м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/500/14 17.03.14За позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ХСС"
до Державного підприємства "Державний
науково-дослідний інститут і
проектно-конструкторський інститут
інноваційних технологій в енергетиці
та енергозбереженні"
про стягнення 235 000,00 грн.
Суддя Грєхова О.А.
від позивача: Тордія Г.Д. - директор
від відповідача: Кузнєцов В.Є. -
представник за довіреністю
Заявлено позов про стягнення з
Державного підприємства "Державний
науково-дослідний інститут і
проектно-конструкторський інститут
інноваційних технологій в енергетиці
та енергозбереженні" безпідставно
отриманих коштів в розмірі 235 000,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що на
момент укладання договору
Дослідно-виробничий і випробний
комплекс був виключений є ЄДРПОУ у
зв'язку з припиненням діяльності, тому
у особи, яка підписала договір від
імені відповідача був відсутній обсяг
цивільної дієздатності для укладання
договору та у його сторін не виникло
взаємних прав та обов'язків, а тому,
сплачені позивачем кошти по договору
набуті відповідачем безпідставно.
Внаслідок чого позивач просить
стягнути з відповідача безпідставно
отримані кошти в розмірі 235000,00 грн.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.01.2014 порушено провадження
по справі № 910/500/14, розгляд справи
призначено на 10.02.2014.
У зв'язку з нез'явленням в судове
засідання 10.02.2014 представника
відповідача розгляд справи відкладено
Представник позивача в судовому
засіданні 17.03.2014 надав пояснення по
справі та підтримав заявлені позовні
вимоги в повному обсязі.
Представник відповідача заявив
клопотання про залучення до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача
Мачинського Олександра Сергійовича та
надав відзив на позовну заяву, в якому
проти задоволення позову заперечив в
Розглянувши дане клопотання, суд його
відхилив з наступних підстав.
Частиною 1 статті 27 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору, можуть вступити у справу на
стороні позивача або відповідача до
прийняття рішення господарським судом,
якщо рішення з господарського спору
може вплинути на їх права або обов'язки
щодо однієї з сторін. Їх може бути
залучено до участі у справі також за
клопотанням сторін, прокурора.
У поданому клопотанні не зазначено, на
які саме права та обов'язки Мачинського
Олександра Сергійовича може вплинути
рішення суду у даній справі та яким
чином. За таких обставин клопотання
відповідача є необґрунтованим і таким,
що не підлягає задоволенню.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України
складено протоколи судових засідань,
які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 17.03.2014 відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України судом проголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва

В С Т А Н О В И В:

28.10.2010 між ТОВ "ХСС" (позивач, замовник)
та Дослідно-виробничим та випробним
комплексом ДП "Державний
науково-дослідний інститут і
проектно-конструкторський інститут
інноваційних технологій в енергетиці
та енергозбереженні" (відповідач,
виконавець) укладено договір № 28/10-10.

Відповідно до п. 1.1 договору замовник
доручає, а виконавець бере на себе
зобов'язання виконати власними силами,
а також матеріально-технічними
засобами роботи по реконструкції
(модернізації) комірки № 12 КРУН-6кВ на
підстанції «Полігонна».

Перелік виконаних робіт, оформлюється
замовником у специфікації робіт, що є
невід'ємною частиною даного договору.
Всі роботи виконуються замовником з
додержанням всіх установлених
технічних умов і ПУЕ з оформленням
відповідних документів (п. 1.2 договору).

Згідно з п. 3.1 договору вартість
виконаних робіт замовником по даному
договору, визначається сторонами
шляхом оформлення протоколу
договірної ціни, що є невід'ємною
частиною даного договору.

Оплата робіт, що виконуються
виконавцем, проводиться в наступному
порядку:

- 50% від ціни договору - в якості
передплати;

- 50% від ціни договору - протягом
п'яти банківських днів після
підписання сторонами акту
здачі-приймання виконаних робіт та
усунення за рахунок виконавця
виявлених під час приймання недоліків
(п. 3.3 договору).

Цей договір набуває чинності з моменту
його підписання та додатків до нього
сторонами та діє до моменту повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
до договору (п. 9.1 договору).

Як зазначає позивач, свої обов'язки за
договором в частині сплати авансового
платежу виконав належним чином,
сплативши 235000,00 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями платіжних доручень: № 2
від 03.12.2010, № 5 від 13.12.2010, № 53 від 18.03.2011,
№ 55 від 21.03.2011. Відповідач же до
виконання своїх обов'язків так і не
приступив.

Предметом спору у даній справі є
обов'язок відповідача повернути
позивачу грошові кошти у розмірі 235000,00
грн., які були перераховані згідно
договору №28/10-10 від 28.10.2010р.

