Господарський суд
Чернігівської області
РІШЕННЯ

18 березня 2014 року
Справа № 927/278/14

Позивач: товариство з обмеженою
відповідальністю "Тиниця Агро",

вул. Дружби, 1, кв. 101, м. Бахмач,
Чернігівська область,16500

адреса для листування: вул. Б.
Хмельницького, 23, м. Бахмач,
Чернігівська область, 16502

Відповідач: фізична
особа-підприємець ОСОБА_1,

АДРЕСА_1

Предмет спору: про стягнення 67652,07 грн.

Суддя Лавриненко
Л.М.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

позивач: не з»явився

відповідач: не з"явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про стягнення з
відповідача заборгованості за
отриманий товар. Ціна позову
визначена в розмірі 67652 грн. 07 коп.

В мотивувальній частині позовної
заяви позивач просить стягнути 54184
грн. боргу, а також пеню та три відсотки
річних.

До початку розгляду справи від
позивача надійшли письмові пояснення,
в яких він вказує на те, що він просить
стягнути з відповідача 54184 грн.
основного боргу, 84 грн. 62 коп. 3 % річних,
13383 грн. 45 коп. пені, всього 67652 грн. 07
коп., а також судовий збір в сумі 1827 грн.
Також позивач просить справу
розглянути без участі повноважного
представника.

Дана заява прийнята судом, оскільки
вона не протирічить діючому
законодавству та не порушує нічиї
права та охоронювані законом інтереси
і є процесуальним правом сторони.

Відповідач був належним чином
повідомлений про час та місце судового
засідання 12.03.2014р. та 18.03.2014р., що
підтверджується відповідно
повідомленнями про вручення поштових
відправлень № 03107855 (ухвала суду від
04.03.2014р.) та № 03116986 ( ухвала суду від
12.03.2014р.), але повноважного
представника в судові засідання 12.03.2014
року та 18.03.2014 року не направив,
витребувані судом документи не надав.

Інших заяв та клопотань на час
розгляду справи 18.03.2014 року від сторін
не надійшло.

Судові засідання 12.03.2014 року та 18.03.2014
року проводились без фіксації
технічними засобами.

Ухвалою суду від 12.03.2014р. сторони
були попереджені, що не з»явлення в
судове засідання повноважних
представників не є перешкодою для
розгляду справи по суті.

Рішення приймається за наявними у
справі документами, на підставі ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, дослідивши докази, які
мають юридичне значення для вирішення
спору, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.

Статтею 655 Цивільного кодексу України
передбачено, що продавець згідно
договору купівлі-продажу передає або
зобов'язується передати у власність
покупцеві товар, а покупець прийняти
його та оплатити.

Згідно накладних №3/9 від 09.09.2013 р. на
суму 25792 грн., №7/09 від 13.09.2013р. на суму 49504
грн., №10/09 від 19.09.2013р. на суму 49088 грн., №
1/10 від 02.10.2013р. на суму 27600 грн., №2/10 від
04.10.2013р. на суму 30000 грн., №5/10 від 10.10.2013р.
на суму 43200 грн. позивачем було
передано відповідачу продукцію (свині
відгодівля) на загальну суму 225184 грн.

Факт отримання продукції
підтверджується підписами
уповноважених осіб на вищезазначених
накладних, які скріплені печатками, а
також довіреностями № 41 від 09.09.2013 року,
№ 42 від 13.09.2013року, № 43 від 19.09.2013року,
№52 від 02.10.2013року, №53 від 04.10.2013року, №57
від 10.10.2013 року, копії яких додані до
матеріалів справи.

Згідно ч.7 ст.179 Господарського кодексу
України господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

У відповідності до ч.1 ст.181
Господарського кодексу України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного та скріпленого
печатками. Допускається укладення
господарських договорів у спрощений
спосіб, тобто шляхом обміну листами,
факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладання даного виду договорів.

