ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2014 р.
Справа № 917/2128/13

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя
Барбашова С.В. , суддя Плужник О.В.

при секретарі Сіренко К.О.

за участю представників сторін:

позивача - Колокот Р.В.

відповідача - Біденко А.В., Біденко В.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. №127П/3-9)
на рішення господарського суду
Полтавської області від 10.12.13 року у
справі №917/2128/13

за позовом - Державного підприємства
"Управління промислових підприємств
Державної адміністрації залізничного
транспорту України", м. Київ в особі
відокремленого структурного
підрозділу Редутське
кар'єроуправління, м.
Комсомольськ, Полтавська обл.

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача - Державна фінансова
інспекція в Полтавській області, м.
Полтава

до - Приватної науково-промислової
фірми "ВІК", м. Комсомольськ

про стягнення 19 796,40 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ДП "Управління промислових
підприємств Державної адміністрації
залізничного транспорту України", м.
Київ в особі відокремленого
структурного підрозділу Редутське
кар'єроуправління звернувся до
господарського суду Полтавської
області з позовними вимогами про
стягнення з Приватної
науково-промислової фірми "ВІК" 19796,40
грн. завищеної останнім вартості
підрядних робіт, виконаних відповідно
до умов укладеного 30.08.2010 р. між
сторонами договору підряду № 20/022/10.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 10.12.2013 року по
справі №917/2128/13 (суддя Ківшик О.В.) у
позові відмовлено.

Рішення мотивоване з тих підстав, що
позивачем не доведено порушення його
прав з боку відповідача, тож суд
приходить до висновку про відмову у
позові.

Позивач, ДП "Управління промислових
підприємств Державної адміністрації
залізничного транспорту України" в
особі Редутського кар'єроуправління",
не погодився з зазначеним рішенням
суду першої інстанції, звернувся до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій посилається на
порушення норм матеріального та
процесуального права при його
прийнятті. Просить скасувати рішення
господарського суду Полтавської
області від 10.12.2013 року по справі
№917/2128/13 повністю та прийняти нове, яким
позов ДП "Управління промислових
підприємств Державної адміністрації
залізничного транспорту України"
задовольнити у повному обсязі.

Як зазначає позивач у своїй
апеляційній скарзі, Органами Державної
фінансової інспекції в Полтавській
області під час планової ревізії
окремих питань
фінансово-господарської діяльності ДП
"Управління промислових підприємств
Державної адміністрації залізничного
транспорту України" в частині
діяльності відокремленого
структурного підрозділу Редутського
кар'єроуправління за період з 01.04.2009 по
30.09.2012 року вставлено, що між ПНПФ "ВІК"
(Підрядник) та Редутське
Кар'єроуправлінням (Замовник) укладено
договір підряду на виконання
ремонтних робіт, а саме: Роботи по
ремонту мостового крану
вантажопідйомністю 30 тон Редутського
кар'єроуправління від 30.08.2010 №20/022/10.
Вартість робіт за цим договором
складає 288 973,00 грн. (з ПДВ).

Перевіркою виявлено що: 1) при
розрахунку працівниками ПНПФ "ВІК"
невірно застосовано коефіцієнт
розміру кошторисного прибутку, що є
порушенням вимог пп. 3.1.18.2. 3.1.18.4 ДБН Д.
1.1-1-2000 та суперечить роз'ясненням
Мінрегіонбуду. надрукованих у
збірниках офіційних документів та
роз'яснень "Ціноутворення у
будівництві" №9 за вересень 2002 року, №10
за жовтень 2004 року. №9 за вересень 2008
року та призвело до завищення вартості
виконаних підрядних робіт. 2) при
розрахунку працівниками ПНПФ "ВІК"
невірно застосовано коефіцієнт при
визначенні розміру адміністративних
витрат, що є порушенням вимог пп. 3.1.18.2,
3.1.18.4 ДБН Д.1.1-1-2000 та суперечить
роз'ясненням Мінрегіонбуду,
надрукованих у збірниках офіційних
документів та роз'яснень
"Ціноутворення у будівництві" №9 за
вересень 2002 року, №10 за жовтень 2004 року,
№9 за вересень 2008 року та призвело до
завищення вартості виконаних
підрядних робіт.

