ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.03.2014 Справа № 920/40/14

За позовом: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м.

Суми

до відповідачів: 1. Управління майна
комунальної власності Сумської
міської ради,

м. Суми

2. ФОП ОСОБА_2, м. Суми

про визнання договору оренди недійсним

СУДДЯ ЗРАЖЕВСЬКИЙ Ю.О.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідачів:

1. представник Ромась І.М. за
довіреністю № 09.01-27/13 від 08.01.2014 р.

2. представник ОСОБА_4 за довіреністю б/н
від 08.01.2014 р.

При секретарі судового засідання
Кас'ян А.О.

В попередньому судовому засіданні,
розпочатому 26.02.2014р. о 10 год. 10 хв.,
господарським судом у відповідності до
ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 10
год. 30 хв. 04.03.2014р.

Суть спору: позивач просить суд визнати
договір оренди № УМКВ-0681 від 06.12.2013р.
нежитлового приміщення (підвалу)
площею 337,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1,
укладений між Управлінням майна
комунальної власності Сумської
міської ради і фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2, недійсним з
моменту його укладення.

Перший відповідач просить суд
відмовити у задоволенні позову з
зазначенням того, що оспорюваний
договір оренди укладений на підставі
наказу управління майна комунальної
власності від 06.12.2013р. № 09.01-09/287, виданий
на підставі протоколу засідання
конкурсної комісії № 3 від 21.11.2013р.
Наказ управління про передачу в оренду
майна та протокол засідання конкурсної
комісії, на підставі яких укладено
договір, не скасовані, а значить і
підстави для визнання недійсним
договору оренди відсутні. Крім того,
позивачем не було зазначено приписи
якого саме закону порушені при
укладанні даного договору.

Другим відповідачем було подано до
суду заперечення проти позову б/н, б/д
(вх. № 1679 від 05.02.2014), в якому просить суд
відмовити у задоволенні позовної заяви
у зв'язку з її необґрунтованістю, а
також відсутністю порушеного права
позивача.

Позивачем подано суду клопотання від
04.02.2014р., в якому просить суд зупинити
розгляд справи № 920/40/14 до закінчення
розгляду та набуття чинності рішення
по справі № 591/10832/13-а (провадження №
2-а/591/586/13 Зарічного районного суду м.
Суми).

Представники відповідачів в судовому
засіданні дали пояснення, якими
заперечують проти задоволення
клопотання позивача про зупинення
провадження у даній справі.

Розглянувши матеріали справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги, суд
встановив наступне:

У клопотанні від 04.02.2014р. позивач
просить суд зупинити провадження у
даній справі до закінчення розгляду та
набуття чинності рішення по справі №
591/10832/13-а (провадження № 2-а/591/586/13
Зарічного районного суду м. Суми) на
підставі взаємопов'язаності даних
справ. Згідно поданої господарському
суду копії ухвали від 12.12.2013р. №
591/10832/13-а Зарічного районного суду
адміністративний позов приватного
підприємця ОСОБА_1 до Сумської міської
ради, Управління майном комунальної
власності Сумської міської ради, третя
особа: ОСОБА_2 про визнання
протиправними дій та скасування
рішення конкурсного комітету від
21.11.2013р. про передачу майна в оренду
нежитлового приміщення призначено до
розгляду у попереднє судове засідання.

Предметом розгляду даної справи є
визнання недійсним договору оренди
нежитлового приміщення (підвалу)
площею 337,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1,
укладеного між першим та другим
відповідачами, що на думку суду, не є
пов'язаним з предметом розгляду справи
№ 591/10832/13-а.

Відповідно до ст. 79 ГПК України
господарський суд зупиняє провадження
у справі в разі неможливості розгляду
даної справи до вирішення пов'язаної з
нею іншої справи, що розглядається
іншим судом, а також у разі звернення
господарського суду із судовим
дорученням про надання правової
допомоги до іноземного суду або іншого
компетентного органу іноземної
держави.

Господарський суд має право зупинити
провадження у справі за клопотанням
сторони, прокурора, який бере участь в
судовому процесі, або за своєю
ініціативою у випадках:

1) призначення господарським судом
судової експертизи;

2) надсилання господарським судом
матеріалів прокурору або органу
досудового розслідування;

3) заміни однієї з сторін її
правонаступником.

