ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2014 р.Справа № 916/2295/13Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді Ярош А.І.

суддів Журавльова О.О., Разюк Г.П.,

при секретарі судового засідання
Молодові В.С.,

за участю представників сторін

від позивача: Слюсар М.М., за
довіреністю;

від відповідача : не з'явився,
повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
„Групова збагачувальна фабрика
„Червона зірка"

на рішення господарського суду
Одеської області від 12 листопада 2013
року

по справі № 916/2295/13

за позовом Публічного акціонерного
товариства „Групова збагачувальна
фабрика „Червона зірка"

до Державного підприємства „Одеська
залізниця"

про стягнення 1096,50 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство
Групова збагачувальна фабрика
„Червона зірка" звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовом про стягнення з Одеської
залізниці 1096,50 грн. вартості недостачі
вантажу.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилався на договір поставки
№91/1 від 25.12.2012 р., на підставі якого
відправник - ПАТ ГЗФ „Червона зірка"
відправило на адресу
вантажоотримувача ТОВ „Портінвест
Лоджистік" по залізничній накладній №
51334811 від 02.01.2013р. вугільну продукцію.
Під час слідування вантажу, 04.01.2013 року
на станції Тимково Одеської залізниці
було виявлено недостачу вантажу в
вагоні за №67569707 у розмірі 1960 кг (згідно
складеного Одеською залізницею
комерційного акту), в зв'язку з чим
позивач сплатив на користь
вантажоодержувача ТОВ „Портінвест
Лоджистік" 1666 грн.

У зв'язку з викладеним позивач
звернувся до суду з позовом до
залізниці про відшкодування збитків у
розмірі 1096,50 грн. з урахуванням норми
недостачі 1%.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 12 листопада 2013 року у
справі №916/2295/13 (суддя Гут С.Ф.) в
задоволенні позову відмовлено, з
підстав того, що Публічне акціонерне
товариство "ГРУПОВА ЗБАГАЧУВАЛЬНА
ФАБРИКА "ЧЕРВОНА ЗІРКА", яке звернулось
до господарського суду Одеської
області з даним позовом, пропустило
шестимісячний строк позовної давності,
оскільки строк звернення до суду з
позовною заявою закінчився 05.07.2013р., а
позов подано 23.08.2013р.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
Публічне акціонерне товариство
„Групова збагачувальна фабрика
„Червона зірка" звернулось до
Одеського апеляційного господарського
суду з апеляційною скаргою, в якій
просить його скасувати і прийняти нове
рішення, в якому поновити строк
позовної давності для подачі ПАТ „ГЗФ
Червона зірка" позовної заяви до ДП
„Одеська залізниця", стягнути з
Одеської залізниці вартість нестачі
вугільної продукції на суму 1096,50 грн. та
судові витрати.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу,
апелянт зазначає, що судом не було
взято до уваги, що порядок застосування
строку позовної давності регулюється
ч.1 ст.261 ЦК України, у відповідності до
якої перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила. Апелянтом в суді
першої інстанції були надані докази
поважності причин пропуску строку
позовної давності, але судом не було
прийнято до уваги.

Скаржник вважає, що згідно ст.134 Статуту
залізниці України шестимісячний
термін подачі позову пов'язаний не
тільки з датою видачі вантажу
одержувачу, але і відповідно до п. ж)
ст.134 Статуту з дня встановлення
обставин, що спричинили заявлення
претензії. Днем встановлення обставин,
що спричинили заявлення позову до
Одеської залізниці є день одержання
02.04.2013 року оригінала комерційного акту
АА №057561/2/5 та залізничної накладної
№51334811.

Відповідно до ст.85 ГПК України, у
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину постанови.