На підтвердження документальних даних
зазначених у довідці, проведення
планової виїзної документальної
ревізії фінансово-господарської
діяльності ДП "Управління промислових
підприємств Державної адміністрації
залізничного транспорту України" в
частині діяльності відокремленого
структурного підрозділу Редутського
кар'єроуправління за період з 01.04.2009
по 30.09.2012 року слідчим СВ ЛВ на станції
Кременчук УМВС України на Південній
залізниці призначено комплексну
судову будівельно-технічну та
екологічну експертизу.

Згідно висновку №620/621 від 28.08.2013 року
"Комплексної судової
будівельно-технічної та економічної
експертизи" в акті №б/н та без дати на
суму 45107,57 грн. (акт форми №Кб-2в): в акті
№06/11 на суму 43989.60 грн., (акт форми
№Кб-2в); в акті №04/11 на суму 43650,00 грн..
(акт форми №Кб-2в): в акті №б/н на суму
42853,54 грн., (акт форми №Кб-2в); в акті №б/н
на суму 73791,60 грн. (акт форми №Кб-2в) до
Договору № 20/022/10 ПНПФ "ВІК" невірно
застосовано усереднені показники
кошторисного прибутку, що призвело до
завищення вартості виконаних
підрядних робіт на суму 19796,40 грн. з
урахуванням ПДВ, які
кар'єроуправлінням оплачено в повному
обсязі. (Розрахунок завищеної вартості
виконаних робіт наведено в п/п №3, №4.
№5. №6. №7 таблиці №1 висновку
експертизи.)

Відповідно до зазначеного висновку в
акті №б/н та б/д на суму 45107,57 грн., (акт
форми №Кб-2в); в акті №06/11 на суму 43989,60
грн., (акт форми №Кб-2в): в акті №04/11 на
суму 43650,00 грн. (акт форми №Кб-2в); в акті
№б/н на суму 42853,54 грн. (акт форми №Кб-2в);
в акті №б/н на суму 73791,60 грн., (акт форми
№Кб-2в) до Договору №20/022/10 факт
завищення показників адміністративних
витрат не підтверджено.

Внаслідок завищення вартості
виконаних робіт Редутському
кар'єроуправлінню ДП "УПП УЗ"
спричинено збитки на загальну суму
19796,40 грн. (дев'ятнадцять тисяч сімсот
дев'яносто шість грн. 40 коп.) з
урахуванням ПДВ.

Дані факти мали місце в зв'язку із
порушенням підрядником ПНПФ "ВІК"
"Правил визначення вартості
будівництва (ДБН Д.1.1-1-2000)"
затверджених Державним комітетом
будівництва, архітектури та житлової
політики України. Наказ N174 від 27 серпня
2000 року.

Проте, на думку апеллянта, суд першої
інстанції безпідставно визнав, що
позивачем не наведено обставин та не
доведено належним та доступними
доказами, що мала місце протиправна
поведінка відповідача, яка спричинила
шкідливий результат для позивача, а
відтак не може вважатися доведеним
причинний зв'язок між заподіяною
шкодою та поведінкою особи.

Зазначене твердження апелянт вважає
помилковим, так як згідно п.п. 3.3.12
"Правил визначення вартості
будівництва (ДБН Д. 1.1 -1-2000)", незалежно
від виду договірної ціни та способів
взаєморозрахунків при виявленні у
розрахунках за виконані роботи (форми N
КБ-2в "Акт приймання виконаних
підрядних робіт" та N КБ-3 "Довідка про
вартість виконаних підрядних робіт та
витрати", які були відповідно
оформлені та оплачені за попередні
періоди) безперечних помилок та
порушень чинного порядку визначення
вартості будівництва загальна
вартість виконаних підрядних робіт
підлягає уточненню з моменту виявлення
зазначених помилок.

Відповідно до абз. 1 ст. 6 ГПК України
від 06.11.1991 року та ч. 1 ст. 222 ГК України,
"часники господарських відносин, що
порушили майнові права або законні
інтереси інших суб'єктів, зобов'язані
поновити їх не чекаючи пред'явлення їм
претензії чи звернення до суду".

Таким чином, на думку апелянта,
неповерненням переплачених позивачем
грошових коштів за завищення
виконаних робіт відповідачем було
порушено ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст.
193 ГК України.

