ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
_____________ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

13 березня 2014 року
Справа № 913/510/14

Провадження № 11пд/913/510/14

За позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, м. Луганськ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Луганське
енергетичне об'єднання", м. Луганськ

про врегулювання спірних умов договору

суддя Москаленко М.О.

секретар судового засідання Морозова
С.В.

У засіданні брали участь:

від позивача - ОСОБА_2, представник за
довіреністю № 849 від 02.11.2013, ОСОБА_1,
паспорт НОМЕР_1 виданий 21.05.1997
Артемівським РВ ЛМУ УМВС України в
Луганській області

від відповідача - Шевченко А.В.,
представник за довіреністю № 25 від
02.01.2014,

в с т а н о в и в:

Суть спору: позивачем заявлено вимогу
про визнання пунктів 2.3.1, 2.3.3, 2.3.7, 2.3.13,
4.4.5, 6.1.2, 6.1.4, 6.1.7, 6.5, 7.3, 9.1 договору № 1221
від 30.12.2013 про постачання електричної
енергії, укладеного між сторонами,
такими що вступили у законну силу в
редакції позивача - ФОП ОСОБА_1

У судове засідання прибули повноважні
представники сторін у даній справі.

Представником позивача у судовому
засіданні 06.03.2014 подано заяву, якою
позивач просить суд встановити факт, що
має юридичне значення, а саме: визнати
пункти 2.3.1, 2.3.3, 2.3.7, 2.3.13, 4.4.5, 6.1.2, 6.1.4, 6.1.7,
6.5, 7.3, 9.1 договору № 1221 від 30.12.2013
про постачання електричної енергії,
укладеного між сторонами, такими, що
вступили у законну силу в редакції
позивача - ФОП ОСОБА_1

Дослідивши зміст поданої позивачем
заяви, суд доходить висновку, що дана
заява не є заявою про зміну предмету
позову у розумінні положень ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України, оскільки фактично містить
вимогу, викладену у позовній заяві: про
визнання пунктів договору викладеними
у редакції позивача. За таких обставин
заява позивача в порядку ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України судом не розглядається.

Письмовим відзивом від 13.03.2014 № 21-31/2/15
на позовну заяву відповідач проти
позовних вимог заперечив з викладених
у відзиві підстав.

Розглянувши матеріали справи, надані
докази, вислухавши присутніх в судових
засіданнях під час судового розгляду
справи представників сторін у справі,
суд встановив такі фактичні обставини.

На підставі заяви позивача про
укладення договору про постачання
електроенергії, зареєстрованої у
товаристві з обмеженою
відповідальністю «Луганське
енергетичне об'єднання» 05.09.2013 № 21-34/1/182,
позивачу 30.12.2013 було надано на розгляд 2
примірники підписаного відповідачем
проекту договору № 1221 про постачання
електричної енергії на об'єкт «кафе»
АДРЕСА_1.

08.01.2014 примірник договору № 1221,
підписаний позивачем 06.01.2014, повернено
відповідачу як енергопостачальнику з
двома примірниками протоколу
розбіжностей.

З метою узгодження розбіжностей з боку
ТОВ «ЛЕО» було складено протокол
узгодження розбіжностей, два
примірники якого 22.01.2014 надано на
розгляд представнику позивача.

23.01.2014 позивачем відповідачеві під
особистий розпис представника
відповідача був наданий лист про
розгляд протоколу узгодження
розбіжностей з частковим погодженням
спірних пунктів.

Не включеними до протоколу узгодження
розбіжностей залишилися, зокрема,
пункти 2.3.1, 2.3.3, 2.3.7, 2.3.13, 4.4.5, 6.1.2, 6.1.4, 6.1.7,
6.5, 7.3, 9.1 договору.

За таких обставин, а також з
урахуванням вимог ч. 5 ст. 181
Господарського кодексу України
останнім днем звернення відповідача до
суду з метою врегулювання пунктів
договору, наявних у протоколі
розбіжностей і відсутніх у протоколі
узгодження розбіжностей, було 27.01.2014
(26.01.2014 - вихідний день).