Єдиний письмовий договір між сторонами
не укладався.

Як вбачається із матеріалів справи,
сторонами у накладних на відпуск
продукції вказано вид продукції, її
вартість та кількість.

Таким чином, угоди купівлі - продажу,
відповідно до ч. 2 ст. 638 Цивільного
кодексу України, були укладені між
сторонами шляхом передачі позивачем
відповідачу продукції та прийняття її
відповідачем.

Строк оплати за отриману відповідачем
продукцію сторонами не було визначено.

Відповідно до частини першої ст. 692
Цивільного кодексу України, покупець
зобов»язаний оплатити товар після
його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документі на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Загальні положення частини другої
статті 530 Цивільного кодексу України не
можуть бути застосовані до спірних
правовідносин сторін, оскільки термін
виконання зобов'язання, що випливає з
правовідносин поставки
(купівлі-продажу), чітко встановлений
зазначеною спеціальною нормою права -
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього.

Крім того, відповідно до частини першої
статті 222 Господарського кодексу
України, учасники господарських
відносин, що порушили майнові права або
законні інтереси інших суб'єктів,
зобов'язані поновити їх, не чекаючи
пред'явлення їм претензії чи звернення
до суду.

За таких обставин факт отримання
продукції відповідачем і видаткові
накладні, надані позивачем на
підтвердження своїх вимог, є
самостійними підставами для
виникнення обов'язку у відповідача
здійснити розрахунки за отриманий
товар

Відповідачем товар отримано та
будь-яких заперечень не надано, отже у
відповідача виник обов'язок оплатити
отриманий товар, враховуючи положення
ст. 692 Цивільного кодексу України.

Як вбачається із матеріалів справи
відповідач свої зобов'язання щодо
оплати товару виконав частково,
перерахувавши лише 171000 грн., що
підтверджується виписками з рахунку
позивача від 13.09.20013 року на суму 20000
грн., від 10.09.2013 року на суму 14200 грн., від
09.09.2013 року на суму 10800 грн., від 24.09.2013
року на суму 47 000 грн., від 16.09.2013 року на
суму 29000грн., від 09.10.2013 року на суму
30000грн., від 01.10.2013р. на суму 20000 грн., які
знаходяться в матеріалах справи.

В призначенні платежу відповідачем
зазначено, що це оплата за свиней на
відгодівлі.

У зв'язку з невиконанням відповідачем
своїх зобов'язань 30.01.2014 року позивач
звернувся до відповідача з вимогою №1
про сплату боргу в сумі 54184 грн. Крім
того, позивач у надісланій вимозі
попередив відповідача що в разі
неодержання коштів позивач буде
звертатись до господарського суду
Чернігівської області. Факт
направлення вимоги підтверджується
фіскальним чеком від 30.01.2014 року.

Як вбачається із матеріалів справи
відповідач вимоги позивача не виконав,
заборгованість в сумі 54184 грн. не
сплатив.

Крім того, матеріалами справи
підтверджується, що сторонами було
проведено звірку розрахунків, про що
складений акт звірки
взаєморозрахунків за період з 01.09.2013
року по 31.12.2013року, який підтверджує
повне визнання відповідачем суми
заборгованості в розмірі 54184 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 193 Господарського
кодексу України кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором. Застосування господарських
санкцій до суб'єкта, який порушив
зобов'язання, не звільняє цього
суб'єкта від обов'язку виконати
зобов'язання в натурі, крім випадків,
коли інше передбачено законом або
договором, або управлена сторона
відмовилася від прийняття виконання
зобов'язання. За ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Так відповідно до ст. 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обігу
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Оскільки відповідач свої зобов'язання
щодо оплати товару не виконав, а тому
вимоги позивача щодо стягнення 54184 грн.
боргу є обґрунтовані і підлягають
задоволенню.