Третя особа без самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача,
Державна фінансова інспекція в
Полтавській області, надала суду
письмові пояснення вх. №16678 від 21.11.2013
р. та письмові пояснення №17701 від
10.12.2013 р., у яких фактично відтворює
висновки за результатами ревізії
окремих питань
фінансово-господарської діяльності ДП
"Управління промислових підприємств
Державної адміністрації залізничного
транспорту України" в частині
діяльності відокремленого
структурного підрозділу Редутського
кар'єроуправління за період з 01.04.2009 по
30.09.2012 р., що набрали форму довідки від
13.03.2013 р.

Відповідач вважає рішення суду
законним та обґрунтованим, прийнятим
відповідно до норм матеріального та
процесуального права, надав
заперечення на апеляційну скаргу, в
яких просить рішення залишити без змін,
а апеляційну скаргу без задоволення.

Судова колегія, в межах вимог
передбачених ст. 101 ГПК України,
повторно розглянувши справу та
перевіривши повноту, законність та
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції та доводи апеляційної
скарги, приходить до висновку про
залишення рішення господарського суду
першої інстанції без змін, а
апеляційної скарги без задоволення з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судом першої інстанції,
30.08.2010 року між ДП "Управління
промислових підприємств Державної
адміністрації залізничного транспорту
України" (замовник) та Приватною
науково-промисловою фірмою "ВІК"
(підрядник) було укладено договір
підряду №20/022/10 (а.с. 62-64, далі - договір
підряду), за умовами якого підрядник
зобов'язувався виконати на свій ризик і
своїми засобами роботи по ремонту
мостового крану вантажопідйомністю 30
тон Редутського кар'єроуправління, а
замовник зобов'язувався прийняти та
оплатити роботу, виконану підрядником,
відповідно до договору.

При цьому сторони узгодили, зокрема,
наступне :

- вартість робіт за цим договором
визначається згідно з протоколом
узгодження договірної ціни (додаток №
1), який є невід'ємною частиною договору,
і складає 288 973,00 грн., в тому числі ПДВ 20%
- 48 162,16 грн. (п. 2.1 Договору підряду);

- робота вважається виконаною після
підписання акту здачі-приймання робіт
замовником або уповноваженою ним
особою (п. 1.4 Договору підряду);

- виконані роботи приймаються
замовником з обов'язковим складанням
відповідного акту здачі-приймання
робіт, який підписується
уповноваженими представниками
замовника та підрядника. При наявності
зауважень або виявленні недоліків
складається двохсторонній акт, в якому
перераховуються недоліки і вказуються
терміни їх усунення. Усунення
недоліків проводиться за рахунок
підрядника (п. 3.1, п. 3.2 Договору
підряду);

- якщо під час виконання роботи
підрядник відступив від умов договору,
що призвело до погіршення якості
роботи, то на вимогу замовника він
зобов'язаний безкоштовно виправити всі
виявлені недоліки у встановлений за
згодою сторін термін. При наявності в
роботі істотних відступів від договору
або інших істотних недоліків замовник
вправі вимагати розірвання договору з
відшкодуванням збитків (п. 4.1, п. 4.2
Договору підряду);

- договір набирає чинності з моменту
підписання сторонами і діє до 31.12.2010 р.
(п. 9.1 Договору підряду).

30.08.2010 р. сторони підписали додаток №1
до договору підряду - протокол
узгодження договірної ціни, відповідно
до якого між сторонами досягнуто угоду
про величину договірної ціни на
виконання робіт по ремонту мостового
крану вантажопідйомністю 30 тон
Редутського кар'єроуправління у сумі 288
973,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 48 162,16 грн.
(а.с. 65).

На виконання умов Договору підряду
відповідачем виконано підрядні роботи
на загальну суму 288 979,11 грн., що
підтверджується актами приймання
виконаних робіт року ф. КБ-2в (а.с. 67-68, 70,
72, 74, 76) та пред'явлено позивачеві
рахунки на оплату їх вартості (а.с. 69,
71, 73, 75, 77). Розрахунок за отримані
результати робіт проведено позивачем,
що підтверджується наданою ним
довідкою №1320 від 25.09.2013 р. (а.с. 78-79).

