м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/2656/14 17.03.14За позовом
Товариства з обмеженою
"Виробничо-комерційне підприємство
до Приватного акціонерного
товариства "Енерготехнології"
про стягнення 13 717,73 грн.
Суддя Лиськов М.О.
Від позивача Лелека М.О. за
Від відповідача Василькова І.О. за
В судовому засіданні 17.03.2014, відповідно
до положень ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, було
оголошено вступну та резолютивну
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
18.02.2014 до канцелярії Господарського
суду м. Києва надійшла позовна заява
Вих. № 456 від 06.02.2014 Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Виробничо-комерційне підприємство
"Котлогаз" до Приватного акціонерного
товариства "Енерготехнології" про
стягнення 13 717,73 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що відповідач не виконав
взяті на себе зобов'язання в частині
виконання підрядних робіт, відповідно
до договору № 201/24-СО на сервісне
обслуговування котельного обладнання
від 01.02.2011 внаслідок чого у відповідача
перед позивачем виникла
заборгованості у розмірі 13 717,73 грн.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 24.02.2014 прийнято позовну заяву
до розгляду та порушено провадження по
справі № 910/2656/14, розгляд справи
призначено на 17.03.2014.
14.03.2014 через канцелярію суду від
представника відповідача надійшло
клопотання на виконання вимог ухвали
суду про порушення провадження у
справі та клопотання про припинення
провадження в частині стягнення
основного боргу у зв'язку із його
В судове засідання 24.02.2014 з'явились
представники сторін та надали
пояснення по суті справи.
В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.02.2011 між позивачем (надалі за текстом -
Підрядником) та відповідачем (надалі за
текстом - Замовник) був укладений
Договір № 201/24-СО на сервісне
обслуговування котельного обладнання
(далі за текстом - договір)(належним
чином засвідчена копія міститься в
матеріалах справи).

Відповідно до п. 1.1 Договору Замовник
доручає, а Підрядник бере на себе
зобов'язання по технічному
обслуговуванню супроводженню та
ремонту котельного обладнання
котельні ПрАТ «Енерготехнології»
розташованої на УТДУ-4 в м.
Сєверодонецьку , згідно до переліку,
графіку планово-попереджувальних
робіт та програми технічного
обслуговування, що додаються до
Договору

За своєю правовою природою укладений
між сторонами Договір є договором
підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного
кодексу України за договором підряду
одна сторона (підрядник) зобов'язується
на свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Пунктом 5.1 Договору встановлено термін
дії договору з моменту підписання до
31.12.2011.

Відповідно до п. 3.1 Договору Замовник
сплачує Підряднику за фактично
виконане технічне обслуговування,
супроводження та ремонт КО згідно акту
виконаних робіт, підписаного
Сторонами, не пізніше 5 числа місяця,
наступного за звітнім.

Позивач взяті на себе зобов'язання за
Договором виконав в повному обсязі, що
підтверджується Актом здачі-приймання
робіт № ОУ-0000127, який підписаний та
скріплений печатками обох Сторін.

15.07.2013 позивач виписав рахунок-фактуру
на оплату послуг по технічному
обслуговуванню котельного обладнання
№ СФ-0000214 на суму 12 660 грн., однак
відповідач вказану суму не сплатив.

Суд наголошує, що угода є дійсною,
укладений правочин є підставою для
настання відповідних прав та
обов'язків між сторонами.

Позивачем було надано послуги в строк
передбачений Договором та надавались
вчасно і якісно, ніяких заперечень
(претензій) від відповідача не
надходило.

Виходячи з вище викладеного, суд
приходить до висновку про те, що
відповідачем неналежно було виконано
грошове зобов'язання по сплаті по
Договору субпідряду за надані послуги,
він умисно не сплатив рахунок за
отримані послуги, тим самим
спричинивши заборгованість перед
позивачем.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Статтею 193 Господарського кодексу
України передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання -відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

12.03.2014 після порушення провадження у
справ відповідачем було сплачено
основний борг в сумі 12 660 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 112 від 12.03.2014.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про відсутність предмету
спору в частині стягнення основної
суми заборгованості в сумі 12 660 грн. та
необхідність припинення провадження у
справі у вказаній частині.

Позивачем також заявлено вимоги про
стягнення з відповідача 829,65 грн. пені в
розмірі подвійної ставки НБУ належної
до сплати суми за кожен день
прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу
України, штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період за який сплачується
пеня.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню сума пені в розмірі
829,65 грн., оскільки судом встановлено
порушення відповідачем строків
виконання грошового зобов'язання.
Позовна заява містить розрахунок суми
пені, при перевірці якого судом
встановлено, що позивач правильно
здійснив вказаний розрахунок.

Крім того, позивач на підставі п. 2 ст. 625
Цивільного Кодексу України просить суд
стягнути з відповідача на свою користь
191,36 грн. трьох відсотків річних та 36,72
грн. індексу інфляції нарахованого на
суму боргу за весь час прострочення.

Згідно ст. 229 Господарського кодексу
України та ст.625 Цивільного Кодексу
України, за прострочення виконання
грошового зобов'язання настає
відповідальність у вигляді сплати суми
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також сплати трьох
процентів річних від простроченої
суми.

Оскільки вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача індексу
інфляції нарахованого на суму боргу та
3 % річних ґрунтуються на законі (п. 2 ст.
625 Цивільного кодексу України), а
відповідач є таким що прострочив
виконання грошового зобов'язання,
позовні вимоги позивача в частині
стягнення 3 % річних та індексу інфляції
нарахованого на суму боргу підлягають
задоволенню відповідно до наведеного в
позовній заяві розрахунку. При
здійсненні перевірки розрахунку 3%
річних та індексу інфляції,
нарахованих позивачем, судом
встановлено, що ним правильно
здійснено вказаний розрахунок.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про відсутність предмету
спору та необхідність припинення
провадження у справі в сумі основного
боргу та задоволення позовних вимог в
частині стягнення штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України якщо
спір виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.

Таким чином, оскільки спір виник з вини
відповідача (на момент звернення
позивача до суду існувало прострочене
грошове зобов'язання, що порушувало
право позивача), то згідно ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
відповідача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
ст. ст. 4, 49, 75, п. 1-1 ст. 80, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

1. В частині стягнення основного боргу
на суму 12 660 грн. провадження у справі
№910/2656/14 - припинити.

2. В іншій частині позов задовольнити.

3. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Енерготехнології" (03113, м.
Київ, вулиця Івана Шевцова, будинок 5;
ідентифікаційний код: 33833671 ) з
будь-якого рахунку виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Виробничо-комерційне підприємство
"Котлогаз" (39600, Полтавська обл., місто
Кременчук, вулиця Леонова, будинок 5;
ідентифікаційний код 23543186) 829 (вісімсот
двадцять дев'ять) грн. 65 коп. - пені, 191
(сто дев'яносто одна ) грн. 36 коп. - 3 %
річних, 36 (тридцять шість) грн. 72 коп. -
інфляційних втрат та 1 827 (одна тисяча
вісімсот двадцять сім ) грн. 00 коп. - суму
судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

5. Копію рішення направити сторонам.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено 21.03.2014

Суддя
М.О. Лиськов