Суд, розглянувши вище вказане
клопотання позивача вважає за
необхідне його відхилити, оскільки
відсутні підстави для такого
зупинення.

Згідно матеріалів даної справи, на
підставі договору оренди нерухомого
майна № УМКВ-0141 від 04.02.2008р., укладеного
між ФОП ОСОБА_1 (позивачем) та
Управлінням майна комунальної
власності Сумської міської ради
(перший відповідач) та зміни № 1 від
28.03.2008р. до вказаного договору оренди,
позивачу передано в оренду нежитлове
підвальне приміщення загальною площею
337,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1. Зазначений
договір оренди був укладений строком
до 04.01.2011р.

Протягом дії договору оренди за згодою
першого відповідача, а також згідно з
погодженим Проектом реконструкції
підвального приміщення під
міні-магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1,
ним були виконані будівельно-монтажні
роботи по поліпшенню орендованого
приміщення. На реконструкцію об'єкта
оренди ним було витрачено грошові
кошти в сумі 315425 грн.

Згідно пояснень позивача після
закінчення спірного договору оренди
нерухомого майна він неодноразово
звертався до першого відповідача з
заявами про укладання нового договору
оренди на зазначене вище приміщення, в
яких просив укласти з ним договір
оренди без призначення конкурсу,
оскільки є єдиним законним
претендентом. І, як зазначає позивач,
його заява від 03.04.20113р. не
розглядалась, що змусило його
звернутись до господарського суду про
спонукання Управління майна
комунальної власності Сумської
міської ради укласти з ним договір
оренди нерухомого майна (спірного
нежитлового приміщення).

Після того, як позивачу стало відомо
про проведення 21.11.2013р. конкурсу з
оренди зазначеного вище нежитлового
приміщення (підвалу) площею 337,1 кв.м та
про його переможця - фізичну особу
ОСОБА_2 (другого відповідача), ним
подано до Зарічного районного суду м.
Суми позов про визнання протиправними
дії Управління майна комунальної
власності Сумської міської ради,
визнання незаконним рішення
конкурсного комітету, оформленого
протоколом від 21.11.2013р. про визначення
переможцем конкурсу за об'єктом № 3
АДРЕСА_1 (підвал) площею 337,1 кв.м ФОП
ОСОБА_2, скасування наказу Управління
майна комунальної власності Сумської
міської ради про визнання переможцем
конкурсу з оренди нежитлового
приміщення (підвалу) площею 337,1 кв.м за
адресою: АДРЕСА_1 (підвал) фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 і передачу
цього майна в оренду.

Крім того, позивач звертався до
господарського суду з позовом про
спонукання відповідача (Управління
майна комунальної власності Сумської
міської ради) укласти з ним договір
оренди нерухомого майна. Рішенням
господарського суду Сумської області
від 25.10.20113р. у справі № 920/700/13
задоволено позовні вимоги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 та визнано
укладеним між заявником (позивачем) та
Управлінням майна комунальної
власності Сумської міської ради
договір оренди нерухомого
комунального майна - спірного
нежитлового приміщення терміном на два
роки і одинадцять місяців в редакції і
на умовах поданого фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 проекту
цього договору, що відповідає Типовому
договору оренди нерухомого майна,
затвердженого рішенням Сумської
міської ради від 01.02.2012р. № 1186-МР.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 21.01.2014р. у
справі № 920/700/13 рішення господарського
суду Сумської області від 25.10.20113р.
скасоване та прийнято нове рішенням,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

В цій постанові апеляційною інстанцією
встановлено факт припинення
переважного права позивача, як наймача
спірного майна, на укладення договору
оренди цього майна на новий строк
встановлений постановою Харківського
апеляційного господарського суду від
05.07.2012р. у справі № 5021/2534/2011, залишеною
без змін постановою Вищого
господарського суду України від
04.10.2012р. та постановою Харківського
апеляційного господарського суду від
07.02.2013р. у справі № 5021/1765/12, залишеною
без змін Постановою Вищого
господарського суду України від
17.04.2013р.