Державною фінансовою інспекцією в
Полтавській області з 18.02.2013 р. по 13.03.2013
р. було проведено планову виїзну
ревізію окремих питань
фінансово-господарської діяльності
Державного підприємства "Управління
промислових підприємств Державної
адміністрації залізничного транспорту
України" в частині діяльності
відокремленого структурного
підрозділу Редутського
кар'єроуправління за період з 01.04.2009 по
30.09.2012 р., що набрали форму довідки від
13.03.2013 р. (витяг - а.с. 40-54).

В ході ревізії окремих питань
фінансово-господарської діяльності ДП
"Управління промислових підприємств
Державної адміністрації залізничного
транспорту України" в частині
діяльності відокремленого
структурного підрозділу Редутського
кар'єроуправління за період з 01.04.2009 по
30.09.2012 р., було встановлено, зокрема,
завищення ПНПФ "ВІК" вартості
виконаних підрядних робіт за договором
підряду № 20/022/10 внаслідок наступного :

- невірного застосування коефіцієнту
розміру кошторисного прибутку, що є
порушенням вимог п.п. 3.1.18.2, п.п. 3.1.18.4 ДБН
Д.1.1-1-2000 та суперечить роз'ясненням
Мінрегіонбуду, надрукованих у
збірниках офіційних документів та
роз'яснень "Ціноутворення у
будівництві" №9 за вересень 2002 року, №10
за жовтень 2004 року, №9 за вересень 2008
року;

- невірного застосування коефіцієнту
при визначенні розміру
адміністративних витрат, що є
порушенням вимог пп. 3.1.18.2, пп. 3.1.18.4 ДБН
Д.1.1-1-2000 та суперечить роз'ясненням
Мінрегіонбуду, надрукованих у
збірниках офіційних документів та
роз'яснень "Ціноутворення у
будівництві" №9 за вересень 2002 року, №10
за жовтень 2004 року, №9 за вересень 2008
року.

Як вказує у позовній заяві ДП
"Управління промислових підприємств
Державної адміністрації залізничного
транспорту України", на підтвердження
висновків за проведеною ревізією
слідчим СВ ЛВ на станції Кременчук УМВС
України на Південній залізниці було
призначено комплексну судову
будівельно-технічну та екологічну
експертизу. Згідно висновку №620/621
від 28.08.2013 р. підтверджено висновки
ревізії в частині невірного
застосування усереднених показників
кошторисного прибутку, що призвело до
завищення вартості виконаних
підрядних робіт за вказаним Договором
підряду на загальну суму 19796,40 грн.,
висновки щодо завищення показників
адміністративних витрат на
підтверджено.

Позивач звернувся до відповідача з
претензією №724 від 29.05.2013 р. з вимогою
щодо повернення переплаченої суми
внаслідок завищення вартості
підрядних робіт, на що листом №142/13 від
13.06.2013 р. НППФ "ВІК" у задоволенні
претензії відмовила.

Вважаючи свої права порушеними,
позивач звернувся до господарського
суду з даним позовом з вимогою про
стягнення з Приватної
науково-промислової фірми "ВІК" 19796,40
грн. завищеної останнім вартості
підрядних робіт, виконаних відповідно
до умов укладеного 30.08.2010 р. між
сторонами договору підряду № 20/022/10. В
обґрунтування правових підстав позову
останній посилається на приписи ст.ст.
526, 530 Цивільного кодексу України та
ст.ст. 173, 193, 216, 222 Господарського
кодексу України.

Судова колегія апеляційного суду
вважає, що при прийнятті рішення суд
першої інстанції правомірно зазначив,
що загальні умови виконання підрядних
робіт врегульовуються ст. 837 Цивільного
кодексу України, відповідно до якої за
договором підряду підрядник
зобов'язується на свій ризик виконати
певну роботу за завданням замовника,
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Частиною 1 ст. 844 Цивільного кодексу
України передбачено, що ціна у договорі
підряду може бути визначена у
кошторисі. Згідно з ч. 1 ст. 877 Цивільного
кодексу України підрядник зобов'язаний
здійснювати будівництво та пов'язані з
ним будівельні роботи відповідно до
проектної документації, що визначає
обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які
ставляться до робіт та до кошторису, що
визначає ціну робіт. Частиною 4 статті
882 Цивільного кодексу України, зокрема,
передбачено, що передання робіт
підрядником і прийняття їх замовником
оформляється актом, підписаним обома
сторонами.