Перевіривши матеріали справи,
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
процесуального та матеріального права,
заслухавши представників сторін,
апеляційний господарський суд дійшов
висновку про наявність підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції, та задоволення апеляційної
скарги, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
02.01.2013р. Публічне акціонерне товариство
"ГРУПОВА ЗБАГАЧУВАЛЬНА ФАБРИКА
"ЧЕРВОНА ЗІРКА" як вантажовідправник, у
відповідності з договором поставки
№91/1 від 25.12.2012р. укладеним між
Публічним акціонерним товариством
"ГРУПОВА ЗБАГАЧУВАЛЬНА ФАБРИКА
"ЧЕРВОНА ЗІРКА" та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"МАКО-ТРЕИДИНГ", відповідно до
залізничної накладної №51334811, провело
відвантаження вугільної продукції у
вагоні №67569707 за накладною №51334811 зі ст.
Пелагіївський Донецької залізниці на
ст. Миколаїв-Вантажний (експ) Одеської
залізниці на адресу вантажоотримувача
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Портінвест
Лоджистик".

Завантаження проведено засобами
вантажовідправника, нижче бортів з
природними скосами трапецієвидної
форми. Маркування веєроподібно по
всьому периметру вагона кольоровим
(червоним) вапном, маса вантажу 269 000 кг,
вантаж завантажено
вантажовідправником. Розміщено й
закріплено згідно з ТУ г.1 пар.3-5 п.14 СМГС
п.3,4,7,8. Власний вагон.

04.01.2013р. на станції Тимково Одеської
залізниці внаслідок проведення
комісійного переважування вагону
№67569707 на справних 150т статичних вагах
були виявлені поглиблення та виїмки на
поверховості вантажу, а також
невідповідність фактичній масі
вантажу даним, зазначених у накладній
№51334811 тобто, вага вантажу виявлена -
тара 23200 кг, нетто 67000 кг, а отже виявлена
недостача у кількості 1960кг у вагоні
№67569707.

У відповідності зі ст.129 Статуту
Залізниць України факт недостачі
вантажу було зафіксовано комерційним
актом АА №057561/2/5 від 04.01.2013р.

Відповідно до даних, зазначених у
комерційному акті АА №057561/2/5,
завантаження у вагоні навалом, нижче
бортів на 200 мм, марковано вапном, крім
вибірки, на поверхні вантажу на 3,4
вивантажувальними люками мається
вибірка, на місці вибірки маркування
порушене. З правої сторони по ходу
поїзда на 3,4 вивантажувальними люками
мається вибірка вантажу довжиною 3200 мм,
шириною 2100 мм, глибиною 600 мм. Вагон
глуходвірний, вивантажувальні люка
зачинені щільно, течі вантажу немає.

По ст.Тимково Одеської залізниці
доступ до вантажу усунений, в місці
виборки вантажу вантаж промаркований
вапном. Переваження вагону проводила
старший приймальник потягів Журавель
Л.А., в присутності приймальника
потягів Черниш С.Г. При повторному
переваженні присутня начальник
станції Леонченко Г.А., недостача 1960 кг
вугілля підтвердилась.

У зв'язку з нестачею вантажу Покупцем
вугільної продукції Товариством з
обмеженою відповідальністю
"МАКО-ТРЕЙДИНГ" було виставлено
претензію №156/02 від 21.02.13р. на суму
1666грн., яка 16.08.2013р. Публічним
акціонерним товариством "ГРУПОВА
ЗБАГАЧУВАЛЬНА ФАБРИКА "ЧЕРВОНА ЗІРКА"
була задоволена.

Відповідно до переуступочного напису
зробленого начальником експ.відділу
ТОВ "Портінвест Лоджистик" та головним
бухгалтером ТОВ "Портінвест Лоджистик",
на залізничній накладній №51334811 від
02.01.2013р. ТОВ "Портінвест Лоджистик"
передав право на пред'явлення
претензій та позовів до залізниці за
нестачу вугілля Публічному
акціонерному товариству "ГРУПОВА
ЗБАГАЧУВАЛЬНА ФАБРИКА "ЧЕРВОНА ЗІРКА"

Таким чином, посилаючись на
незабезпечення Державним
підприємством "Одеська залізниця"
збереження прийнятого до перевезення
вантажу, ПАТ "ГРУПОВА ЗБАГАЧУВАЛЬНА
ФАБРИКА "ЧЕРВОНА ЗІРКА" звернулось до
суду з позовом про стягнення з
відповідача вартості недостачі
вантажу на суму 1096,50грн. (з врахуванням
норми нестачі 1%), що підтверджується
доданим до позову розрахунком.

