 повернути державне майно -
нежитлове вбудоване приміщення, площею
54,4кв.м., вартістю 129236грн., яке
розташоване на першому поверсі будівлі
гуртожитку, за адресою: АДРЕСА_1
Балансоутримувачу - Донецькому
професійному ліцею сфери послуг за
актом приймання-передачі. Розглянувши
дану суд дійшов висновку прийняти її до
розгляду.

Відповідач у судовому засіданні надала
суду докази часткової сплати
заборгованості, а саме квитанцію
№14702.657.1 від 17.03.2014р. на суму 1500,00грн.

За клопотанням представників сторін
слухалась без фіксації судового
процесу технічними засобами.

Відповідно до статей 9, 10 Конституції
України, статті 9 Європейської хартії
регіональних мов або мов меншин
(ратифікована Законом України від 15
травня 2003р. N802), статті 3 Декларації прав
національностей України ( від 1
листопада 1991р. N1771), статті 12 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів", статті 14 Закону України «Про
засади державної мовної політики» (від
03 липня 2012р. №5029-VІ) та усним
клопотанням представників сторін,
справа розглядалась російською мовою.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення прокурора та
представників сторін, господарський
суд встановив:

Між Регіональним відділенням Фонду
державного майна України по Донецькій
області (Орендодавець) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (Орендар) 14
квітня 2011р. був укладений договір
оренди № 4723/2011 нерухомого майна, що
належить до державної власності.

За умовами укладеного договору (п.1.1.)
Орендодавець передав, а Орендар
прийняв в строкове платне користування
державне майно - нежитлове вбудоване
приміщення загальною площею 54,4кв.м.,
яке розташоване на першому поверсі
будівлі гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1,
що перебуває на балансі Донецького
професійного ліцею сфери послуг
(Балансоутримувач), вартість якого
визначена згідно зі звітом про оцінку
на 31.10.2010р. і становить за незалежною
оцінкою 129236,00грн.

Відповідно до умов п.1.2. договору майно
передається в оренду з метою
розміщення торговельного об'єкту з
продажу непродовольчих товарів.

Згідно умов п.2.1. договору Орендар
вступає в строкове платне користування
майном у термін, указаний в договорі,
але не раніше дати підписання
сторонами цього договору та акту
приймання-передачі майна.

За умовами п.3.1. договору орендна плата
визначається на підставі Методики
розрахунку і порядку використання
плати за оренду державного майна,
затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995
№786, і становить без ПДВ за базовий
місяць розрахунку - лютий 2011р. - 1997,32грн.
Орендна плата за перший місяць оренди -
квітень 2011р. визначається шляхом
коригування орендної плати за базовий
місяць на індекс інфляції за березень,
квітень 2011р.

Орендна плата за кожний наступний
місяць визначається шляхом
коригування орендної плати за
попередній на індекс інфляції за
наступний місяць(п.3.3. договору).

Відповідно до п.3.6. договору орендна
плата перераховується до державного
бюджету та Балансоутримувачу у
співвідношенні 50% та 50% щомісяця не
пізніше 15 числа місяця, наступного за
звітним, відповідно до пропорцій
розподілу, установлених КМУ і чинних на
кінець періоду, за який здійснюється
платіж.

Згідно п.3.7. договору орендна плата,
перерахована несвоєчасно або не в
повному обсязі, підлягає індексації та
стягується до бюджету та
Балансоутримувачу у визначеному
пунктом 3.6 співвідношенні відповідно
до чинного законодавства України з
урахуванням пені в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ на дату
нарахування пені від суми
заборгованості за кожний день
прострочення, включаючи день оплати.

Пунктом 3.8. договору встановлено, що у
разі, якщо на дату сплати орендної
плати заборгованість за нею становить
загалом не менше ніж три місяці,
Орендар також сплачує штраф у розмірі
10% від суми заборгованості.

За п.5.4. договору Орендар зобов'язався
своєчасну та в повному обсязі
сплачувати орендну плату.

У разі припинення або розірвання
договору Орендар зобов'язався
повернути Балансоутримувачу
орендоване майно в належному стані, не
гіршому ніж на момент передачі його в
оренду, з урахуванням нормального
фізичного зносу(п. 5.12. договору).

Цей договір укладено строком на 2 роки
360 днів, що діє з 14.04.2011р. до 08.04.2014р.
включно (п.10.1. договору). Договір
підписано обома сторонами та скріплено
печатками підприємств.

