КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2014 р. Справа№ 911/3936/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Новікова М.М.

при секретарі Євдокимові
В.О.

за участю представників

від позивача:
Коваленок Я.О., дов. б/н від 31.10.2011р.

від відповідача: Сокур О.О. -
директор

ОСОБА_8, посв. №
2967/10 від 27.10.2005р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю фірми

"Давид"

на рішення
Господарського суду Київської області

від 16.01.2014 р.

у справі № 911/3936/13
(суддя Кошик А.Ю.)

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю фірми

"Давид"

до Приватного
підприємства "Мрія-С"

про стягнення
700000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю фірми "Давид"
звернулось до Господарського суду
Київської області з позовною заявою до
Приватного підприємства "Мрія-С" про
стягнення 700000,00 грн.

Рішенням Господарського суду
Київської області від 16.01.2014р. у справі
№ 911/3936/13 в задоволенні позову
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю фірми "Давид"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду Київської
області від 16.01.2014р. у справі № 911/3936/13 та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційних скарг
мотивовані тим, що судом першої
інстанції було неповно з'ясовано
обставини, які мають значення для
справи, а також невірно застосовано
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до прийняття
невірного рішення.

Розпорядженням голови Київського
апеляційного господарського суду від
18.02.2014р. сформовано для розгляду
апеляційної скарги склад колегії
суддів для здійснення апеляційного
провадження колегії у складі:
головуючий суддя Мартюк А.І., судді:
Зубець Л.П., Новіков М.М.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 18.02.2013р. у
справі № 911/3936/13 у складі колегії
суддів: головуючий суддя Мартюк А.І.,
судді: Зубець Л.П., Новіков М.М.
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю фірми
"Давид" прийнято до провадження та
розгляд справи призначено на 17.03.2014р.

Представник позивача підтримав доводи
апеляційних скарг та просив суд
апеляційні скарги задовольнити, а
рішення Господарського суду Київської
області від 16.01.2014р. у справі № 911/3936/13
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

Представник відповідача проти доводів
апеляційної скарги заперечував, просив
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду Київської області від 16.01.2014р. у
справі № 911/3936/13 без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, яка заявляє самостійні вимоги
на предмет спору, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

Судом встановлено, що 13.10.2009 року між
Товариством з обмеженою
відповідальністю фірмою "Давид"
(продавець), в особі директора
Воробйової Валентини Василівни, та
Приватним підприємством "Мрія-С"
(покупець), в особі директора Сокура
Івана Павловича, було укладено Договір
купівлі-продажу вбудованого
приміщення магазину "Мрія", згідно з п.
1.1 якого продавець передає (продає)
майно, а покупець приймає (купує) майно
і сплачує за нього обговорену грошову
суму.

Відповідно до п. 1.2 Договору за цим
договором відчужується вбудоване
приміщення магазину "Мрія", що
знаходиться за адресою: Київська обл, м.
Бровари, вул Гагаріна, 2, загальною
площею 153,00 кв.м. (приміщення).

Відповідно п. 2.1 Договору продаж
приміщення, за домовленістю сторін,
вчиняється за 20981,00 грн., які отримані
продавцем від покупця шляхом
безготівкового перерахування всієї
суми зі свого рахунку на рахунок
продавця.

Згідно з витягом з реєстру прав
власності на нерухоме майно, виданим
Комунальним підприємством Броварської
міської ради "Броварське бюро
технічної інвентаризації" 07.10.2009 року
за № 24067817, загальна вартість
нерухомого майна становить 20626,08 грн. (п.
2.3 Договору).

Договір купівлі-продажу вбудованого
приміщення магазину "Мрія" від 13.10.2009
року було посвідчено приватним
нотаріусом Броварського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 та
зареєстровано в реєстрі нотаріальних
дій за № 3257.

ПП "Мрія-С" було перераховано на користь
ТОВ фірми "Давид" обумовлену сторонами
в Договорі купівлі-продажу від 13.10.2009
року суму 20561,38 грн., що сторонами не
заперечується.

Відповідно до п.2.2. Договору
купівлі-продажу сторони підтвердили
факт повного розрахунку за продане
приміщення.

Позивач як на підставу позову
посилається, на те, що Зобов'язання від
13.10.2009 року є самостійною підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків і не пов'язане з Договором
купівлі-продажу. На думку позивача
Зобов'язання не є зміною та доповненням
до Договору купівлі-продажу.

Разом з цим, позивач сам визнає той
факт, що зазначена в Зобов'язанні сума
грошових коштів є доплатою за придбане
за Договором купівлі-продажу
Приміщення, оскільки зазначена в п. 2.1.
Договору ціна не відповідає фактичним
обставинам.

Як вбачається з тесту Зобов'язання від
13.10.2009 року, ПП "Мрія-С" дало зобов'язання
ТОВ "Давид" сплатити на його користь
протягом 4 років до 13.10.2013 року грошові
кошти в сумі 700000,00 грн., в якості доплати
за придбане вбудоване приміщення
магазину "Мрія", що знаходиться за
адресою: Київська обл., м. Бровари, вул.
Гагаріна, 2, загальною площею 153,00 кв.м.
(приміщення) згідно Договору
купівлі-продажу від 13.10.2009 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Броварського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 13.10.2009 року,
зареєстрованого в реєстрі за № 3257.

