ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.03.14 Справа № 904/372/14

За позовом Приватне акціонерне
товариство "ЕЛЕКТРОГРАД", м. Кривий Ріг

до Товариство з обмеженою
відповідальністю "ОБЕРЕГ ПЛЮС", м.
Дніпропетровськ

про стягнення 363 838, 34 грн.

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: Фуголь С.А. - представник
за дов. б/н від 27.12.2013

від відповідача: не з'явились

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство
"Електроград" звернулось до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Оберег
плюс" про стягнення основної
заборгованості у розмірі 327 678, 40 грн.,
пені у сумі 27 624, 02 грн., інфляційні
втрати у розмірі 2 443, 75 грн. та трьох
відсотків річних у сумі 6 092, 17 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань за договором поставки № 11С
від 21.02.2013 в частині повної та
своєчасної оплати за отриманий товар.

Ухвалою господарського суду від 21.01.14
порушено провадження у справі та її
розгляд призначено на 03.02.14.

Ухвалою від 03.02.2014 розгляд справи
відкладено на 24.02.2014.

19.02.2014 через канцелярію господарського
суду від позивача надійшла заява від
17.02.2014 № 341 про уточнення позовних
вимог, в якій він просить стягнути з
відповідача основний борг у розмірі
327678, 40 грн., пеню у сумі 23655, 97 грн., три
відсотки річних у розмірі 7788, 92 грн. та
інфляційні втрати у сумі 2116, 07 грн.

Відповідності до ст. 22 ГПК України,
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Щодо поданої позивачем уточненої
позовної заяви, то судом враховано п.
3.11. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" № 18
від 26.12.2011, де зазначено, що ГПК, зокрема
статтею 22 цього Кодексу, не передбачено
права позивача на подання заяв
(клопотань) про "доповнення" або
"уточнення" позовних вимог, або
заявлення "додаткових" позовних вимог і
т.п. Тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як: подання іншого (ще
одного) позову, чи збільшення або
зменшення розміру позовних вимог, чи
об'єднання позовних вимог, чи зміну
предмета або підстав позову.

Таким чином, подана позивачем заява про
уточнення позовних вимог, розцінюється
судом як заява про зменшення розміру
позовних вимог та, оскільки дана заява
не порушує чиї-небудь права та
інтереси, вона прийнята судом до
розгляду.

Ухвалою від 24.02.2014 розгляд справи було
відкладено на 17.03.2014.

17.03.2014 позивач надав до суду письмові
пояснення по справі від 14.03.2014
№ 439.

Відповідач явку повноважного
представника у судове засідання не
забезпечив, відзив на позовну заяву та
інші витребуванні судом документи не
надав, про причини неявки суд не
повідомив. Про дату, час та місце
судового засідання був повідомлений
належним чином, за адресою: 49000, м.
Дніпропетровськ, проспект Карла
Маркса, 20, відповідно до витягу з ЄДРПОУ
станом на 17.01.2014 (арк. с. 37-39), оскільки
поштові конверти (арк. с. 60-61, 70) з
ухвалами суду, які направлялись на
вищезазначену адресу відповідача,
повернулись з поштовими відмітками:
«за зазначеною адресою вибув».

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 № 18, особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про
час і місце розгляду судом справи у
разі виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

У судовому засіданні 17.03.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно та повно з'ясувавши
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

21.02.2013 між Приватним акціонерним
товариством «Електроград» (далі -
позивач, постачальник) та Товариством
з обмеженою відповідальністю «Оберег
Плюс» (далі - відповідач, покупець) був
укладений договір поставки № 11С (далі -
договір).

Відповідно до п. 1.1 договору
постачальник зобов'язується в порядку
і строки, встановлені договором,
передати товар у власність покупця, в
певній кількості, що відповідає якості
і за погодженою ціною, а останній
прийняти товар та сплатити його на
умовах, визначених у даному договорі.

Згідно п. 1.2 договору асортимент товару,
що поставляється, строки і умови його
поставки, ціни, обумовлюються
сторонами в специфікаціях, що
додається до цього договору і є
невід'ємною частиною.

Загальна вартість договору
складається із загальної вартості
товару, поставка якого визначається
відповідно до специфікацій. Вартість
договору становить 677678, 40 грн. (п. 1.3
договору).