Як встановлено судом, до суду з
позовною заявою про врегулювання
пунктів 2.3.1, 2.3.3, 2.3.7, 2.3.13, 4.4.5, 6.1.2, 6.1.4, 6.1.7,
6.5, 7.3, 9.1 договору відповідач у даній
справі не звертався.

Посилаючись на наявність розбіжностей
у редакціях зазначених у позовній
заяві пунктів договору, позивач
звернувся до суду з даним позовом.

Розглянувши матеріали справи, надані
учасниками судового процесу докази,
всебічно і повно з'ясувавши всі
обставини справи, оцінивши докази, які
мають значення для вирішення спору,
господарський суд дійшов висновку про
необґрунтованість позовних вимог та
необхідність відмови у їх задоволенні
у повному обсязі з таких підстав.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

На підставі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Статтею 179 Господарського кодексу
України встановлено, що укладання
господарського договору є
обов'язковим, зокрема, якщо існує пряма
вказівка закону щодо обов'язковості
укладання договору для певної
категорії суб'єктів господарювання чи
органів державної влади або органів
місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 5.1 Правил користування
електричною енергією, затверджених
постановою Національної комісії з
питань регулювання електроенергетики
України від 31.07.1996 № 28, зареєстрованих у
Міністерстві юстиції України 02.08.1996 за
№ 417/1442, договір про постачання
електричної енергії є основним
документом, який регулює відносини між
постачальником електричної енергії за
регульованим тарифом, що здійснює свою
діяльність на закріпленій території, і
споживачем та визначає зміст правових
відносин, прав та обов'язків сторін.
Споживання електричної енергії без
договору не допускається.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу
України визначено, що господарські
договори укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Загальний порядок укладання
господарських договорів визначений
статтею 181 Господарського кодексу
України.

Частиною другою статті 181
Господарського кодексу України
передбачено, що проект договору може
бути запропонований будь-якою з
сторін. У разі якщо проект договору
викладено як єдиний документ, він
надається другій стороні у двох
примірниках.

Частина четверта названої норми
встановлює, що за наявності
заперечень щодо окремих умов
договору сторона, яка одержала проект
договору, складає протокол
розбіжностей, про що робиться
застереження у договорі, та у
двадцятиденний строк надсилає другій
стороні два примірники протоколу
розбіжностей разом з підписаним
договором.

Отже, сторона, яка отримала оферту у
вигляді проекту договору, не згодна з
окремими його умовами, але має намір,
врегулювавши розбіжності, укласти
договір, вона поряд з підписанням
договору складає протокол
розбіжностей. Протокол виконується у
двох екземплярах, які разом з договором
направляються оференту. При цьому в
тексті договору робиться застереження
про підписання договору з протоколом
розбіжностей.

Сторона, яка одержала проект договору,
може, виявивши свою волю на укладення
запропонованого їй договору, викласти
свою редакцію окремих умов останнього
чи доповнити договір певними умовами
шляхом складання протоколу
розбіжностей.

Відповідно до ч. 5 ст.181 Господарського
кодексу України сторона, яка одержала
протокол розбіжностей до договору,
зобов'язана протягом двадцяти днів
розглянути його, в цей же строк вжити
заходів для врегулювання розбіжностей
з другою стороною та включити до
договору всі прийняті пропозиції, а ті
розбіжності, що залишились
неврегульованими, передати в цей же
строк до суду, якщо на це є згода другої
сторони.

Частиною 7 цієї ж статті передбачено, що
якщо сторона - виконавець за договором,
що в установленому порядку визнаний
монополістом на певному ринку товарів
(робіт, послуг), яка одержала протокол
розбіжностей, не передасть у
зазначений двадцятиденний строк до
суду розбіжності, що залишилися
неврегульованими, то пропозиції другої
сторони вважаються прийнятими.

