ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року № 14/5005/8768/2012 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого Остапенка М.І.суддів
Гончарука
П.А.
Стратієнко Л.В.з участю
представників: позивача: відповідачів:
Ткаченко С.В., Патон О.О. Басій
К.С.розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну скаргу
публічного акціонерного товариства
комерційного банку "Приватбанк"на
рішення та постановугосподарського
суду Дніпропетровської області від 22
серпня 2013 р. Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 18
листопада 2013 р.у справі№ 14/5005/8768/2012за
позовомпублічного акціонерного
товариства "Дніпровський
металургійний комбінат ім. Ф.Е.
Дзержинського" дотовариства з
обмеженою відповідальністю компанії
"Ресурс", публічного акціонерного
товариства комерційного банку
"Приватбанк"про визнання договору
частково недійснимВСТАНОВИВ:

У жовтні 2012 р. позивач звернувся в суд з
позовом про визнання недійсним з
моменту вчинення договору
відступлення права вимоги (цесії)
№Г.21.1.0/5-6831, укладеного між
відповідачами 28.12.2011р., в частині
відступлення "Кредитором" "банку", на
підставі укладеного між ними договору
застави (майнових прав на отримання
грошових коштів по господарському
договору) від 28.12.2011 року № Г.21.1.2.0/5-6830,
право вимоги на отримання від
відкритого акціонерного товариства
"Дніпровський металургійний комбінат
ім. Ф.Е.Дзержинського" грошових коштів в
сумі 97081713,51 грн. у зобов'язанні, яке
виникло з договору поставки №
54-11/08/28-1767-02 від 10.11.2008 року, укладеного
між товариством з обмеженою
відповідальністю "Ресурс" та відкритим
акціонерним товариством "Дніпровський
металургійний комбінат ім.
Ф.Е.Дзержинського" та п.11 договору, в
якому зазначено, що даний договір є
невід'ємною частиною договору застави.

Справа розглядалася господарськими
судами неодноразово.

Останнім рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 22.08.13р.
(суддя Мельниченко І.Ф.), залишеним без
змін постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
18.11.2013 р. (головуючий -Подобєд І.М., судді
-Березкіна О.В., Іванов О.Г.), позов
задоволено частково.

Визнано недійсним пункт перший
договору відступлення права вимоги
(цесії) № Г.21.1.2.0/5-6831 від 28.12.2011 р.,
укладений між ТОВ "Ресурс" ("кредитор")
та ПАТ комерційний банк "Приватбанк"
("банк") в частині відступлення
"кредитором" "банку" на підставі
укладеного між ними договору застави
(майнових прав на отримання грошових
коштів по господарському договору) від
28.12.2011 р. № Г.21.1.2.0/5-6830, права вимоги на
отримання від ВАТ "Дніпровський
металургійний комбінат ім.
Ф.Е.Дзержинського" грошових коштів в
сумі 97081713,51 грн. у зобов'язанні, яке
виникло з договору поставки №
54-11/08/28-1767-02 від 10.11.2008 р. В решті позову
відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач ПАТ
комерційний банк "Приватбанк",
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати постановлені
у справі судові рішення.

Крім того, подав заяву про поворот
виконання рішення щодо стягнення з
нього на користь позивача 268,25 грн.
судового збору, добровільно сплаченого
ним 30.12.2013 р.

У відзиві на касаційну скаргу позивач
просить залишити її без задоволення, а
судові рішення - без змін.

Заслухавши пояснення представника
позивача, відповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, суд вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 217 ЦК України
недійсність окремої частини правочину
не має наслідком недійсності інших
його частин, якщо можна припустити, що
правочин був би вчинений і без
включення до нього недійсної частини.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено господарськими судами,
28.12.2011 р. між ТОВ "Ресурс" ("кредитор") та
ПАТ комерційний банк "Приватбанк"
("банк") було укладено договір
відступлення права вимоги (цесії) №
Г.21.1.2.0/5-6831.(т.1, а.с. 24)

Відповідно до умов укладеного договору
"кредитор" відступив "банку" на підставі
укладеного між ними договору застави
(майнових прав на отримання грошових
коштів по господарському договору) від
28.12.2011 № Г.21.1.2.0/5-6830 (далі - "договір
застави"), право вимоги на отримання
грошових коштів в сумі 100 756 749,03 (сто
мільйонів сімсот п'ятдесят шість тисяч
сімсот сорок дев'ять гривень 03 копійки)
гривень, що випливає з договорів:

- № 54-11/08/28-1767-02 ВАТ„Дніпровський
меткомбінат"(боржник) заставна
вартість - 97 081 713,51 грн.

- №60-12/08-015/2408 ВАТ "Алчевський
металургійний комбінат" - 3 675 035, 52 грн.

02.10.2012 р. позивач отримав вимогу ПАТ
"Приватбанк" від 24.09.2012 р. про сплату на
користь банку, як нового кредитора у
зобов'язанні за договором поставки №
54-11/08/28-1767-02 від 10.11.2008 р., грошових
коштів за поставлений товар у розмірі 14
096 832,00 грн.