До укладеного договору 14 квітня 2011р.
між сторонами був складений та
підписаний акт приймання-передачі,
відповідно до якого Орендодавець
передав, а Орендар прийняв державне
майно - нежитлове вбудоване приміщення
загальною площею 54,4кв.м., яке
розташоване на першому поверсі будівлі
гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, що
перебуває на балансі Донецького
професійного ліцею сфери послуг
(Балансоутримувач), з метою розміщення
торговельного об'єкту з продажу
непродовольчих товарів.

Листами №20-06-05-04002 від 11.06.2013р. та
№20-06-05-11809 від 88.09.2013р. позивач повідомив
відповідача про наявність
заборгованості по орендній платі та
про необхідність її погасити, а також
повідомив, що у разі невиконанням
відповідачем своїх зобов'язань
регіональне відділення буде змушене
звернутися до суду і вимогою про
розірвання договору оренди.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення прокурора та
представників сторін господарський
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані та підлягають
задоволенню частково з огляду на
наступне.

Відповідно до приписів передбачених
ст.121 Конституції України, на органи
прокуратури покладено представництво
інтересів держави в суді, у випадках
передбачених законом. Безпосередньо до
господарського суду право звернення
прокурора передбачено пунктом 3
частини 1 ст.2 Господарського
процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ст.36-1 Закону
України „Про прокуратуру",
представництво прокуратурою інтересів
громадянина або держави в суді полягає
у здійсненні прокурорами від імені
держави процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
визначених законом.

Рішенням Конституційного Суду України
у справі за конституційним поданням
Вищого арбітражного суду України та
Генеральної прокуратури України щодо
офіційного тлумачення положень статті
2 Господарського процесуального
кодексу України від 08.04.99 №3-рп/99
державні інтереси закріплюються як
нормами Конституції України, так і
нормами інших правових актів.

Із врахуванням того, що "інтереси
держави" є оціночним поняттям, в
кожному конкретному випадку прокурор
чи його заступник самостійно визначає,
з посиланням на законодавство,
підстави подання позову, вказує в чому
саме відбулося чи може відбутися
порушення матеріальних інтересів
держави, обґрунтовує необхідність їх
захисту та зазначає орган
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах.

Вказані обставини підтверджують
правомочність звернення прокурора
Кіровського району м.Донецька в
інтересах держави в особі
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Донецькій
області, м.Донецьк.

Особа здійснює свої цивільні права
вільно, на власний розсуд, відповідно
до приписів частини 1 ст. 12 ЦК України.

Цивільні права особа здійснює у межах,
наданих їй договором або актами
цивільного законодавства, згідно вимог
передбачених ст.13 ЦК України.

Згідно з положеннями ст.14 ЦК України
цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу
України передбачено, що кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Способи судового захисту цивільних
прав та інтересів встановлені статтею
16 Цивільного кодексу України та
статтею 20 ГК України, цими нормами
встановлено, що суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Згідно вимог частини 2 статті 11 ЦК
України та ст.174 ГК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 67 Господарського
кодексу України передбачено, що
відносини підприємства з іншими
підприємствами, організаціями,
громадянами в усіх сферах
господарської діяльності, виконуються
на підставі договорів.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(частина 1 статті 530 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до вимог статті 610
Цивільного кодексу України порушення
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (стаття 612 Цивільного кодексу
України).

Згідно вимог статті 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно приписів ст.638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
зі сторін має бути досягнута згода.

Частиною 3 статті 180 ГК України
передбачено, що при укладенні
господарського договору сторони
зобов'язані у будь-якому разі погодити
предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно вимог статті 284 ГК України
істотними умовами договору оренди є:
об'єкт оренди; строк, на який
укладається договір оренди; орендна
плата.

Згідно з положеннями статті 759
Цивільного кодексу України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Право передання майна у найм має
власник речі або особа, якій належать
майнові права (ч.1 ст.761 ЦК України).

За приписами частини другої статті 762
Цивільного кодексу України та частини
третьої статті 285 Господарського
кодексу України за користування майном
з наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Частиною 2 ст.9 ЦК України передбачено,
що законом можуть бути передбачені
особливості регулювання майнових
відносин у сфері господарювання.

Відтак, на спірні правовідношення
поширюється також дії спеціального
закону, а саме Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна".

Відповідно до вимог передбачених
статтями 2, 3 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна"
правовою підставою користування
комунальним майном є договір оренди.

Статтею 10 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна"
передбачено, що істотною умовою
договору є - орендна плата.

Приписами частини 3 статті 18 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" передбачено
обов'язки орендаря, де зазначено, що
орендар зобов'язаний вносити орендну
плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно вимог передбачених статтею 19
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна" зазначено, що
орендар за користування об'єктом
оренди вносить орендну плату незалежно
від наслідків господарської
діяльності. Строки внесення орендної
плати визначаються у договорі.