Судова колегія не погоджується з судом
першої інстанції щодо застосування
строків позовної давності та у зв'язку
з цим відмови у позові, та зазначає з
цього приводу наступне.

В суді першої інстанції, а також в
апеляційній скарзі апелянтом
заявлялось клопотання про поновлення
строку позовної давності, згідно якої
зазначав про те, що до Публічного
акціонерного товариства "ГРУПОВА
ЗБАГАЧУВАЛЬНА ФАБРИКА "ЧЕРВОНА ЗІРКА"
(Вантажовідправник) були передані
документи, а саме оригінали
комерційного акту АА №057561/2/5 від
04.01.2013р. та залізнична накладна №51334811 з
переуступним написом від ТОВ
"ПРОМІНВЕСТ ЛОДЖИСТІК"
(Вантажоодержувач) про передачу права
позивачу пред'явлення позову до
Залізниці, відповідно до ст. ст.130, 133
Статуту залізниць України, тільки
02.04.2013р. через ТОВ "МАКО-ТРЕЙДІНГ".

Апелянт посилався на те, що для
Публічного акціонерного товариства
"ГРУПОВА ЗБАГАЧУВАЛЬНА ФАБРИКА
"ЧЕРВОНА ЗІРКА" 02.04.2013р. є днем настання
подій, що є підставою для подання
позову позивачем до Державного
підприємства "Одеська залізниця" та
просив застосувати положення ст.261 ЦК
України.

Тому скаржник вважає, що в даному
випадку, день настання подій, що є
підставою для подання позову є день
отримання позивачем вищеназваних
документів, а саме 02.04.2013р. і строк
позовної давності пропущено з поважних
причин, та просить суд визнати поважною
причиною пропущення строку позовної
давності Публічного акціонерного
товариства "ГРУПОВА ЗБАГАЧУВАЛЬНА
ФАБРИКА "ЧЕРВОНА ЗІРКА" для подачі
позовної заяви до Державного
підприємства "Одеська залізниця", та
поновити строк позовної давності для
подачі позовної заяви, а також
розглянути справу по суті.

При винесенні рішення суд першої
інстанції застосовував положення
ст.ст. 134, 136 Статуту залізниць України,
якими передбачено, що позови до
залізниць можуть бути подані у
шестимісячний термін, який
обчислюється відповідно до вимог
зазначеної статті, з дня встановлення
обставин, що спричинили подання позову;
вказаний термін позовної давності
обчислюється з дня видачі вантажу
вантажоодержувачу.

Відтак суд першої інстанції дійшов
висновків про пропуск позивачем строку
позовної давності щодо звернення до
суду з позовною заявою до Одеської
залізниці про стягнення вартості
нестачі вантажу у розмірі 1096,50грн.,
виходячи зі строків позовної давності,
встановлених ст.ст.134, 136 Статуту
залізниць України.

Стаття 134 Статуту залізниць України
передбачає, що претензії до залізниць
можуть бути заявлені протягом шести
місяців. Відповідно до положень ст.136
Статуту, зазначені терміни
обчислюються з дня видачі вантажу,
багажу або вантажобагажу - для
претензій про відшкодування за
псування, пошкодження або недостачу
вантажу, багажу та вантажобагажу.

Проте ч.4 ст. 315 Господарського кодексу
України встановлено, якщо заявлену
перевізнику претензію, що випливає з
договору перевезення вантажу,
відхилено або відповідь на неї не
одержано у строк, зазначений у частині
третій цієї статті (в даному випадку
три місяці), заявник має право
звернутися до суду протягом шести
місяців з дня одержання відповіді або
закінчення строку, встановленого для
відповіді.

