ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" березня 2014 р.Справа № 916/3607/13

За позовом: Одеського казенного
експериментального
протезно-ортопедичного підприємства;

До відповідача: Одеської міської ради;

За участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Міністерства
соціальної політики України;

про визнання права власності

Суддя Меденцев П.А.

Представники:

Від позивача: Бойченко Л.Д. (за
довіреністю).

Від відповідача: Асташенкова О.І. (за
довіреністю).

Від третьої особи: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: 25.12.2013р. за вх. №5452/13 Одеське
казенне експериментальне
протезно-ортопедичне підприємство
(далі - позивач) звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою до Одеської міської
ради (далі - відповідач) за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Міністерства
соціальної політики України, про
визнання права власності.

Відповідно до положень норми ст. 69 ГПК
України строк розгляду справи було
продовжено до 12.03.2014 року Ухвалою суду
від 24.02.2014 року.

Позивач на позовних вимогах наполягає.

Відповідач у судових засіданнях проти
позову заперечував у повному обсязі,
посилаючись на усні пояснення по
справі.

Міністерство соціальної політики
України підтримує заявлені позовні
вимоги Одеського казенного
експериментального
протезно-ортопедичного підприємства у
повному обсязі, посилаючись на
письмові пояснення по справі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача заявляла до суду клопотання
про розгляд справи без представника
Міністерства соціальної політики
України, у зв'язку з неможливістю явки у
судове засідання, яке судом було
задоволене та долучене до матеріалів
справи.

У судовому засіданні 11.03.2014р. було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення суду в порядку статті
85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд встановив наступне:

Одеське казенне експериментальне
протезно-ортопедичне підприємство та
Міністерство соціальної політики
України неодноразово зверталися до
Одеської міської ради із проханням
оформити за державою в особі
Міністерства соціальної політики
України право власності на об'єкти
нерухомого майна (будівлі і споруди), що
знаходяться на балансі Одеського
казенного експериментального
протезно-ортопедичного підприємства
та розташовані за адресою: м. Одеса, вул.
Терешкової, 11.

Але згідно відповідей Одеської міської
ради, для розгляду щодо оформлення
права власності на об'єкти нерухомого
майна, що знаходяться на балансі
позивача, необхідно надати документи,
визначені п. 8.1. Тимчасового положення
про порядок державної реєстрації прав
власності на нерухоме майно, а саме:
документ, що відповідно до вимог
законодавства засвідчує відповідність
закінченого будівництвом об'єкта
проектній документації, державним
будівельним нормам, стандартам і
правилам (акт державної комісії про
прийняття об'єкта введення його в
експлуатацію).

Будівництво об'єкту Одеського
протезного заводу та введення його в
експлуатацію здійснювалося за
радянських часів, тому акт введення в
експлуатацію в архівах Мінсоцполітики
та позивача не зберігся. Проте, позивач
неодноразово звертався с запитами до
архівних установ міста та області,
управління капітального будівництва
та управління архітектури та
містобудування Одеської міської ради,
комунальне підприємство „Одеське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації об'єктів нерухомості".

Так, згідно відповідей: Державного
архіву області від 02.06.2008р. № п-1366
зазначено, що документів про введення в
експлуатацію приміщень Одеського
протезного заводу на державному
зберіганні не має; Управління
капітального будівництва Одеської
міської Ради від 27.05.2009р. № 772/2 - тому що
строк зберігання документації в
управлінні складає три роки, надати
копію акту введення в експлуатацію не
мається можливості; Управління
архітектури та містобудування
Одеської міської Ради від 29.06.2009р. №
406/140 - не має в своєму розпорядженні
інформації щодо введення об'єкту в
експлуатацію; КП „ОМБТІ та РОН" від
01.12.2009р. № 9106-11/1664 - інвентаризаційна
справа не збереглась; Департаменту
архівної справи та діловодства
Одеської міської ради від 11.05.2010р. №
540-01-09 та від 31.10.2012р. № 2042-11-01-09 - а ні
акту, а ні рішення про затвердження
акту державної приймальної комісії
відносно прийняття в експлуатацію
кінченого будівництвом об'єкта не
знайдено.

Крім цього, позивач, листами № 11/348 від
04.07.2012р. та № 11/1068 від 13.11.2012р. звернувся
до Центрального державного архіву
вищих органів влади та управління
України з аналогічними запитами щодо
пошуку акту введення в експлуатацію та
рішення щодо його затвердження. І
листом Центрального державного архіву
вищих органів влади та управління
України № 653 від 26.12.2012р. надано
відповідь, що у переглянутих
документах Ради Міністрів УРСР,
Міністерства соціального забезпечення
УРСР, Республіканського промислового
об'єднання протезної промисловості
Міністерства соціального забезпечення
УРСР та Міністерства промислового
будівництва УРСР за 1971-1972 рр. акта
державної приймальної комісії
прийняття в експлуатацію Одеського
протезного заводу та рішення
Міністерства соціального забезпечення
УРСР про затвердження вищезазначеного
акта не виявлено. Але знайдено копію
довідки Міністерства соціального
забезпечення УРСР від 21.09.1971р. „Про
виконання плану капітального
будівництва за 8 місяців 1971р. по
об'єктам соцзабезпечення" та копію
наказу Міністерства соціального
забезпечення УРСР від 28.02.1972р. № 19 „Про
підсумки виконання плану капітального
будівництва за 1971р. і січень місяць 1972р.
та заходи по виконанню завдань на 1972р.
по будівництву об'єктів соціального
забезпечення", за даними яких чітко
зазначено - що Одеський протезний завод
був введений в експлуатацію.