Відповідно до вимог передбачених
статтею 632 ЦК України, ціна в договорі
встановлюється за домовленістю сторін.

Частиною п'ятою статті 762 Цивільного
кодексу України встановлено, що плата
за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором. Зазначеній нормі повністю
відповідає пункт 3.6. договору, у
відповідності до якого відповідач
повинен був сплачувати орендну плату
щомісячно не пізніше 15 числа місяця,
наступного за звітним.

Отже, встановивши факт невиконання
відповідачем зобов'язання по
своєчасному і в повному обсязі по
внесенню орендної плати, господарський
суд дійшов ґрунтовного висновку про
стягнення заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідач протягом розгляду справи
сплатив заборгованість по орендній
платі в сумі 1500,00грн., що
підтверджується наданою відповідачем
квитанцією №14702.657.1 від 17.03.2014р., у
зв'язку із чим суд дійшов висновку
припинити провадження по справі в
частині стягнення з Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1
суми боргу по орендній платі у розмірі
1500,00грн. відповідно до приписів п.11
частини 1 ст.80 Господарського
процесуального кодексу України, у
зв'язку з відсутністю предмету спору.

Щодо стягнення заборгованості у
розмірі 4285,55грн. суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи
відповідач свої зобов'язання за
Договором оренди №4723/2011 від 14.04.2011р.
нерухомого майна, що належить до
державної власності належним чином не
виконав, орендну плату у період з
червня 2013р. по грудень 2013р. сплатив не в
повному обсязі, у зв'язку із чим за
відповідачем утворилася
заборгованість в сумі 4285,55грн., що
підтверджується матеріалами справи.

Будь-яких документів у підтвердження
відсутності заборгованості
відповідачем надано не було, таким
чином вимоги позивача про стягнення
заборгованості по орендній платі в
сумі 4285,55грн. є доведеними,
обґрунтованими матеріалами справи, а
також такими, що підлягають
задоволенню.

Щодо стягнення пені в сумі 137,84грн. на
підставі умов п.3.7 договору та штрафу в
сумі 578,56грн. на підставі умов п. 3.8.
договору суд зазначає наступне:

Статтею 1 Цивільного кодексу України
передбачено, що цивільним
законодавством регулюються особисті
немайнові та майнові відносини
(цивільні відносини), засновані на
юридичній рівності, вільному
волевиявленні, майновій самостійності
їх учасників.

Суб'єкти господарських відносин при
укладенні договору наділені
законодавцем правом забезпечення
виконання господарських зобов'язань
установленням окремого виду
відповідальності.

Згідно приписів ч.2 ст.193 ГК України
порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Аналогічне положення міститься у ст.611
ЦК України, відповідно до якої у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Статтею 230 ГК України передбачено, що
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до вимог передбачених
ст.ст.546, 549 ЦК України виконання
зобов'язання може забезпечуватися, в
тому числі неустойкою. Неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

За змістом ст.611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають наслідки, встановлені
договором або законом, у тому числі
-сплата неустойки, що узгоджується із
ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України.
Аналогічні положення закріплені і в
ст.ст.216, 217 Господарського кодексу
України. При цьому, несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань є
належною підставою у розумінні ст.218
Господарського кодексу України для
застосування заходів
господарсько-правової
відповідальності.

Частиною першою статті 216 ГК України
передбачено, що учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Приписами п.5.7. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №12
від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики
застосування законодавства про оренду
(найм) майна» визначено, що одночасне
стягнення з учасника господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання за договором, штрафу та
пені не суперечить статті 61
Конституції України, оскільки згідно
із зазначеною статтею ЦК України пеня
та штраф є формами неустойки, а
відповідно до статті 230 ГК України -
видами штрафних санкцій, тобто вони не
є окремими та самостійними видами
юридичної відповідальності, і у межах
одного виду відповідальності може
застосовуватися різний набір санкцій; -
можливість одночасного стягнення пені
та штрафу за порушення господарських
зобов'язань передбачено абзацом другим
частини другої статті 231 ГК України; -
для учасників господарських відносин
законодавством не встановлено
обмежень передбачати в договорі
одночасне стягнення пені та штрафу, що
узгоджується із принципом свободи
укладення договору, встановленим
статтею 627 ЦК України, за змістом якої
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Таке право узгоджується із свободою
договору, передбаченого статтею 627 ЦК
України, коли сторони є вільними в
укладенні договору та визначенні умов
договору з урахуванням вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до приписів ст.111-28 ГПК
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України.