Укладання сторонами по справі
договорів підряду, дії сторін по
виконанню їх умов, в тому числі
проведенню відповідних робіт
відповідачем, їх прийняття та оплата
позивачем є підтвердженням того, що
сторони перебували у договірних
відносинах підряду.

Таким чином, обсяг прав, обов'язків та
відповідальності сторін по справі
мають врегульовуватися тими
положеннями чинного законодавства, які
визначають умови проведення підрядних
робіт та договорами, залученими до
матеріалів справи.

Суд першої інстанції обґрунтовано
зазначив у своєму рішенні, що
відповідно до п. 3 ст. 3 Цивільного
кодексу України, однією із загальних
засад цивільного законодавства є
свобода договору. Частина 1 ст. 627
Цивільного кодексу України передбачає,
що відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 632 Цивільного кодексу
України ціна в договорі встановлюється
за домовленістю сторін.

Як вбачається з матеріалів справи,
30.08.2010 року між ДП "Управління
промислових підприємств Державної
адміністрації залізничного транспорту
України" (замовник) та Приватною
науково-промисловою фірмою "ВІК"
(підрядник) було укладено договір
підряду №20/022/10, ціна в якому
встановлена за домовленістю сторін
(додаток № 1 до договору підряду -
протокол узгодження договірної ціни,
відповідно до якого між сторонами
досягнуто угоду про величину
договірної ціни на виконання робіт по
ремонту мостового крану
вантажопідйомністю 30 тон Редутського
кар'єроуправління у сумі 288 973,00 грн., в
тому числі ПДВ 20% - 48 162,16 грн. (а.с. 65).

Як пояснив представник відповідача та
підтверджено наданими до матеріалів
справи доказами, кошторис та договірна
ціна були узгоджені всіма повноважними
представниками позивача.

Частинами 2 та 3 ст. 632 Цивільного
кодексу України передбачено, що зміна
ціни після укладення договору
допускається лише у випадках і на
умовах, встановлених договором або
законом. Зміна ціни в договорі після
його виконання не допускається.

Відповідно до п. 8.4 Договору підряду
всі зміни та доповнення до даного
договору складаються у письмовій формі
і вважаються дійсними після підписання
представниками обох сторін. Як
підтверджується матеріалами справи та
не спростовується учасниками
провадження, додаткових угод про зміну
договірної ціни Договору підряду не
укладалося.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судом першої інстанції,
позивачем виконані роботи були
прийняті, зазначені акти перевірені та
підписані, претензії щодо якості
виконаних робіт та ціни відсутні.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 849 Цивільного кодексу
України замовник за договором підряду
має право у будь-який час перевірити
хід і якість роботи.

Згідно ст. 853 Цивільного кодексу
України замовник зобов'язаний прийняти
роботу, виконану підрядником
відповідно до договору підряду,
оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові. Якщо
замовник не зробить такої заяви, він
втрачає право у подальшому посилатися
на ці відступи від умов договору або
недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до ст. 854 Цивільного кодексу
України, якщо договором підряду не
передбачена попередня оплата
виконаної роботи або окремих її етапів,
замовник зобов'язаний сплатити
підрядникові обумовлену ціну після
остаточної здачі роботи за умови, що
роботу виконано належним чином і в
погоджений строк або, за згодою
замовника, - достроково.

Як вбачається з матеріалів справи,
Договір підряду укладався у формі
вільного волевиявлення сторін та
виконаний сторонами. Даний договір не є
розірваним або визнаним недійсним в
судовому порядку. Акти
приймання-передачі виконаних робіт
форми КБ-2в були складені у
двосторонньому порядку та підписані
представниками обох сторін. Жодних
зауважень або заперечень під час
прийняття виконаних відповідачем
робіт позивачем не заявлено. Вказані
обставини не спростовуються сторонами
та третьої особою.

