м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Приватного
підприємства "Активбуд"
до Товариства з
обмеженою відповідальністю "ВІЛІК БУД"
Суддя Бондаренко Г.П.
Представники сторін:
Від позивача Галіцина М.П.
(дов. б/н від 07.10.2013 року)
Від відповідача не з'явився
Відповідно до ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні 04.03.2013 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Активбуд" (далі
за текстом - позивач) звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовною заявою до Товариства з
обмеженою відповідальністю "ВІЛІК БУД"
(далі за текстом - відповідач) про
стягнення заборгованості у розмірі
10524,48 грн. за договором поставки № 10/01-11
від 16.01.2012 року, з яких 9088, 85 грн.
основної заборгованості, 1436, 03 грн.
штрафних санкцій.

Ухвалою Господарського суду від 27.12.2013
року позовну заяву прийнято до
розгляду, порушено провадження у
справі № 910/25109/13, розгляд справи
призначений на 18.02.2014 року.

18.02.2014 року через відділ канцелярії
Господарського суду міста Києва
представником відповідача подано
клопотання про відкладення розгляду
справи.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 18.02.2014 року строк вирішення
справи продовжено на 15 днів, судом
відкладено розгляд справи на 04.03.2014
року, у зв'язку з неявкою відповідача в
судове засідання, необхідністю
витребування додаткових доказів по
справі.

В судове засідання 04.03.2014 року
представник відповідача не з'явився,
про свою відсутність суд не повідомив,
вимоги ухвал суду від 27.12.13 року та від
18.02.2014 року не виконав, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином.

В судовому засіданні 04.03.2014 року
представником позивача подано заяву
про зменшення позовних вимог, в якій
він просить зменшити позовні вимоги, а
саме стягнути з відповідача 9088, 85 грн.
основного боргу, 472, 19 грн. 3% річних, 339, 68
грн. пені та покласти судові витрати на
відповідача, у зв'язку з допущеною
помилкою при вирахуванні штрафних
санкцій.

Відповідно ст.. 22 ГПК України позивач
вправі до прийняття рішення по справі
збільшити розмір позовних вимог за
умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Заяву про зменшення позовних вимог
прийнято судом відповідно до ст. 22 ГПК
України, розгляд справи проходить з
урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог від 04.03.2014 року.

Представником позивача надано
усні пояснення по суті позовних вимог,
в яких просить суд задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі з
урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог.

Враховуючи те, що не з'явлення
представника відповідача не
перешкоджає розгляду справи по суті, а
матеріали справи є достатніми для
вирішення спору в даному судовому
засіданні, відповідач не скористався
своїм процесуальним правом на надання
відзиву та направлення представника
для участі в судове засідання, суд
вважає за можливе розглянути позов у
відсутності представника відповідача,
за наявними у справі матеріалами
згідно з вимогами статті 75
Господарського процесуального кодексу
України.

При цьому, суд зазначає, що у
відповідності до п. 3.13. постанови
Пленуму Вищого Господарського суду
України № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначено: неподання
або несвоєчасне подання стороною у
справі, іншим учасником судового
процесу доказів з неповажних причин,
спрямоване на затягування судового
процесу, має розцінюватися
господарським судом як зловживання
процесуальними правами. У разі
неподання учасником судового процесу з
неповажних причин або без повідомлення
причин матеріалів та інших доказів,
витребуваних господарським судом,
останній може здійснити розгляд справи
за наявними в ній матеріалами та
доказами або, з огляду на обставини
конкретної справи, залишити позов без
розгляду на підставі пункту 5 частини
першої статті 81 ГПК. У наведених
випадках відповідні докази не повинні
прийматися в подальшому й судом
апеляційної інстанції.

Розглянувши подані матеріали,
заслухавши пояснення повноважного
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

16 січня 2012 року між позивачем (за
договором - постачальник) та
відповідачем (за договором - покупець)
укладено договір поставки № 10/01-11 (далі
по тексту - Договір).

Відповідно до умов Договору (п.1.1.),
позивач зобов'язується поставити
(передати) у власність відповідача
кріпильно-будівельні матеріали (товар),
згідно заявок відповідача, а
відповідач зобов'язується прийняти
товар та оплатити його вартість на
умовах, визначених договором.

Згідно п. 3.4. договору, повна оплата
товару здійснюється відповідачем
протягом 14 робочих днів з моменту
отримання товару, згідно видаткової
накладної.

Відповідно п. 10.2. договору, у випадку
порушення відповідачем термінів
оплати товару, відповідач зобов'язаний
сплатити позивачу пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що діє
у період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу, за кожний
день прострочення оплати.

Як на те посилається позивач у позовній
заяві, на виконання умов договору у
період з 30.03.2012 року по 18.06.2012 року
відповідачу позивачем поставлено
товар на загальну суму 9088, 85 грн.

У відповідача, відповідно умовам
договору, виникло зобов'язання оплати
грошові кошти за поставлений товар.
Відповідачем свої зобов'язання
виконано не було, у зв'язку з чим у
відповідача перед позивачем виникла
заборгованість у розмірі 9088, 85 грн.