З викладеного вбачається, що вказаною
правовою нормою по-іншому, ніж Статутом
залізниць України, розраховується
початок перебігу строку позовної
давності.

Однак ч.5 ст. 307 Господарського кодексу
України, яка кореспондується із ч.4
ст.909, ч.1 ст. 920 Цивільного кодексу
України, встановлено, що умови
перевезення вантажів окремими видами
транспорту, а також відповідальність
суб'єктів за цими перевезеннями
визначаються транспортними статутами
та іншими нормативно-правовими актами.

Тобто ст. 315 Господарського кодексу
України і статті 134, 136, 137 Статуту
залізниць України є спеціальними
нормами, які регулюють питання
перебігу строку позовної давності у
позовах про відшкодування збитків
(вартості нестачі вантажу), що
виникають із залізничних перевезень.

Статут залізниць України було
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 6 квітня 1998 року
№ 457, і останні зміни в нього вносилися
постановою Кабінету Міністрів України
від 25.12.2002 року №1973.

Господарський кодекс України, який за
своєю правовою природою є законом
України, був прийнятий Верховною Радою
України 16.01.2003 року за № 436-IV і набув
чинності з 01.01.2004 року. Крім того, у
прикінцевих положеннях Господарського
кодексу України законодавець
зобов'язав Кабінет Міністрів України
привести свої нормативні акти (в т.ч. і
Статут залізниць України, оскільки він
суперечить Господарського кодексу
України) у відповідність до норм
Господарського кодексу України, а тоді
вже застосовувати ці норми поряд з
нормами Господарського кодексу
України, що Кабінетом Міністрів
України зроблено не було.

Зазначена правова позиція викладена у
Постанові Верховного Суду України
№10-26/166-10-4300 від 19.04.2012 р.

Таким чином, судова колегія дійшла
висновку, що в даних правовідносинах
щодо початку перебігу строку позовної
давності слід застосовувати положення
Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.315 ГК України, до
пред'явлення перевізникові позову, що
випливає з договору перевезення
вантажу, можливим є пред'явлення йому
претензії.

Претензії можуть пред'являтися
протягом шести місяців, а претензії
щодо сплати штрафів і премій - протягом
сорока п'яти днів.

Перевізник розглядає заявлену
претензію і повідомляє заявника про
задоволення чи відхилення її протягом
трьох місяців, а щодо претензії з
перевезення у прямому змішаному
сполученні - протягом шести місяців.

Претензії щодо сплати штрафу або
премії розглядаються протягом сорока
п'яти днів.

Якщо претензію відхилено або відповідь
на неї не одержано в строк, зазначений у
частині третій цієї статті, заявник має
право звернутися до суду протягом
шести місяців з дня одержання
відповіді або закінчення строку,
встановленого для відповіді.

Колегія суддів зазначає, що оскільки
дотримання претензійного порядку не є
обов'язковим, то у вирішенні початку
перебігу строку позовної давності в
розумінні ст.315 Господарського кодексу
України слід виходити із строку на
пред'явлення претензії та строку на її
розгляд незалежно від того, чи заявлена
претензія у встановлені строки, чи
заявлена поза межами встановлених
строків, чи взагалі не заявлена.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що виходячи із строків,
встановлених ст.315 ГК України,
позивачем строк позовної давності на
стягнення штрафу за спірний період не
пропущено, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи,
недостачу вантажу у вагоні №67569707
встановлено комерційним актом АА
№057561/2/5 від 04.01.2013 року, тобто 04.01.2013 року
є днем виникнення обставин, які є
підставою для звернення до суду.

Як зазначалось вище, відповідно до
приписів ст.315 ГК України, претензія
могла бути пред'явлена перевізникові
протягом шести місяців; перевізник
розглядає заявлену претензію і
повідомляє заявника про задоволення чи
відхилення її протягом трьох місяців;
якщо претензію відхилено або відповідь
на неї не одержано в строк, зазначений у
частині третій цієї статті, заявник має
право звернутися до суду протягом
шести місяців з дня одержання
відповіді або закінчення строку,
встановленого для відповіді.