Правова позиція щодо стягнення
додаткової відповідальності у вигляді
стягнення з відповідача штрафу за
неналежне виконання зобов'язань
висловлена Верховним Судом України у
постанові від 30 травня 2011 року у справі
№ 42/252 та постанові Верховного Суду
України від 09.04.2012р. по справі №20/246-08.

Перевіривши розрахунок пені та штрафу
суд дійшов висновку, що вони є
арифметично вірними, обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню, а
саме пеня в сумі 137,84грн. та штраф в сумі
578,56грн.

Щодо позовних вимог про розірвання
договору оренди №4723/2011 від 14.04.2011р.
нерухомого майна, що належить до
державної власності суд зазначає
наступне.

За змістом ст.610 ЦК України невиконання
зобов'язання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання, є порушенням
зобов'язання.

При цьому, згідно вимог передбачених
ст.611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, розірвання договору.

Відповідно до приписів частини першої
ст.284 ГК України, частини першої статті
10, частини третьої статті 18 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" орендна плата
віднесена до істотних умов договору
оренди, а обов'язок з її сплати є
основним обов'язком орендаря, а відтак
несвоєчасне та не в повному обсязі
внесення орендної плати є достатньою
правовою підставою для дострокового
розірвання вказаного договору оренди в
судовому порядку.

Факт порушення відповідачем умов
договору в частині повної та
своєчасної сплати орендної плати
підтверджується матеріалами даної
справи. При цьому дані порушення за
висновком суду є систематичними.

За приписами частини1 ст.782 ЦК України
визначено, що наймодавець має право
відмовитися від договору найму і
вимагати повернення речі, якщо наймач
не вносить плату за користування річчю
протягом трьох місяців підряд.

Частиною 3 ст.26 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» передбачено, що договір оренди
може бути розірвано за погодженням
сторін. На вимогу однієї із сторін,
договір оренди може бути достроково
розірвано за рішенням суду у разі
невиконання сторонами своїх
зобов'язань та з інших підстав,
передбачених законодавчими актами
України.

Таким чином, оскільки факт порушення
відповідачем умов договору №4723/2011 від
14.04.2011р. нерухомого майна, що належить
до державної власності в частині
своєчасної та повної сплати орендних
платежів підтверджений, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги в частині
розірвання договору оренди також
підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог передбачених
частиною 1 ст.27 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» у разі розірвання договору
оренди, закінчення строку його дії та
відмови від його продовження або
банкрутства орендаря він зобов'язаний
повернути орендодавцеві об'єкт оренди
на умовах, зазначених у договорі
оренди.

Відповідно до приписів ст.111-28 ГПК
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України.

Отже, істотне порушення орендарем
(наймачем) такої умови договору оренди
державного (комунального) майна, як
внесення орендної плати, є достатньою
правовою підставою для дострокового
розірвання вказаного договору оренди в
судовому порядку та повернення
орендованого майна орендодавця
(наймодавцю), аналогічна правова
позиція висловлена у постанові
Верховного Суду України № 5021/966/2011 від
08.05.2012р.

Відповідно до вимог передбачених
пунктом 4 частини 3 ст.129 Конституції
України основними засадами
судочинства є - змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Статтею 4-3 ГПК України передбачено, що
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Під час розгляду зазначеної справи
відповідачем належним чином не
спростовано вимоги позовної заяви.

Згідно вимог передбачених ст.32 ГПК
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Статтями 33, 34 ГПК України встановлено,
що кожна із сторін повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до приписів ст.36 ГПК України
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до вимог передбачених ст.43
ГПК України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Виходячи з положень ст.173
Господарського кодексу України та
статей 11, 509 Цивільного кодексу України,
припинення зобов'язання зумовлює і
припинення існування підстави для
відповідного права, зокрема - для
подальшого перебування у відповідача
майна, отриманого за договором оренди.

Крім того, за змістом ст.84
Господарського процесуального кодексу
України у рішенні за результатами
розгляду позову про зобов'язання
виконати певну дію (в даному випадку -
звільнити об'єкт оренди) суд має
вказати строк вчинення відповідної
дії.

Враховуючи, що такий строк умовами
договору не визначений, суд дійшов
висновку про необхідність
встановлення строку вчинення
відповідних дій протягом 10 календарних
днів з моменту набрання рішенням
законної сили.

Враховуючи викладене, з'ясувавши всі
обставини та дослідивши всі надані
докази суд дійшов до обґрунтованого
висновку в задоволенні позовних вимог
в частині розірвання договору оренди
та повернення нерухомого державного
майна.

