донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

12.03.2014 справа №913/2125/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівБойченка К.І.
Діброви Г.І., Шевкової Т.А.при секретарі
судового засідання за участю
представників: Демурі О.А.від
позивача:Сірий А.М. -довіреність від
24.12.2013 року №24-12/116-Двід відповідача
:Рибалкіна О.О. - довіреність від 02.01.2014
року №15від третіх осібПоета А.І. -
довіреність від 24.01.2013 року
№05/127розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства «Антрацит», м.
Антрацит Луганської області на рішення
господарського суду Луганської
області від23.12.2013 року у справі№ 913/2125/13
(Суддя: Косенко Т.В.)за позовною заявою
Державного підприємства «Вугілля
України», м. Київдо
відповідачаДержавного підприємства
«Антрацит», м. Антрацит Луганської
області за участю третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача
1.Товариства з обмеженою
відповідальністю «Центральна
збагачувальна фабрика
«Нагольчанська», смт. Дубівський,
м.Антрацит, Луганська область; 2.
Приватного акціонерного товариства
«Луганська вугільна компанія», м.
Луганськ простягнення збитків в
розмірі 42555 грн. 48 коп.

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Вугілля
України» звернулось до господарського
суду Луганської області з позовом про
стягнення з Державного підприємства
«Антрацит» збитків в розмірі 42555грн. 48
коп.

Рішенням господарського суду
Луганської області від 23.12.2013 року по
справі №913/2125/13 позовні вимоги
Державного підприємства «Вугілля
України» задоволені в повному обсязі,
стягнуто з Державного підприємства
«Антрацит» на користь Державного
підприємства «Вугілля України» збитки
в розмірі 42555 грн. 48 коп., в тому числі
ПДВ, та витрати по сплаті судового
збору за подання позовної заяви в
розмірі 1720 грн. 50 коп.

Згадане рішення суду першої інстанції
мотивоване обґрунтованістю позовних
вимог.

Не погодившись з рішенням
господарського суду Луганської
області від 23.12.2013 року у справі №
913/2125/13 подало до Донецького
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати згадане рішення суду першої
інстанції та прийняти нове, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги
відповідач вказує те, що судом першої
інстанції при прийнятті оскаржуваного
рішення неповністю з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, порушені та неправильно
застосовані норми матеріального і
процесуального права.

Зокрема, зазначає, що оскільки
відповідальність за порушення
навантаження вугілля у вагони
покладено на Вантажовідправника, яким
по даній справі є Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Центральна збагачувальна фабрика
«Нагольчанська», підстави для
стягнення з відповідача заявленої суми
збитків - відсутні.

Представник апелянта в судовому
засіданні 12.03.2014 року підтримав доводи
апеляційної скарги, надав пояснення
аналогічні викладеним в апеляційній
скарзі, просив апеляційну скаргу
задовольнити, рішення суду першої
інстанції - скасувати.

Представник позивача в судовому
засіданні 12.03.2014 року заперечував
проти доводів апеляційної скарги,
просив апеляційну скаргу залишити без
задоволення, рішення суду першої
інстанції - без змін.

Представник Товариства з обмеженою
відповідальністю «Центральна
збагачувальна фабрика «Нагольчанська»
в судовому засіданні 12.03.2014 року
підтримав доводи апеляційної скарги,
надав пояснення аналогічні викладеним
у відзиві на апеляційну скаргу, просив
апеляційну скаргу задовольнити,
рішення суду першої інстанції -
скасувати.

Представник Приватного акціонерного
товариства «Луганська вугільна
компанія»в судове засідання12.03.2014 року
не з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, про причини неявки суд не
повідомив.

Частиною 2 ст. 101 Господарського
процесуального Кодексу України
передбачено, що апеляційний
господарський суд не звґязаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
судом норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено місцевим господарським
судом, Державне підприємство «Вугілля
України» (Покупець) та Державне
підприємство «Антрацит» (Постачальник)
19.04.2011 року уклали договір поставки
вугілля №21-11/1-ЕН (далі - договір) (т. 1 а.с.
11-17).

За умовами договору Постачальник
поставляє Покупцю вугільну продукцію
(далі - вугілля) в асортименті , по
реквізитах та за якісними
характеристиками, приведеними в цьому
договорі.

Відповідно до п. 2.1. договору вугілля
постачається рівномірно добовими
обсягами протягом періоду поставки
залізничним транспортом у відкритих на
піввагонах вантажною швидкістю на
умовах DDP (залізнична станція
призначення) згідно з міжнародним
правилами тлумачення торгівельних
термінів «Інкотермс» в редакції 2000 р. з
урахуванням особливостей,
передбачених цим договором, та за
реквізитами Покупця, вказаними в
додатках до договору.

Підпунктом 3.1.2 пункту 3.1 Договору
сторони встановили, що постачальник
зобов'язаний здійснювати завантаження
вугілля однорідної якості всіх вагонів
партії та по всій глибині вагону в
справні, очищені від залишків
попереднього вантажу, сміття, тощо,
вагони та у відповідності до вимог
завантаження, що ставляться
залізницею.