Таким чином, строк позовної давності
для звернення до суду з урахуванням
вищенаведених строків для пред'явлення
претензії, отримання на неї відповіді,
та звернення до суду у разі відсутності
відповіді, спливає 04 квітня 2014 року.

Фактично позов пред'явлено до суду
28.08.2013 року, як вбачається з відбитку
штемпелю пошти на конверті, тобто в
межах встановленого ст.315
Господарського кодексу України строку.

За таких підстав, судом першої
інстанції помилково відмовлено
позивачу у стягненні вартості
недостачі вантажу на підставі ч.4 ст. 267
Цивільного кодексу України, оскільки
строк позовної давності позивачем не
пропущено, та подано позов в межах
вказаного строку.

Аналогічну правову позицію викладено у
постанові Вищого господарського суду
від 11 жовтня 2012 р. у справі № 39/5005/2752/2012.

Дослідивши обставини справи згідно
наявних матеріалів справи, апеляційний
суд зазначає, що матеріали справи
свідчать про укладення між ПАТ „ГЗФ
„Червона зірка" та Одеською залізницею
договору перевезення вантажу на
користь ТОВ „Портінвест Лоджистік",
оскільки в силу вимог ч.2 ст. 307 ГК
України, які кореспондуються з
вимогами ч.3 ст. 909 ЦК України, укладення
договору перевезення вантажу
підтверджується складенням
перевізного документа (транспортної
накладної, коносамента тощо)
відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 307 ГК України,
які кореспондуються з вимогами ч.4 ст.
909, ч.1 ст. 920 ЦК України, умови
перевезення вантажів окремими видами
транспорту, а також відповідальність
суб'єктів господарювання за цими
перевезеннями визначається
транспортними кодексами,
транспортними статутами та іншими
нормативно-правовими актами. У ст. 2
Статуту залізниць України передбачено,
що обов'язки, права і відповідальність
залізниць, а також підприємств,
організацій, установ і громадян, які
користуються залізничним транспортом,
визначає Статут залізниць України.
Водночас вимогами ст. 113 Статуту
залізниць України передбачено, що
залізниця звільняється від
відповідальності за недостачу
прийнятого до перевезення вантажу,
якщо така недостача виникла з
незалежних від залізниці причин.
Аналогічні положення щодо звільнення
залізниці від відповідальності
містяться і у ч.1 ст. 924 ЦК України та ч.1
ст. 314 ГК України.

Як зазначалось вище, 04.01.2013 року на
станції Тимково Одеської залізниці в
результаті проведення комісійного
переваження вагону №67569707 були
виявлені поглиблення та виїмки на
поверхні вантажу, а також
невідповідність фактичної маси
вантажу даним, вказаних в накладній
№51334811, а саме маса вантажу менше
перевізного документа на 1960 кг.

Відповідно до залізничної накладної
№51334811, вантаж завантажено
вантажовідправником. Розміщено й
закріплено згідно з ТУ г.1 пар.3-5 п.14 СМГС
п.3,4,7,8. Маркування веєроподібне по
всьому периметру вагона кольоровим
(червоним) вапном.

Відповідно до даних, зазначених у
комерційному акті АА №057561/2/5,
завантаження у вагоні навалом, нижче
бортів на 200 мм, марковано вапном, крім
вибірки, на поверхні вантажу на 3,4
вивантажувальними люками мається
вибірка, на місці вибірки маркування
порушене. З правої сторони по ходу
поїзда на 3,4 вивантажувальними люками
мається вибірка вантажу довжиною 3200 мм,
шириною 2100 мм, глибиною 600 мм. Вагон
глуходвірний, вивантажувальні люка
зачинені щільно, течі вантажу немає.