Позивачем нараховані та заявлені до
стягнення 3% річних з 07 лютого 2014 року по
25 лютого 2014 року в сумі 84,62 грн., за не
оплату продукції згідно накладних №3/9
від 09.09.2013 р., №7/09 від 13.09.2013р., №10/09 від
19.09.2013р., № 1/10 від 02.10.2013р., №2/10 від
04.10.2013р., №5/10 від 10.10.2013р.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання на
вимогу кредитора повинен сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми.

Приймаючи до уваги, що матеріалами
справи підтверджується прострочка
виконання відповідачем зобов'язання
щодо оплати поставленого товару, суд
доходить висновку, що позивачем
правомірно нараховані три проценти
річних в сумі 84,62 грн. за несвоєчасні
розрахунки за період з 07 лютого 2014 року
по 25 лютого 2014 року.

Позивач також просить стягнути з
відповідача також пеню в сумі 13383 грн. 45
коп. за період з 07.02.2014 року по 25.02.2014
року, нараховану згідно Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань".

У відповідності до ч. 1 ст. 546 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Пеня є різновидом неустойки,
відповідно до ст. 549 Цивільного
кодексу України.

Статтею 547 Цивільного кодексу України
визначено, що правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється у письмовій формі. Правочин
щодо забезпечення виконання
зобов'язання, вчинений із
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових
зобов'язань", платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін.

Також частинами 4 та 6 ст. 231
Господарського кодексу України
встановлено, що штрафні санкції за
порушення зобов'язання застосовуються
у розмірі передбаченому сторонами у
договорі.

Оскільки сторонами не було досягнуто у
письмові формі згоди щодо
відповідальності за не виконання
зобов»язань, як того вимагає Цивільний
кодекс України, Господарський кодекс
України та Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", і
чинним законодавством також не
передбачена така відповідальність, а
тому позовні вимоги позивача про
стягнення пені за період з 07.02.2014 року
по 25.02.2014 року в сумі 13383 грн. 45 коп. є
безпідставними та задоволенню не
підлягають

У відповідності до ст.ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування і не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи, що відповідач в порушення
ст.ст. 525,526 Цивільного кодексу України
та ст. 193 Господарського кодексу
України взяті на себе зобов'язання не
виконав, за отриману продукцію
своєчасно не розрахувався і вимоги
позивача не оспорив, суд, з урахування
вищезазначеного, доходить висновку, що
позовні вимоги позивача підлягають
задоволенню в частині стягнення боргу
в сумі 54184 грн. та 3% річних за
несвоєчасні розрахунки з 07 лютого 2014
року по 25 лютого 2014 року в сумі 84,62 грн.
В решті позову відмовлено.

Оскільки спір виник у зв'язку з
неправомірними діями відповідача, то
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України та ст. 4
Закону України „Про судовий збір" від
08.07.2011 року № 3674-VIз відповідача
підлягає стягненню на користь позивача
судовий збір в розмірі 1465 грн. 46 коп.

Керуючись ст.ст. 11, 525, 526, 530, 546, 549, 625, 638,
655, 692 Цивільного кодексу України, ст. ст.
22, 179, 181, 193, 231 Господарського кодексу
України, Законом України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", ст.ст.
49, 75, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2.Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (р/р НОМЕР_2 в АКБ
«Укрсоцбанк» м. Київ, МФО 300023,
ідентифікаційний код НОМЕР_1) на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Тиниця Агро", вул.
Дружби, 1, кв. 101, м. Бахмач, Чернігівська
область, 16500, адреса для листування: вул.
Б. Хмельницького, 23, м. Бахмач,
Чернігівська область, 16502 (р/р №
9867 в АТ Сбербанк Росії, МФО 320627 код
33233246) 54184 грн. боргу, 84 грн. 62 коп. 3%
річних, 1465 грн. 46 коп. судового збору.

Наказ видати після набранням судовим
рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Повне рішення підписано 19.03.2014
року.

Суддя
Л.М.Лавриненко