Як обґрунтовано зазначив суд першої
інстанції в своєму рішенні, посилання в
довідці ревізії окремих питань
фінансово-господарської діяльності ДП
"Управління промислових підприємств
Державної адміністрації залізничного
транспорту України" в частині
діяльності відокремленого
структурного підрозділу Редутського
кар'єроуправління за період з 01.04.2009 по
30.09.2012 р. на завищення вартості робіт по
актам приймання виконаних підрядних
робіт у зв'язку із невірним
застосуванням коефіцієнту розміру
кошторисного прибутку, що є порушенням
вимог пп. 3.1.18.2, пп. 3.1.18.4 ДБН Д.1.1-1-2000 та
суперечить роз'ясненням Мінрегіонбуду,
надрукованих у збірниках офіційних
документів та роз'яснень
"Ціноутворення у будівництві" №9 за
вересень 2002 року, №10 за жовтень 2004 року,
№9 за вересень 2008 року судом як
правомірне не оцінюється.

При цьому суд виходить з того, що
довідка ревізії Державної фінансової
інспекції в Полтавській області є
документом, складеним з приводу
наявності або відсутності відповідних
порушень, та містить лише думку органу,
який його склав. Зазначена довідка не є
рішенням суду або іншого повноважного
органу, а тому викладені в ній висновки
не мають заздалегідь обумовленої сили,
тобто довідка ревізії не є підставою
для стягнення з відповідача коштів,
одержаних відповідно до умов договору.

Щодо посилання позивача на нанесення
відповідачем збитків внаслідок
завищення ціни на підрядні роботи суд
першої інстанції обґрунтовано дійшов
висновку, що за загальним принципом
цивільного права особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування (частина перша статті 22
Цивільного кодексу України). Для
застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків, потрібна наявність повного
складу цивільного правопорушення,
як-то: протиправна поведінка, дія чи
бездіяльність особи; шкідливий
результат такої поведінки (збитки);
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та збитками; вина
правопорушника. Відсутність хоча б
одного елемента складу правопорушення
виключає настання відповідальності у
вигляді відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу
України збитками є: втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода). Особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування в грошовій сумі у
повному обсязі.

Відповідно до ст. 218 Господарського
кодексу України підставою для
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин, у т.ч. у вигляді
відшкодування збитків, є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною. До складу
збитків, що підлягають відшкодуванню
особою, яка допустила господарське
правопорушення, включається, зокрема,
неодержаний прибуток (втрачена
вигода), на який сторона, яка зазнала
збитків, мала право розраховувати у
разі належного виконання зобов'язання
другою стороною (ст. 224 Господарського
кодексу України).

Крім того, відповідно до ст. 623
Цивільного кодексу України боржник,
який порушив зобов'язання, має
відшкодувати кредиторові завдані цим
збитки. Розмір збитків, завданих
порушенням зобов'язання, доказується
кредитором. При визначенні неодержаних
доходів (упущеної вигоди) враховуються
заходи, вжиті кредитором щодо їх
одержання.

Обов'язок по відшкодуванню збитків
настає для суб'єктів господарювання у
разі порушення господарського
зобов'язання в результаті неналежного
виконання (або невиконання) умов
договору (ст.ст. 224, 225 Господарського
України, ст. 623 Цивільного кодексу
України) або внаслідок завдання шкоди
без договірних правовідносин (глава 82
Цивільного кодексу України).

За загальним правилом, закріпленим у
ст. 1166 Цивільного кодексу України,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, для притягнення до
цивільно-правової відповідальності
відповідача у вигляді відшкодування
заподіяних ним збитків є наявність
складу правопорушення : протиправна
поведінка особи, шкода, причинний
зв'язок між протиправною поведінкою та
шкодою. Відсутність хоча б одного
елемента складу правопорушення
виключає настання відповідальності у
вигляді відшкодування збитків. При
цьому чинне законодавство передбачає
принцип вини контрагента або особи,
яка завдала шкоду, як підставу для
відшкодування заподіяних збитків
(шкоди): за приписами п. 2 ст. 1166
Цивільного кодексу України особа, яка
завдала шкоду, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