Відповідно до ст. 512 ЦК - кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок, зокрема, передання
ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Кредитор у зобов'язанні може бути
замінений також в інших випадках,
встановлених законом.

Кредитор у зобов'язанні не може бути
замінений, якщо це встановлено
договором або законом.

Пунктом 9.2 договору поставки № 54-11/08/
28-1767-02 від 10.11.2008, укладеного між ТОВ
компанія "Ресурс" та ВАТ "Дніпровський
металургійний комбінат ім.
Ф.Е.Дзержинського" визначено, що ні одна
з сторін не має права передавати свої
права та обов'язки, що випливають з
даного договору або пов'язані з ним,
третім особам без письмової згоди на те
іншої сторони цього договору. (т. 1, а.с.
25-26)

Згідно п. 10.5. договору поставки, договір
вступає в силу з дати підпису обома
сторонами та діє до 31.12.08р. У разі, якщо
у сторони на момент закінчення строку
дії договору є невиконані договірні
зобов'язання та не задоволені законні
вимоги, дія договору продовжується
щодо таких зобов'язань до задоволення
законних вимог.

Отже, передача права на отримання
грошових коштів, що випливає з
договору, без згоди іншої сторони - ПАТ
"Дніпровський металургійний комбінат
ім. Ф.Е.Дзержинського" є порушенням п. 9.2
договору.

Договір діє до моменту задоволення
вимог відносно невиконаних зобов'язань
за договором. Тобто, якщо між позивачем
та відповідачем -1 є невиконані
зобов'язання, то дія договору щодо
таких вимог продовжується, а тому
доводи банку про застосування
недіючого на момент укладання договору
застави та цесії пункту 9.2 договору
поставки № 54-11/08/28-1767-02 від 10.11.2008р., дія
якого закінчилася, є необґрунтованими.

Відповідно до статей 512, 513 ЦК України
заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється у формі правочину шляхом
укладання договору відступлення права
вимоги.

Таким чином, договір відступлення
права вимоги за своєю правовою
природою є правочином щодо заміни
сторони (кредитора) у зобов'язанні.

За ст. 546 ЦК України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.
Договором або законом можуть бути
встановлені інші види забезпечення
виконання зобов'язання.

Правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі (ч. 1 ст.547 ЦК).

Поняття застави визначається ст. 572 ЦК
України, Законом України "Про заставу".

Відповідно до ст. 572 ЦК - в силу застави
кредитор (заставодержатель) має право у
разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Зміст договору застави за ст. 584 ЦК
України становлять: суть, розмір і
строк виконання зобов'язання,
забезпеченого заставою, подається опис
предмета застави, а також визначаються
інші умови, погоджені сторонами
договору.

Таким чином, за своєю правовою природою
договір застави є правочином щодо
забезпечення виконання зобов'язання.

Отже, посилання скаржника на те що,
договір цесії є лише механізмом
реалізації права за договором застава,
та не порушує прав за договором,
укладеним між позивачам та
відповідачем 1 та вимог діючого
законодавства є також безпідставним.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою, зокрема,
внаслідок передання ним своїх прав
іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

В силу ст. 516 ЦК України заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом,
оскільки в даному випадку п.9.2 договору
поставки встановлено інше - необхідна
письмова згода боржника, то
оспорюваний договір суперечить
вказаній нормі закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу, а ч.1 ст. 203 ЦК України
передбачає, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам і висновки судів в
цій частині є правильними.

Визнаючи недійсним пункт 1 договору, що
містить підставу права вимоги, що
відступається (договір поставки №
54-11/08/28-1767-02 від 10.11.2008 р.), особу, до якої
існує ця вимога (ВАТ "Дніпровський
металургійний комбінат ім.
Ф.Е.Дзержинського"), розмір вимоги
(97081713,51грн.), суд правильно зазначив, що
ця частина договору є його істотною
умовою, але вона містить такі ж дані і
щодо ВАТ "Алчевський металургійний
комбінат", а тому позивач не може
ставити питання про визнання недійсним
договору в частині, що стосується
іншого боржника і відносно якого, як і
щодо визнання недійсним п.11
оспорюваного договору, уже існує
судове рішення, що набрало законної
сили.

Крім того, договір міг бути укладений і
щодо одного боржника - ВАТ "Алчевський
металургійний комбінат", тобто без
викладення оспорюваної частини щодо
зобов'язань ПАТ "Дніпровський
металургійний комбінат ім.
Ф.Е.Дзержинського"

Враховуючи викладене, підстав для
скасування судових рішень не
вбачається.

Що стосується заяви ПАТ "Приватбанк"
про поворот виконання рішення, то вона
задоволенню не підлягає як у зв'язку з
відсутністю підстав, передбачених ст.
122 ГПК України, так і у зв'язку з тим, що
її вимоги зводяться до перерозподілу
судових витрат, що вирішується
відповідно до ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 ГПК України, Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу та заяву про поворот
виконання рішення публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "Приватбанк" залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду Дніпропетровської області від 22
серпня 2013 р. та постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 18 листопада 2013
р. у справі за № 14/5005/8768/2012 - без змін.

Головуючий
М.І. Остапенко

Судді
П.А. Гончарук

Л.В. Стратієнко