На замовлення позивача був
виготовлений Технічний паспорт від
26.05.2010р. на виробничий будинок -
нежитлові будівлі та споруди Одеського
казенного експериментального
протезно-ортопедичного підприємства,
що розташовані за адресою: м. Одеса, вул.
Терешкової, 11, які складаються з: Літ.
„А" - адміністративний корпус площею
2746,5 кв. м., Літ. „Б" - виробничий корпус
площею 2054,6 кв. м., Літ. „В" - гараж площею
533,0 кв. м., Літ. „Г" - ТП площею 27,0 кв. м.,
Літ. „Д", „Е", „Ж", „М", „Н", „О" - склади
площею 18,4 кв. м., 32,6 кв. м., 58,5 кв. м., 4,3 кв.
м., 13,3 кв. м., 20,0 кв. м., Літ. „З" - вольєр
площею 15,4 кв. м., Літ. „И", „К" - магазин
площею 8,4 кв. м., 6,0 кв. м., Літ. „Л" -
майстерня площею 49,7 кв. м., Літ. „П", „Р",
„С", „Т", „У", „Ф" - навіси, всього площею
по будівлям 5587,7 кв. м.

У позовній заяві Одеське казенне
експериментальне протезно-ортопедичне
підприємство посилається на положення
статті 392 Цивільного кодексу України,
якою встановлено, що власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Таким чином, у разі, якщо право
власності на новостворене нерухоме
майно виникає у загальному порядку,
документом, що підтверджує це право, є
свідоцтво про право власності, яке
можливо отримати, за наявністю
документа, що відповідно до вимог
законодавства засвідчує прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта, надання якого для позивача не
представляється можливим. Але, у разі
визнання права власності на це майно
судом, єдиним можливим документом, що
підтверджує виникнення права
власності на нерухоме майно, є рішення
суду. Саме таке рішення суду подається
для державної реєстрації прав на
нерухоме майно. При цьому документи, що
підтверджують прийняття нерухомого
майна до експлуатації, не вимагаються.

Тому, Одеське казенне експериментальне
протезно-ортопедичне підприємство
просить суд визнати за державою
Україна в особі Міністерства
соціальної політики України право
власності на об'єкт нерухомого майна,
загальною площею 5587,7 кв. м., який згідно
технічного паспорту, виготовленого
26.05.2010р. складається з: Літ. „А" -
адміністративний корпус площею 2746,5 кв.
м., Літ. „Б" - виробничий корпус площею
2054,6 кв. м., Літ. „В" - гараж площею 533,0 кв.
м., Літ. „Г" - ТП площею 27,0 кв. м., Літ. „Д",
„Е", „Ж", „М", „Н", „О" - склади площею 18,4
кв. м., 32,6 кв. м., 58,5 кв. м., 4,3 кв. м., 13,3 кв.
м., 20,0 кв. м., Літ. „З" - вольєр площею 15,4
кв. м., Літ. „И", „К" - магазин площею 8,4
кв. м., 6,0 кв. м., Літ. „Л" - майстерня
площею 49,7 кв. м., Літ. „П", „Р", „С", „Т",
„У", „Ф" - навіси, розташованого за
адресою: м. Одеса, вул. Валентини
Терешкової, 11, що перебуває у позивача
на праві оперативного управління.

Досліджуючи матеріали справи,
аналізуючи норми чинного
законодавства, що стосується суті
спору, суд дійшов наступних висновків:

Предметом спору у даній справі є
визнання права власності на об'єкти
нерухомого майна, а, отже, до спірних
правовідносин підлягають застосуванню
норми Конституції України, Цивільного
кодексу України та інших законодавчих
актів, які регулюють спірні
правовідносини.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому законом, звертатися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути: визнання
права; визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Конституції
України, норми якої є нормами прямої
дії, держава забезпечує захист прав
усіх суб'єктів права власності і
господарювання, соціальну
спрямованість економіки. Усі суб'єкти
права власності рівні перед законом.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України, право
на звернення до господарського суду
мають підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням. У
випадках, передбачених законодавчими
актами України, до господарського суду
мають право також звертатися державні
та інші органи, фізичні особи, що не є
суб'єктами підприємницької діяльності.

Завданням суду при здійсненні
правосуддя, в силу ст.2 Закону України
"Про судоустрій та статус суддів" є,
зокрема, захист гарантованих
Конституцією України та законами прав
і законних інтересів держави,
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців.

Як вбачається із позовної заяви,
позивач наполягає на визнанні за
державою Україна в особі Міністерства
соціальної політики України право
власності на об'єкт нерухомого майна,
загальною площею 5587,7 кв. м., тобто
задовольнити позов на користь не
позивача а третьої особи, що вбачається
з наступного.