Також позивач просить стягнути з
відповідача 339, 68 грн. пені та 472, 19 грн. 3%
річних.

Відповідач своїм правом надати відзив
або письмові пояснення по справі не
використав, в судове засідання, для
надання усних пояснень по справі, не
з'явився.

За твердженням позивача на момент
подання позовної заяви (23.12.2013 року) та
вирішення судом спору (04.03.2014 року)
загальна заборгованість відповідача
складає 9900,72 грн. та позивачу не
сплачена.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги позивача підлягають
задоволенню повністю з урахуванням
заяви про зменшення позовних вимог з
наступних підстав.

За своєю правовою природою договір
поставки № 10/01-11 від 16.01.2012 року є
договором поставки, а відтак між
сторонами виникли правовідносини, які
підпадають під правове регулювання
Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України
регулює відносини, що виникають із
договору поставки. Так, за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України
до договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
укладення та виконання договорів
поставки, у тому числі договору
поставки товару для державних потреб.

Як встановлено судом, позивачем у
відповідності до вимог чинного
законодавства та умов договору,
відповідачу було поставлено товар на
загальну суму 9088, 85 грн., що
підтверджують видаткові накладні
додані до матеріалів справи.

Відповідачем товар був повністю
отриманий, що підтверджують підписи
уповноважених осіб двох сторін та
печатки юридичних осіб на
вищезазначених документах, у зв'язку з
чим у відповідача виникло зобов'язання,
щодо сплати грошових коштів за
поставлений товар.

Відповідачем не було виконано свої
зобов'язання, у зв'язку з чим виникла
заборгованість у розмірі 9088, 85 грн.

Отже, станом на момент подання позовної
заяви (23.12.2013 року) та вирішення судом
спору (04.03.2014 року) основна
заборгованість відповідача перед
позивачем складає 9088, 85 грн. доказів
сплати якої відповідачем суду не
надано.

Позивачем умови договору поставки №
10/01-11 від 16.01.2012 року виконані в повному
обсязі, у відповідності до вимог
чинного законодавства та умов
договору. Відповідачем, в свою чергу,
жодних претензій щодо невідповідності
поставки умовам договору не заявлялось
та суду не надано.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Частина 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Доказів на підтвердження сплати
заборгованості у розмірі 9088, 85 грн.
відповідачем суду не надано.

Факт наявності боргу у відповідача
перед позивачем за договором поставки
№ 10/01-11 від 16.01.2012 року в сумі 9088, 85 грн.
належним чином доведений,
документально підтверджений і
відповідачем не спростований, строк
оплати товару, відповідно п.3.4.
договору, є таким, що настав, а тому
позовні вимоги в частині стягнення
боргу у розмірі 9088, 85 грн. є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача штрафних санкцій у вигляді
3 процентів річних в розмірі 472, 19 грн.
підлягають повному задоволенню, з
огляду на таке.

Згідно ст. 229 Господарського кодексу
України та ст.625 Цивільного Кодексу
України, за прострочення виконання
грошового зобов'язання настає
відповідальність у вигляді сплати суми
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також сплати трьох
процентів річних від простроченої
суми.

Оскільки вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача 3 % річних
ґрунтуються на законі (п. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України), а
відповідач є таким що прострочив
виконання грошового зобов'язання,
позовні вимоги позивача в частині
стягнення 3 % річних нарахованих на
суму боргу підлягають задоволенню
відповідно до наведеного в матеріалах
справи розрахунку. При здійсненні
перевірки розрахунку 3% річних
нарахованих позивачем, судом
встановлено, що ним правильно
здійснено вказаний розрахунок.

Вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача штрафних санкцій у вигляді
пені в розмірі 339, 68 грн. підлягають
повному задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій передбачений
ст. 231 Господарського кодексу України.
Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу
України, штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період за який сплачується
пеня.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню сума пені в розмірі
339, 68 грн. у відповідності до п. 10.2.
Договору, оскільки судом встановлено
порушення відповідачем строків
виконання грошового зобов'язання.
Позовна заява містить розрахунок суми
пені згідно п. 10.2. Договору, при
перевірці якого судом встановлено, що
позивач правильно здійснив вказаний
розрахунок.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги позивача підлягають
задоволенню повністю з урахуванням
заяви про зменшення позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного та
керуючись ст. ст. 4, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю
з урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВІЛІК БУД" (02099, м.
Київ, вул.. Ялтинська, 5-Б, код ЄДРПОУ -
33693145; з будь якого рахунку виявленого
державним виконавцем) на користь
Приватного підприємства "Активбуд"
(03115, м. Київ, вул.. Святошинська, 1, ) 9088 (дев'ять тисяч
вісімдесят вісім) грн. 85 коп. основного
боргу, 472 (чотириста сімдесят дві) грн. 19
коп. 3% річних, 339 (триста тридцять
дев'ять) грн. 68 коп. пені та судовий збір
у розмірі 1720 (одна тисяча сімсот
двадцять) грн. 50 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 12.03.2014 р.

Суддя
Г.П. Бондаренко