Таким чином, обставини справи свідчать
про те, що вантаж, який завантажений
засобами відправника, прибув на
станцію Тимково Одеської залізниці у
непошкодженому рухомому складі, про що
свідчать обставини, які встановлені у
комерційному акті (відсутність
просипання вантажу та щільно закриті
двері люків), а також обставини, які
свідчать про відсутність акту про
технічний стан вагону, який в силу
вимог п.15 Правил складання актів,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України 28.05.2002р. №334 та
зареєстровані в Міністерстві юстиції
України 08.07.2002р. за №567/6855, складається у
разі витікання, псування або
підмочення вантажу внаслідок
технічної несправності вагона.

Залізнична накладна №51334811 від 02.01.2013
року свідчить, що завантаження вантажу
у напіввагон здійснювалося
відправником, а відповідно до вимог ч.3
ст. 308 ГПК України, які кореспондуються
з вимогами ч.2 ст. 917 ЦК України,
вантажовідправник зобов'язаний
підготувати вантаж до перевезення з
урахуванням необхідності забезпечення
транспортабельності та збереження
його в процесі перевезення. Аналогічні
вимоги щодо обов'язку
вантажовідправника підготувати вантаж
до перевезення містяться і у п.4 Правил
приймання вантажів до перевезення,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України 21.11.2000р. №644 та
зареєстрованих в Міністерстві юстиції
України 24.11.2000р. за №861/5082. При цьому в
силу вимог ч.1 ст. 918 ЦК України
завантаження вантажу здійснюється
відправником у порядку, встановленому
договором, із додержанням правил,
встановлених транспортними кодексами
(статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

В силу вимог ч.1 ст.110, ст.113 Статуту
залізниць України, які кореспондуються
з вимогами ч.1 ст.314 ГК України та ч.1 ст.924
ЦК України, залізниця несе
відповідальність за збереження
вантажу від часу його прийняття для
перевезення і до моменту видачі
вантажу одержувачу, поки не доведе, що
втрата, недостача, псування або
пошкодження вантажу сталося внаслідок
обставин, яким залізниця не могла
запобігти та усунення яких від неї не
залежало.

Із залізничної накладної випливає, що
вантаж завантажено
вантажовідправником навалом, нижче
бортів з природними скосами
трапецієвидної форми. Маркування
веєроподібне по всьому периметру
вагона кольоровим (червоним) вапном,
розміщено й закріплено згідно з ТУ г.1
пар.3-5 п.14 СМГС п.3,4,7,8..

Наявний у матеріалах справи
комерційний акт АА №057561/2/5 від 04.01.2013
року свідчить, що вантаж, який
завантажений відправником (ТОВ ГЗФ
„Червона зірка") у вагон №67569707, був
перевантажений Одеською залізницею на
станції Тимково Одеської залізниці і
виявлено, що вага вантажу менше
перевізного документа на 1960 кг,
завантаження у вагоні навалом, нижче
бортів на 200 мм, марковано вапном. З
правої сторони по ходу поїзда на 3,4
вивантажувальними люками мається
вибірка вантажу довжиною 3200 мм, шириною
2100 мм, глибиною 600 мм., на місці вибірки
маркування порушене. Вагон
глуходвірний, вивантажувальні люка
зачинені щільно, течі вантажу немає
(а.с.30).

Зазначене свідчить про те, що
вантажовідправник вжив всі заходи щодо
підготовки ватажу з урахуванням його
схоронності під час транспортування, а
тому апеляційний господарський суд
дійшов висновку про відсутність вини
відправника у нестачі вантажу, а отже і
відсутність підстав для стягнення з
нього вартості нестачі вантажу.

Разом з цим, апеляційний господарський
суд вважає, що встановлені обставини, а
саме те, що станція відправлення при
прийнятті вантажу до перевезення
перевантажила і прийняла вантаж, а саме
269 000 кг антрациту, без зауважень,
свідчать про те, що саме перевізником
не вжиті відповідні заходи щодо
схоронності вантажу при перевезенні,
що відповідно до вимог ст.110 Статуту
залізниць України є підставою для
відповідальності Одеської залізниці
за нестачу прийнятого до перевезення
вантажу.

Крім того, судова колегія зазначає, що
перевізником не доведені підстави
звільнення від відповідальності,
передбачені вимогами ст.111 Статуту
залізниць України.