Згідно п. 3.4.3. договору Покупець має
право перевірити кількість та якість
вугілля, що постачається за цим
договором.

За умовами п. 4.3. договору кількість
вугілля по поставках в додатках до
договору зазначається на підставі
обсягів закупівлі, погоджених
покупцеві енергогенеруючими
компаніями/кінцевими споживачами у
відповідних періодах поставки.

Пунктом 5.1 договору сторони узгодили,
що приймання вугілля по кількості та
якості здійснюється у відповідності з
вимогами Інструкцій держарбітражу при
раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6 та
від 25.04.1966 № П-7 з подальшими змінами та
доповненнями, положеннями про поставку
продукції виробничо-технічного
призначення, затвердженого постановою
Ради Міністрів СРСР від 25.07.1988 № 888, ДСТУ
4096-2002 "Вугілля буре, кам'яне, антрацит,
горючі сланці та вугільні брикети.
Методи відбору та підготовки проб для
лабораторних випробувань"; ДСТУ 3472-96
"Вугілля буре, кам'яне та антрацит";
Статуту залізниць України, та
нормативно-правових актів, виданих
відповідно до Статуту.

Відповідно до пункту 10.1 договору,
останній набирає чинності з 01.05.2011 року
і діє до 30.04.2012 року.

Згідно із ст. 193 Господарського Кодексу
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених Законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином.(ч. 7 ст. 193
ГПК).

На виконання умов укладеного між
сторонами договору у липні 2011 року на
адресу Трипільської ТЕС ВАТ «ДЕК
«Центренерго» відвантажене вугілля
згідно залізничних накладних № 53268504, №
53301206, №53302907, № 53303327, № 53301073, № 53329876 у
вагонах №65239204, №60651956, № 65287666, № 68434703, №
68010230, № 67862672, № 67191676.

На проміжній залізничній станції
Нижньодніпровський вузол під час
перевірки маси вантажу, при огляді
вагонів №65239204, №60651956, № 65287666, № 68434703, №
68010230, №67862672, № 67191676 мав місце факт
перевантаження вагонів, що призвело до
загрози безпеки руху поїздів.

17.07.2011 працівниками станції складені
акти загальної форми № 12225, № 1226, № 1227,
№1228, № 3356, № 3358, № 3361 та комерційні
акти: серії АА №039700/380/220, серії АА
№039701/381/221, серії АА № 039699/379/219, серії АА
№040524/341/216, серії АА №040525/342/217, серії АА
040523/340/215, серії АА №040526/343/218.

Надлишок вантажу залізницею
перевантажений з вагону № 65239204 до
вагону № 60697976, з вагону № 60651965 до
вагону № 66628165, з вагону № 65287666 до
вагону № 66711910, з вагону № 68434703 до
вагону № 66937368, з вагонів №№ 68010230, 67862672,
67191676 до вагону № 66820028, що
підтверджується досильними накладними
№46775425, №46776209, № 46776860, №46776993.

За усунення нерівномірності
завантаження залізницею було
нараховано та списано з особового
рахунку Трипільської ТЕС ВАТ
«Центренерго» плату за надані послуги
в сумі 42555грн. 48 коп., що підтверджено
накопичувальними картками №28071137,
№28071138, №28071143 (т. 1 а.с. 51-54) та
вищевказаними актами загальної форми,
а саме: за користування вагонами, за
маневрові роботи, за зберігання
вантажу, за зважування вантажу, за
оформлення документів, за
повідомлення, за бланки, які були
включені у накопичувальні картки.

В подальшому, рішенням господарського
суду міста Києва від 11.02.2013 у справі
№5011-35/18943-2012 за позовом Публічного
акціонерного товариства «ДЕК
«Центренерго» про стягнення з
Державного підприємства «Вугілля
України», стягнуто з відповідача на
користь позивача 42555 грн. 48 коп.
збитків, в тому числі ПДВ в розмірі 1609
грн. 50 коп. судового збору за подання
позовної заяви. Рішення мотивовано
тим, що стягнута грошова сума є
збитками, оскільки відповідач не
забезпечив поставку вугільної
продукції в справних вагонах, у зв"зку з
чим позивач поніс додаткові витрати.
Але за рішенням суду не визначено саме
які грошові суми увійшли до складу
42555 грн. 48 коп.

На виконання рішення господарського
суду міста Києва від 11.02.2013 року у
справі №5011-35/18943-2012 позивачем 24.05.2013
оформлено заяву про припинення
зобов'язань зарахуванням зустрічних
вимог №0886/02, згідно якої, зобов'язання
Державного підприємства «Вугілля
України» по виконанню грошового
зобов'язання перед Публічним
акціонерним товариством «ДЕК
«Центренерго» з урахуванням
зустрічних вимог припиняється
повністю (т. 1 ас. 57).

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на порушення
відповідачем умов договору поставки
вугілля від 19.04.2011 року №21-11/1-ЕН.