Також, в Зобов'язанні від 13.10.2009 року
зазначено, що сторони дійшли згоди щодо
вартості майна в сумі 720981 грн., ніж
визначено п. 2.1. Договору
купівлі-продажу, яка визначена як
неповна сума продажу Приміщення.

Таким чином, Зобов'язанням від 13.10.2009
року фактично доповнено Договір
купівлі-продажу в частині ціни
договору - вартості придбаного
Приміщення, строків розрахунку за
Приміщення та відповідальності за
невиконання зобов'язання з доплати
вартості Приміщення, таке Зобов'язання
фактично є доповненням та зміною умов
основного зобов'язання, яке випливає з
Договору купівлі-продажу від 13.10.2009
року.

Пунктом п.4.5. Договору купівлі-продажу
від 13.10.2009 року передбачено, що всі
зміни та доповнення до цього Договору,
що зроблені за узгодженням сторін,
повинні бути нотаріально посвідчені.

Згідно ст. 654 Цивільного кодексу
України зміна або розірвання договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 209 Цивільного кодексу
України правочин, який вчинений у
письмовій формі, підлягає
нотаріальному посвідченню лише у
випадках, встановлених законом або
домовленістю сторін.

Статтею 657 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, крім
договорів купівлі-продажу майна, що
перебуває в податковій заставі.

Колегія суддів погоджується з судом
першої інстанції, що Договір
купівлі-продажу від 13.10.2009 року
стосується нерухомого майна,
посвідчений нотаріально, в п.4.5.
Договору сторони передбачили
обов'язкове нотаріальне посвідчення
змін та доповнень до Договору, за таких
обставин Зобов'язання від 13.10.2009 року
підлягало обов'язковому нотаріальному
посвідченню.

Статтями 219, 220 Цивільного кодексу
України визначено, що у разі
недодержання вимоги закону про
нотаріальне посвідчення правочину (як
одностороннього правочину, так і
договору), такий правочин є нікчемним.

Враховуючи, що згідно ст. 657 Цивільного
кодексу України для Договору
купівлі-продажу передбачено
обов'язкове нотаріальне посвідчення і
з огляду на вимоги ст. 654 Цивільного
кодексу України зміни та доповнення до
Договору вчиняються в такій самій
формі що й Договір, що також визначено в
п. 4.5. самого Договору, Зобов'язання від
13.10.2009 року, на яке посилається позивач,
як на підставі позову, складено з
порушенням вимоги закону про
нотаріальне посвідчення, тому є
нікчемним правочином.

Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до ст. 236 Цивільного кодексу
України нікчемний правочин або
правочин, визнаний судом недійсним, є
недійсним з моменту його вчинення.

Якщо за недійсним правочином права та
обов'язки передбачалися лише на
майбутнє, можливість настання їх у
майбутньому припиняється.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 Цивільного
кодексу України недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Згідно ст. 216 Цивільного кодексу
України недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Вимога про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину може
бути пред'явлена будь-якою
заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки
недійсності нікчемного правочину з
власної ініціативи.

Враховуючи, що Зобов'язання від 13.10.2009
року є нікчемним правочином, воно не
породжує для сторін жодних прав та
обов'язків щодо визначених в ньому
зобов'язань.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції та вважає, що позовні
вимоги є необгрунтованими та не
підлягають задоволенню, оскільки
вимога позивача про стягнення з
відповідача 700000,00 грн. на підставі
зобов'язання від 13.10.2009 року є
безпідставна.

Щодо вимоги про відшкодування за
рахунок позивача понесених
відповідачем витрат на послуги
адвоката.

Згідно з ч. 5 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України суми,
які підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються в разі відмови в позові на
позивача.

В підтвердження витрат на послуги
адвоката в сумі 5200 грн., наданих
адвокатом ОСОБА_8 за Договором від
25.10.2013 року, відповідачем надано Акт № 1
від 22.11.2013 року прийому-передачі
наданої правової допомоги у
господарській справі № 911/3936/13.

Судова колегія погоджується з судом
першої інстанції, що даний Акт є
документом в засвідчення факту
прийому-передачі послуг, і не має ознак
первинного фінансового документа про
здійснення грошових розрахунків, за
таких обставин не приймається судом в
якості доказу понесених відповідачем
витрат на послуги адвоката.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю фірми
"Давид" залишити без задоволення, а
рішення Господарського суду Київської
області від 16.01.2014р. у справі № 911/3936/13 -
без змін.

2. Матеріали справи № 911/3936/13 повернути
до Господарського суду Київської
області.

3. Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до касаційного суду протягом
двадцяти днів у встановленому законом
порядку.

Головуючий суддя
А.І. Мартюк

Судді
Л.П. Зубець

М.М. Новіков