Відповідно до п. "а" ст.14 Статуту
залізниць України за недостачу
вантажу, залізниця відшкодовує збитки
у розмірі дійсної вартості недостачі
маси вантажу.

При цьому, недостача маси вантажу, за
яку відшкодовуються збитки, в усіх
випадках обчислюється з урахуванням
граничного розходження визначення
маси вантажу і природної втрати
вантажу під час перевезення (ч.2 ст.114
Статуту залізниць України). А ст.115
Статуту залізниць України передбачено,
що вартість вантажу визначається на
підставі загальної суми рахунка або
іншого документа відправника, який
підтверджує кількість і вартість
відправленого вантажу.

Аналогічні вимоги щодо відшкодування
збитків залізницею у розмірі вартості
вантажу, якого не вистачає, передбачені
і у ч.3 ст.314 ГК України та у ч.2 ст.924 ЦК
України.

Кількість і вартість 1 тони вугілля
марки Антрацит підтверджено
довідкою-розрахунком вартості
недостачі вугільної продукції у
вагонах, відвантажених ПАТ „ГЗФ
„Червона зірка" по ст.Пелагеївський
Донецької залізниці №156/02 від 16.08.2013 р.
(а.с.9), згідно яких вартість 1 т
антрациту складає 850 грн.

Разом з тим, здійснивши перерахунок
вартості недостачі вантажу, судова
колегія зазначає, що розрахунок
здійснений позивачем невірно.

В силу вимог п.27 Правил видачі вантажів,
затверджених Наказом Мінтрансу
України від 21 листопада 2000р. за №644 і
зареєстрованих у Міністерстві юстиції
України 24 листопада 2000р. за №862/5083,
відповідальна недостача вугілля з
урахуванням 2% норми природної втрати
та граничного розходження визначення
маси нетто складає 620 кг, що відповідно
до розрахунку суду, складає 527 грн., яка
і підлягає стягнення з Одеської
залізниці.

З урахуванням викладеного, висновки,
викладені в оскаржуваному судовому
рішенні щодо пропущення позивачем
строку позовної давності для звернення
до суду, не відповідають обставинам
справи, а тому це рішення слід
скасувати і прийняти нове рішення, яким
позов Публічного акціонерного
товариства „Групова збагачувальна
фабрика „Червона зірка" до Державного
підприємства „Одеська залізниця" про
стягнення 1096,50 грн. задовольнити
частково, стягнути з Одеської
залізниці вартість нестачі вантажу з
урахуванням норм природної втрати при
перевезенні вугілля у розмірі 527 грн., в
решті позову відмовити.

На підставі ст.ст. 44, 49 ГПК України
судові витрати у справі покладаються
на Одеську залізницю.

Керуючись ст.ст.99,101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства „Групова
збагачувальна фабрика „Червона зірка"
задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської
області від 12 листопада 2013 року по
справі № 916/2295/13 скасувати.

Позов Публічного акціонерного
товариства „Групова збагачувальна
фабрика „Червона зірка" до Державного
підприємства „Одеська залізниця" про
стягнення 1096,50 грн. задовольнити
частково.

Стягнути з Державного підприємства
„Одеська залізниця" на користь
Публічного акціонерного товариства
„Групова збагачувальна фабрика
„Червона зірка" 527 грн. (п'ятсот
двадцять сім грн.) вартості недостачі
вантажу, 860,25 грн. (вісімсот шістдесят
грн. 25 коп.) судового збору.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Державного підприємства
„Одеська залізниця" на користь
Публічного акціонерного товариства
„Групова збагачувальна фабрика
„Червона зірка" 430,13 грн.(чотириста
тридцять грн.. 13 коп.) судового збору за
апеляційний перегляд.

Доручити господарському суду Одеської
області видати відповідні накази із
зазначенням реквізитів сторін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний
11.03.2014 року.

Головуючий суддя
А.І. Ярош

Судді
О.О. Журавльов

Г.П. Разюк