Одеське казенне експериментальне
протезно-ортопедичне підприємство
створено відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України № 987 від
30.06.1998р. „Про перетворення державних
підприємств у казенні", є
правонаступником Одеського державного
експериментального
протезно-ортопедичного підприємства
та належить до сфери управління
Міністерства соціальної політики
України, про що свідчить Статут
підприємства (зареєстрований 06.02.2012
року, номер запису 7021347).

Міністерство соціальної політики
України створено відповідно до Указу
Президента України від 09.12.2010р. № 1085/2010
„Про оптимізацію системи центральних
органів виконавчої влади" шляхом
реорганізації Міністерства праці та
соціальної політики України та згідно
Положення про Міністерства
соціальної політики України,
затвердженого Указом Президента
України № 389/2011 від 06.04.2011р. є:
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України, головним органом у системі
центральних органів виконавчої влади з
формування та забезпечення реалізації
державної політики у сферах зайнятості
населення та трудової міграції,
трудових відносин, соціального захисту
населення, з питань сім'ї та дітей, а
також захисту прав депортованих за
національною ознакою осіб, які
повернулися в Україну.

Міністерство соціальної політики
України відповідно до законодавства
утворює, ліквідує, реорганізовує
підприємства, установи та організації,
затверджує їх положення (статути), в
установленому порядку призначає на
посади та звільняє з посад їх
керівників, формує кадровий резерв на
посади керівників, підприємств,
установ та організацій, що належать до
сфери управління Мінсоцполітики
України, а також виконує у межах
повноважень інші функції з управління
об'єктами державної власності, що
належать до сфери його управління (п. 5
Положення про Міністерство соціальної
політики України, затвердженого Указом
Президента України від 06.04.2011р. № 389/2011).

Відповідно до положень пунктів Статуту
Одеського казенного
експериментального
протезно-ортопедичного підприємства,
затвердженого Наказом Міністерства
соціальної політики України від
13.12.2011р. № 533, майно підприємства
становлять основні фонди та оборотні
кошти, а також інші цінності, вартість
яких відображається у самостійному
балансі підприємства (п.4.1.). Майно
підприємства, належить до державної
власності та закріплене за
підприємством на праві оперативного
управління майном (абз. 9 п. 5.2.).

Разом з тим, за думкою суду, така
позиція позивача є помилковою, та
суперечить нормам чинного
законодавства, що підтверджується
слідуючими обставинами.

До складу учасників судового процесу
входять: сторони, треті особи, прокурор,
інші особи, які беруть участь у процесі
у випадках, передбачених цим Кодексом.
У справах про оскарження рішення
третейського суду та про видачу
виконавчого документа на примусове
виконання рішення третейського суду
особами, які беруть участь у справі, є
учасники третейського розгляду, особи,
які не брали участь у справі, у разі
якщо третейський суд вирішив питання
про їх права і обов'язки, треті особи, а
також представники цих осіб (ст. 18 ГПК
України).

Сторонами в судовому процесі -
позивачами і відповідачами - можуть
бути підприємства та організації,
зазначені у статті 1 цього Кодексу.
Позивачами є підприємства та
організації, що подали позов або в
інтересах яких подано позов про захист
порушеного чи оспорюваного права або
охоронюваного законом інтересу.
Відповідачами є підприємства та
організації, яким пред'явлено позовну
вимогу (ст. 21 ГПК України).

Згідно з ч. 4 ст. 41 Основного закону та ч.
1 ст. 321 Цивільного кодексу України
право приватної власності є непорушним
та ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Стаття 316 Цивільного кодексу України
визначає, що правом власності є право
особи на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Позов про визнання права власності є
речово-правовим, вимоги котрого
звернені до суду, який повинен
підтвердити наявність у позивача права
власності на спірне майно.

Умовами задоволення позову про
визнання права власності на майно є
наявність у позивача доказів на
підтвердження в судовому порядку факту
приналежності йому спірного майна на
праві власності.

Таким чином, вказаною нормою
встановлена обов`язкова умова, за
наявності якої власник майна може
пред`явити позов про визнання за ним
права власності, зокрема це не визнання
права його власності особою, яка
вказана відповідачем.

Позивачем у позові про визнання права
власності може бути будь-який учасник
цивільних відносин, який вважає себе
власником певного майна, однак не може
належним чином реалізувати свої
правомочності у зв'язку з наявністю
щодо цього права сумнівів або
претензій з боку третіх осіб.

Однак з позову не вбачається, що право
власності на спірний об'єкт належить
позивачу - Одеському казенному
експериментально
протезно-ортопедичному підприємству.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи
докази у справі в їх сукупності,
законодавство що регулює спірні
правовідносини, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню повністю, як не
обґрунтовані, не підтверджені
належними доказами та наявними
матеріалами справи.

Судові витрати по судового збору
покласти на позивача відповідно до
ст.ст. 44, 49 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити у
повному обсязі.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 14
березня 2014 року.

Суддя
Меденцев П.А.