Як встановлено судом, позивач
наполягає на стягненні з відповідача
235000,00 грн. на підставі ст. 1212 ЦК України
як безпідставно отриманих.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Укладений між сторонами договір № 28/10-10
від 28.10.2010 за своєю правовою природою є
договором підряду, а відтак між
сторонами виникли правовідносини, які
підпадають під правове регулювання
Глави 61 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 837 ЦК України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Статтею 849 ЦК України передбачено право
контролю замовником ходу виконання та
якості підрядних робіт. Так, якщо
підрядник своєчасно не розпочав роботу
або виконує її настільки повільно, що
закінчення її у строк стає явно
неможливим, замовник має право
відмовитися від договору підряду та
вимагати відшкодування збитків. Якщо
під час виконання роботи стане
очевидним, що вона не буде виконана
належним чином, замовник має право
призначити підрядникові строк для
усунення недоліків, а в разі
невиконання підрядником цієї вимоги -
відмовитися від договору підряду та
вимагати відшкодування збитків або
доручити виправлення роботи іншій
особі за рахунок підрядника. Замовник
має право у будь-який час до закінчення
роботи відмовитися від договору
підряду, виплативши підрядникові плату
за виконану частину роботи та
відшкодувавши йому збитки, завдані
розірванням договору.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України та статті 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до приписів статті 525
Цивільного кодексу України
одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ст. 626
Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 6 Цивільного
кодексу України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості (ст. 627
Цивільного кодексу України).

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу
України передбачає, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Отже, зазначений договір підряду був
укладений у письмовій формі, позивачем
та відповідачем було узгоджено його
умови, визначено вартість робіт,
порядок їх здачі-прийняття, терміни
виконання робіт, відповідальність
сторін. Повноважні керівники позивача
та відповідача підписали та скріпили
їх печатками.

Також, необхідно звернути увагу на те,
що строк дії договору не закінчився,
договір не розірваний ані за угодою
сторін, ані за рішенням суду, договір не
визнаний недійсним у судовому порядку.

Разом з тим, загальні підстави для
виникнення зобов'язання у зв'язку з
набуттям, збереженням майна без
достатньої правової підстави
визначені нормами гл. 83 ЦК України.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України,
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала. При
цьому, в силу ч. 2 вказаної норми,
зазначені положення застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Отже, із змісту вищевказаної норми
вбачається, що для з'ясування чи набула
особа відповідного зобов'язання,
визначеного ст. 1212 ЦК України,
необхідно встановити наступні
обставини, які у сукупності є підставою
для виникнення такого зобов'язання:
факт набуття особою майна або його
збереження за рахунок іншої особи;
відсутність для цього підстав.

Судом встановлено, що між сторонами у
справі, яка розглядається, було
укладено договір №28/10-10 від 28.10.2010 про
оплатне виконання замовлення на
реконструкцію об'єкта, а кошти, які
Товариство з обмеженою
відповідальністю «ХСС» просить
стягнути з Державного підприємства
"Державний науково-дослідний інститут
і проектно-конструкторський інститут
інноваційних технологій в енергетиці
та енергозбереженні", отримано
останнім як оплату виконаних за
договором робіт.

В свою чергу, за умови існування між
сторонами договірних правовідносин,
неналежне виконання відповідачем умов
Договору може слугувати підставою для
відповідальності, а не підставою для
витребування грошових коштів
відповідно до ст. 1212 ЦК України як
безпідставне збагачення (вказану
правову позицію викладено в постанові
Вищого господарського суду України від
20.02.13. у справі № 5006/18/13/2012 та листі
Вищого Господарського суду України від
24.04.13. № 01-06/757/2013 «Про доповнення
інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 15.03.11.
№ 01-06/249 «Про постанови Верховного суду
України, прийняті за результатами
перегляду судових рішень
господарських судів»).

Отже, доводи позивача не
підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Господарський суд створює
сторонам та іншим особам, які беруть
участь у справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Враховуючи вищевикладене, з наведеного
вбачається, що до господарського суду
вправі звернутися кожна особа, яка
вважає, що її право чи охоронюваний
законом інтерес порушено чи
оспорюється.

Відповідно до ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд порушує справи за
позовними заявами підприємств та
організацій, які звертаються до
господарського суду за захистом своїх
прав та охоронюваних законом
інтересів.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, позивачем належними засобами
доказування не доведено суду порушення
з боку відповідача законних та
охоронюваних інтересів позивача, а
саме, наявність у відповідача обов'язку
сплатити позивачу 235000,00 грн.

Враховуючи все викладене вище в
сукупності, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог.

З урахуванням зазначеного, відповідно
до ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України, витрати по сплаті
судового збору покладаються на
позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
32-34, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 19.03.2014

Суддя
О.А.Грєхова