За приписами пункту 2.11 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №7 від 21.02.2013р. «Про деякі
питання практики застосування розділу
VІ Господарського процесуального
кодексу України» якщо в позовній заяві
об'єднано дві або більше вимог
немайнового характеру, пов'язаних між
собою підставами виникнення або
поданими доказами, судовий збір
сплачується окремо з кожної з таких
вимог.

Згідно пункту 4.6. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №7
від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики
застосування розділу VІ Господарського
процесуального кодексу України»
приймаючи рішення зі справи,
провадження в якій порушено за заявою
прокурора, господарський суд у разі
повного або часткового задоволення
позову (скарги) стягує судовий збір з
відповідача (повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), якщо він не
звільнений від сплати судового збору.

Судові витрати покладаються на
відповідача відповідно до ст.49 ГПК
України.

На підставі вимог передбачених ст.129
Конституції України, пунктів 2.11, 4.6.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №7 від
21.02.2013р. «Про деякі питання практики
застосування розділу VІ Господарського
процесуального кодексу України», п.5.7.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №12 від
29.05.2013р. «Про деякі питання практики
застосування законодавства про оренду
(найм) майна», ст.ст. 2, 3, 10, 18, 19, 26, 27
Закону України «Про оренду державного
та комунального майна», ст.ст.9, 11-16, 202,
509, 530, 610-612, 626, 268, 629, 632, 638, 759, 761, 762, 782 ЦК
України, ст.ст.20, 67, 173, 174, 180, 216-218, 230, 284, 285
ГК України та керуючись ст.ст.1, 2, 4-2, 4-3,
4-6, 12, 15, 20, 22, 28, 29, 32-34, 36, 43, 49, 75, 77, п. 1-1 ст.
80, 82-85, 111-28 ГПК України, господарський
суд, -

В И Р І Ш
И В:

Позовні вимоги Прокурора Кіровського
району м. Донецька в інтересах держави
в особі Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Донецькій
області, м. Донецьк до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Донецьк про
стягнення заборгованості з орендної
плати в сумі 5785,55грн., пені в сумі
137,84грн. та штрафу в сумі 578,56грн.,
розірвання договору оренди №4723/2011 від
14.04.2011р. та повернення державного майна
- нежитлове вбудоване приміщення,
площею 54,4кв.м., вартістю 129236,00грн., яке
розташоване на першому поверсі будівлі
гуртожитку, за адресою: АДРЕСА_1
Балансоутримувачу - Донецькому
професійному ліцею сфери послуг за
актом приймання-передачі, задовольнити
частково.

Припинити провадження по справі в
частині стягнення з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1
заборгованості з орендної плати у
розмірі 1500,00грн., у зв'язку із
відсутністю предмету спору.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 АДРЕСА_2 Ідент. код НОМЕР_1) на
користь державного бюджету України (р/р
0002, код бюджетної класифікації
22080200, отримувач банк - ГУДКСУ у
Донецькій області, , МФО
834016), Стягувач - Регіональне відділення
Фонду державного майна України по
Донецькій області (83001, м.Донецьк, вул.
Артема, 97, ідентифікаційний код 13511245)
заборгованість в сумі 4285,55грн., пеню в
сумі 137,84грн. та штраф в сумі 578,56грн.

Розірвати договір оренди № 4723/2011 від
14.04.2011р. нерухомого майна, що належить
до державної власності, укладений між
Регіональним відділенням Фонду
державного майна України по Донецькій
області та Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1

Зобов'язати Фізичну особу-підприємця
ОСОБА_1 АДРЕСА_2 Ідент. код НОМЕР_1)
повернути державне майно - нежитлове
вбудоване приміщення, площею 54,4кв.м.,
вартістю 129236,00грн., яке розташоване на
першому поверсі будівлі гуртожитку, за
адресою: АДРЕСА_1 Балансоутримувачу -
Донецькому професійному ліцею сфери
послуг за актом приймання-передачі
протягом 10 календарних днів з моменту
набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 АДРЕСА_2 Ідент. код НОМЕР_1) на
користь державного бюджету судовий
збір в сумі 4263,00грн.

Видати накази після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано і може
бути оскаржене через господарський суд
Донецької області в апеляційному
порядку протягом десяти днів з дня
прийняття рішення. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

У разі якщо в судовому засіданні було
оголошено лише вступну та резолютивну
частину рішення, зазначений строк
обчислюється з дня підписання рішення,
оформленого відповідно до статті 84
Господарського процесуального кодексу
України.

Повний текст рішення
виготовлений та підписаний 19.03.2014р.

Суддя
С.В. Тоцький