Як встановлено судом під час розгляду
справи, 08.01.2014 примірник договору № 1221,
підписаний позивачем 06.01.2014, повернено
відповідачу як енергопостачальнику з
двома примірниками протоколу
розбіжностей. Відповідачем складено
протокол узгодження розбіжностей, 2
примірника якого 22.01.2014 було надано на
розгляд представнику позивача. Факт
отримання представником позивача
вказаного протоколу узгодження
розбіжностей підтверджений особистим
підписом останнього на супровідному
листі та позивачем не заперечується.

23.01.2014 позивачем відповідачеві був
наданий лист про розгляд протоколу
узгодження розбіжностей з частковим
погодженням спірних пунктів.

Не включеними до протоколу узгодження
розбіжностей залишилися пункти 2.3.1, 2.3.3,
2.3.7, 2.3.13, 4.4.5, 6.1.2, 6.1.4, 6.1.7, 6.5, 7.3, 9.1
договору.

З урахуванням вимог ч. 5 ст. 181
Господарського кодексу України
останнім днем звернення відповідача до
суду з метою врегулювання пунктів
договору, не узгоджених протоколом
врегулювання розбіжностей, було 27.01.2014
(26.01.2014 - вихідний день).

Як встановлено судом, до суду з
позовною заявою про врегулювання
пунктів 2.3.1, 2.3.3, 2.3.7, 2.3.13, 4.4.5, 6.1.2, 6.1.4, 6.1.7,
6.5, 7.3, 9.1 договору відповідач у даній
справі не звертався.

Проект договору та протокол
розбіжностей є доказами щодо вжиття
заходів досудового врегулювання
господарського спору, вони є
свідченням існування спору, котрий
виник при укладенні договору, і який
сторони передають на вирішення
господарського суду.

Враховуючи викладені вище положення ч.
7 ст. 181 Господарського кодексу України
та те, що з позовом врегулювання
розбіжностей у спірних пунктах
договору відповідач у даній справі не
звертався, суд доходить висновку про
те, що до звернення позивача до суду з
цим позовом відповідач здійснив всі
заходи щодо укладання договору про
постачання електричної енергії № 1221
від 06.01.2014 та врегулювання
розбіжностей, що виникли під час
укладення договору:

- надав підписаний проект
договору;

- частково узгодив розбіжності за
текстом договору;

- не звернувся до суду з позовом
про врегулювання розбіжностей у
спірних пунктах договору.

Таким чином, доказів існування у сторін
у справі спору щодо будь-яких пунктів
договору позивачем у справі не надано,
а звернення позивача до суду з даним
позовом є необґрунтованим.

За положеннями ст.12 Господарського
процесуального кодексу України та ст.181
Господарського кодексу України
господарський суд розглядає справи
саме у спорах, які виникають, зокрема,
при укладанні господарських договорів.

Встановленим законом способом захисту
порушеного права у випадку наявності
розбіжностей у спірних умовах договору
є позов про врегулювання таких
розбіжностей.

Виходячи зі змісту прохальної частини
позовної заяви (визнання пунктів
договору такими, що вступили «у законну
силу» у редакції позивача), суд, крім
іншого, доходить висновку про те, що
позивачем у справі невірно обраний
спосіб захисту порушеного права,
оскільки спосіб, обраний позивачем, не
передбачений ані ст. 16 Цивільного
кодексу України, ані ст. 20
Господарського кодексу України, ані
будь-яким іншим нормативним актом.

З урахуванням викладеного вище у
задоволенні позову слід відмовити у
повному обсязі.

Судові витрати у справі покладаються
на позивача відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України.

Керуючись ст. ст. 4-3, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

в и р і ш и в :

1. У задоволенні позову відмовити
у повному обсязі.

2. Судові витрати покласти на позивача.

В судовому засіданні 13.03.2014
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Рішення складено у повному обсязі
та підписано 14.03.2014.

Суддя
М.О. Москаленко