З копій залізничних накладних
вбачається, що вантажовідправником є
Товариство з обмеженою
відповідальністю «ЦЗФ
«Нагольчанська». Вантаж прийнято до
перевезення залізницею без зауважень
та розміщено згідно з параграфами 3-5, 17
розділу 2, параграфу 1-3, 5, 6, 8, 9 Технічних
умов.

20.10.2011. позивач направив на адресу
відповідача претензію №2429/10 з вимогою
відшкодувати збитки у розмірі 42555 грн. 48
коп., які, як зазначає позивач, завдані
поставкою вугільної продукції, у
надмірно завантажених вагонах, які
відповідач залишив поза увагою (т. 1 а.с.
59).

Згідно вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного
Кодексу України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином та у
встановлений строк, одностороння
відмова від виконання прийнятих на
себе зобов'язань згідно до вказівок
Закону, договору, не допускається.

Згідно зі статтею 224 Господарського
Кодексу України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.
Аналогічні приписи містить частина 1
статті 623 Цивільного Кодексу України

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського Кодексу
України передбачено, що до складу
збитків, що підлягають відшкодуванню
особою, яка допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

При цьому, відповідно до частини 1
статті 614 Цивільного Кодексу України
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Згідно ст. 1166 Цивільного Кодексу
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної вбо юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка ї завдала.

Відшкодування збитків є одним із видів
цивільно-правової відповідальності і
для застосування такої міри
відповідальності необхідна наявність
всіх елементів складу правопорушення,
а саме: протиправної поведінки,
шкідливого результату такої поведінки
- збитків, причинного зв'язку між
протиправною поведінкою та збитками,
вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі
відсутності, хоча б одного з елементів
відповідальність у вигляді
відшкодування збитків не наступає.

Статтею 2 Статуту залізниць України
(затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 6 квітня 1998 року
№ 457) передбачено, що обов'язки, права і
відповідальність залізниць, а також
підприємств, організацій, установ і
громадян, які користуються залізничним
транспортом визначає Статут залізниць
України.

Відповідно до пункту 6 Статуту
залізниць України, вантажовідправник
(відправник вантажу, вантажовласник) -
зазначена в документі на перевезення
вантажу (накладній) юридична чи фізична
осом першої інстанції в наявних у
справі залізничних накладних
відправником вантажу зазначено -
Товариство з обмеженою
відповідальністю «ЦОФ
«Нагольчанська».

Приписами ст.ст. 30, 32 Статуту залізниць
України, встановлено, що завантаження у
вагони здійснюється
вантажовідправником, який зобов'язаний
здійснювати завантаження з виконанням
технічних умов.

Відтак, передбачене статтею 124 Статуту
залізниць України зобов'язання,
вантажовідправника,
вантажоодержувача, порта, підприємства
(організації) відшкодувати залізниці
збитки, завдані внаслідок пошкодження
рухомого складу, перевантаження,
неправильного навантаження,
застосування неякісної упаковки або
неправильного кріплення вантажу,
здійснюється з урахуванням принципу
вини.

Оскільки, відповідач не є
вантажовідправником вугілля, то він не
є особою, що відповідає за наслідки
неправильного заповнення накладної,
неправильного завантаження,
перевантаження, тощо.

Таким чином, враховуючи вимоги Закону
та беручи до уваги встановлені
обставини справи, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції, дійшов
помилкового висновку про порушення
відповідачем договірних зобов'язань та
наявності підстав для відшкодування
завданих збитків за рахунок Державного
підприємства «Антрацит» та вважає, що
у діях відповідача відсутні ознаки
складу цивільного правопорушення, що
відповідно до статей 22, 623 Цивільного
Кодексу України та статті 224
Господарського Кодексу України, що
унеможливлює задоволення позову про
стягнення збитків, а тому оскаржуване
рішення суду першої інстанції є таким,
що підлягає скасуванню.

Колегія суддів в даній постанові
враховує позицію викладену в
постановах Вищого господарського суду
України від 18.06.2013 року по справі
№5006/8/173/2012 та від 23.04.2013 року по справі
№5011-69/9182-2012.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального Кодексу України
витрати по сплаті судового збору за
подання апеляційної скарги
покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105
Господарського процесуального Кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1)Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Антрацит» на рішення
господарського суду Луганської
області від 23.12.2013 року у справі
№913/2125/13- задовольнити.

2)Рішення господарського суду
Луганської області від 23.12.2013 року у
справі №913/2125/13 - скасувати.

3) В задоволенні позовних вимог
Державного підприємства «Вугілля
України» про стягнення з Державного
підприємства «Антрацит» збитків в
розмірі 42555 грн. 48 коп. - відмовити.

4) Стягнути з Державного підприємства
«Вугілля України» (м. Київ,
вул.Б.Хмельницького, 4, )
на користь Державного підприємства
«Антрацит» (Луганська область, м.
Антрацит, вул. Ростовська, 38, ) витрати по сплаті судового збору
за подання апеляційної скарги в
розмірі 860грн. 25 коп.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до
Вищого господарського суду України у
касаційному порядку через Донецький
апеляційного господарський суд
протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя
К.І. Бойченко

Судді
Г.І. Діброва

Т.А. Шевкова