Таким чином, судовими інстанціями під
час розгляду вказаних справ
встановлено, що першим відповідачем
було дотримано вимоги Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна» під час припинення дії договору
оренди нерухомого майна від 04.02.2008. №
УМКВ-0141, а позивач безпідставно
посилається на наявність у нього
переважного права на укладення
договору оренди на спірне майно на
новий строк, оскільки перший
відповідач у відповідь на заяву
позивача від 03.04.2013р. про укладення
договору оренди спірного нежитлового
приміщення направив на адресу позивача
лист від 12.04.2013р. № 09-01-16/922, в якому
повідомив, що у зв'язку з надходженням
заяв від інших претендентів на оренду
вищевказаних приміщень, позивач не
являється єдиним претендентом та
повідомив про оголошений конкурс на
право оренди цих приміщень, проведення
якого призначено на 25.04.2013р. о 14:00 год. в
приміщенні Сумської міської ради.

Крім того, у постанові Харківського
апеляційного господарського суду від
21.01.2014р. у справі № 920/700/13 спростоване
твердження позивача про відсутність
заяв на прийняття участі у конкурсі (у
якому позивач не приймав участі) на
право оренди нежитлових приміщень
площею 337,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується протоколом засідання
конкурсної комісії від 20.12.2012р. № 6.

Згідно ч. 2 ст. 35 ГПК України факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори) під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Відповідно до ст.ст. 759, 762 Цивільного
кодексу України за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк; за користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного
суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними"
передбачено, що вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним та
про застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Позивач вважає, що договір оренди,
укладений першим відповідачем з другим
відповідачем вчинено з порушенням
чинного законодавства та порушує його
права.

Предметом спору у справі є визнання
вищезазначеного договору оренди
недійсним з підстав порушення умов
частини 1 статті 203 Цивільного кодексу
України та частини 1 статті 215
Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 203 Цивільного
кодексу України зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам.

Стаття 215 Цивільного кодексу України
передбачає, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з п. 7 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р.
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" правочин може
бути визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна" (в редакції на час укладення
договору) оренда майна інших форм
власності може регулюватися
положеннями цього Закону, якщо інше не
передбачено законодавством та
договором оренди. Оренда майна інших
форм власності регулюється
положеннями цього Закону, якщо
орендарями є державні підприємства.

Статтею 627 Цивільного кодексу України
передбачено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Відповідно до статті 180 Господарського
кодексу України зміст господарського
договору становлять умови договору,
визначені угодою його сторін,
спрямованою на встановлення, зміну або
припинення господарських зобов'язань,
як погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

Суд вважає, що оспорюваний договір
оренди нерухомого майна був укладений
з додержанням усіх вимог, які
встановлені частинами першою - третьою,
п'ятою та шостою статті 203 Цивільного
кодексу України.

Крім того, до обов'язкових елементів
(складових частин) позову належать його
предмет, підстава та зміст, що повинні
бути відображені в позовній заяві.

Предмет позову - це частина позову, яка
становить матеріально-правову вимогу
позивача до відповідача, щодо якої суд
повинен ухвалити рішення. Ця вимога
повинна мати правовий характер, тобто
бути врегульованою нормами
матеріального права, а також підпадати
під цивільну юрисдикцію.

Підстава позову - це фактичні
обставини, на яких ґрунтується вимога
позивача. Підставою позову може бути як
один, так і декілька юридичних фактів
матеріально-правового характеру. Однак
позивач для обґрунтування своїх вимог
завжди повинен наводити повний
комплекс фактів. Відсутність одного з
них може зробити вимогу
необґрунтованою.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, господарський
суд визнає позовні вимоги
необґрунтованими, оскільки позивачем
не наведено жодних обставин на яких
вони ґрунтуються, як на підставу
позову, як і не наведено позивачем
доказів свого порушеного права. Тому,
позовні вимоги визнаються такими, що не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85
Господарського процесуального
кодексу України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Клопотання позивача про зупинення
провадження у даній справі - відхилити.

2. У задоволенні позовних вимог -
відмовити.

Повне рішення складено 07.03.2014 р.

Суддя Ю.О. Зражевський