З матеріалів справи вбачається, що
обсяги та вартість робіт, відображених
в актах виконаних робіт, підписаних
позивачем та відповідачем
відповідають обсягам та вартості,
визначеним у відповідній
проектно-кошторисній документації,
позивачем не надано суду
документальних доказів, які б свідчили
про неправомірні дії відповідача в
завищенні вартості послуг та нанесенні
збитків позивачу, а тому суд приходить
до висновку, що матеріалами справи не
доведено вчинення відповідачем
протиправних дій у вигляді завищення
ним вартості підрядних робіт, що
виключає притягнення останнього до
цивільно-правової відповідальності у
вигляді відшкодування заподіяних ним
збитків у вигляді майнової шкоди з
огляду на відсутність повного складу
правопорушення. Крім того, предметом
доказування в даній справі, враховуючи
зміст позовних вимог, є встановлення
наявності або відсутності факту
порушення відповідачем вимог ДБН
Д.1.1-1-2000 при виконанні зобов'язань за
договорами підряду. Однак, довідка
державної фінансової інспекції не є
належним і допустимим доказом на
підтвердження порушення відповідачем
зобов'язань за договором і завдання
позивачеві збитків, виявлені
контролюючим органом порушення не
впливають на умови укладеного між
сторонами договору і не можуть їх
змінювати.

Доказів зміни умов договору щодо
узгодженої сторонами вартості робіт,
або відмови від договору у
встановленому законодавством порядку,
позивач не надав.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини 3 ст. 129
Конституції України та ст. 33, ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Посилання позивача в
обґрунтування підстав позову на
висновок №620/621 від 28.08.2013 р.
комплексної судової
будівельно-технічної та економічної
експертизи по кримінальному
провадженню №0004 судом як
допустимий доказ не оцінюється,
оскільки відповідно даного висновку
експерт не надав відповідь щодо умов
укладеного сторонами Договору підряду
№20/022/10 від 30.08.2010 р., узгодженому
позивачем кошторису, узгодженої
позивачем договірної ціни, актам
приймання виконаних робіт без
будь-яких заперечень, щодо якості та
вартості виконаних робіт, а також
вимогам ч. 2 та 3 ст. 632 Цивільного
кодексу України, котра передбачає, що
зміна ціни після укладення договору
допускається лише у випадках і на
умовах, встановлених договором або
законом, а зміна ціни в договорі після
його виконання не допускається.

Крім того, відповідно до преамбули
Правил визначення вартості
будівництва (ДБН Д.1.1-1-2000), що
затверджені Наказом Держбуду
України від 27.08.2000 р. №174 з подальшими
змінами та доповненнями, ці будівельні
норми встановлюють основні правила
визначення вартості нового
будівництва, розширення, реконструкції
та технічного переоснащення
підприємств, будівель і споруд, ремонту
житла, об'єктів соціальної сфери і
комунального призначення та
благоустрою, а також реставрації
пам'яток архітектури та містобудування
і носять обов'язковий характер при
визначенні вартості будов (об'єктів),
будівництво яких здійснюється із
залученням бюджетних коштів або коштів
підприємств, установ і організацій
державної власності, та не є
обов'язковими для застосування для
визначення вартості
ремонтно-будівельних робіт, які
здійснюються на будовах (об'єктах)
промислового та іншого призначення, з
урахуванням відповідних галузевих та
технологічних особливостей. Рішення з
цього питання приймаються
відповідними міністерствами та іншими
центральними органами виконавчої
влади за погодженням з Держбудом.

З урахуванням викладеного, позивачем
не доведено порушення його прав з боку
відповідача, а тому суд першої
інстанції обґрунтовано дійшов
висновку про відмову в позові.

На підставі вищевикладеного, рішення
господарського суду Полтавської
області від 10.12.13 у справі № 917/2128/13
прийнято з урахуванням фактичних
обставин справи та діючого
законодавства, без порушень норм
матеріального та процесуального права,
тому підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга - без задоволення.

Таким чином, керуючись ст.ст. 526, 623, 632, 627,
849, 853, 854, 1166 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 218, 224, 225 Господарського суду
України, ст.ст. 33, 49, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105
Господарського процесуального кодексу
України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду
Полтавської області від 10.12.13 року у
справі № 917/2128/13 залишити без
змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови підписаний
14.03.2014 року.

Головуючий суддя
Могилєвкін Ю.О.

Суддя
Барбашова С.В.

Суддя
Плужник О.В.