Розділом 2 договору передбачено, що
умови поставки визначаються сторонами
у специфікації. Постачальник здійснює
поставку товару протягом 45 (сорок п'ять)
календарних днів після погодженої
сторонами необхідної технічної
документації, що є невід'ємними
додатками до договору та одержання
передоплати, передбаченої п. 3.2
договору, заявки покупця на
відвантаження партії товару.

Право власності на товар і ризик
випадкового його ушкодження (псування)
переходить від постачальника до
покупця з моменту підписання
видаткової накладної, підписаної
вповноваженими представниками сторін,
або акту прийому-передачі товару.

Поставка вважається завершеною, з
моменту передачі партії товару
покупцеві у власність, що засвідчує
видаткова накладна, підписана
вповноваженими представниками сторін,
або актом прийому-передачі й
необхідних документів, зазначених у
даному договорі.

Відповідно до 3.2 договору покупець
здійснює 50 % передоплату за товар у
безготівковій формі шляхом
перерахування коштів на поточний
рахунок постачальника на підставі
виставленого рахунку, решта 50 % -
протягом 30 (тридцяти) календарних днів
з моменту відвантаження продукції на
склад покупця.

Згідно п. п. 7.1, 7.2 договору приймання
товару по кількості здійснюється
відповідно до Інструкції про порядок
приймання продукції
виробничо-технічного призначення й
товарів народного споживання за
кількістю, затвердженої постановою
Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР
від 15.06.1965 № П-6.

Приймання товару по якості
здійснюється відповідно до Інструкції
про порядок приймання продукції
виробничо-технічного призначення і
товарів народного споживання за
якістю, затвердженої постановою
Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР
від 25.04.1966 № П-7.

Специфікацією № 1 від 21.02.2013 до договору
сторони дійшли згоди, щодо товару, який
постачається згідно даного договору:
бетонна комплектна 2-во
трансформаторна підстанція 2БКТП серії
«Каскад-2» 2х250 кВА 6/0,4 кВ в комплекті з
двома силовими трансформаторами
ТМ-250/6/0,4, у кількості 1 шт. (далі - товар),
загальною вартістю 677 678, 40 грн. (арк.
с. 7).

Постачальником та покупцем була
погоджена технічна документація у
вигляді додатків до договору № 1-5, що
підписані та скріплені печатками обох
сторін (арк. с. 8-10).

01.03.2013 позивач виставив відповідачу
рахунок № 114 на суму 677 678, 40 грн.
(арк. с. 11)

Відповідач 04.03.2013 здійснив передоплату
у сумі 200000 грн., що підтверджується
банківською випискою від 04.03.2013 (арк. с.
15).

Передача погодженого товару позивачем
відповідачу була оформлена видатковою
накладною від 11.04.2013 № 233, від
підписання якої, як зазначає позивач,
представник відповідача відмовився
(арк. с. 12).

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

В якості доказу здійснення поставки
позивач зазначає, що для здійснення
доставки бетонної комплектної 2-во
трансформаторної підстанції 2БКТП до
об'єкту «ОБЕРЕГ ПЛЮС» по маршруту м.
Кривий Ріг - м. Марганець АТ
«ЕЛЕКТРОГРАД» скористалося послугами
перевізників ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4,
що підтверджується актами
здачі-приймання робіт (надання послуг)
№ ОУ-0000181 від 12.04.2013, № РН-0000012 від І
1.04.2013, № РН-0000015 від 15.04.2013. Крім того,
постачальник залучав ФОП ОСОБА_5 для
здійснення відвантаження
трансформаторної підстанції 2БКТП
автомобільним краном КРУПП в/п 55 тонн
згідно з актом приймання-передачі
виконаних робіт від 20.04.2013 (арк. с. 18-21).

24.05.2014 та 31.05.2013 відповідач здійснив
часткову оплату товару, поставленого
згідно видаткової накладної від 11.04.2013
№ 233, у розмірі 150 000 грн., що
підтверджується банківськими
виписками по особовому рахунку (арк. с.
16-17).

Отже, несплаченою залишається вартість
товару у розмірі 327 678, 40 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України (далі - ГК України),
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України,
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 265 ГК України встановлено,
що за договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно зі ст. 689 ЦК України покупець
зобов'язаний прийняти товар, крім
випадків, коли він має право вимагати
заміни товару або має право
відмовитись від договору
купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та
ст. ст. 525, 526 ЦК України цивільні та
господарські зобов'язання мають бути
виконані належним чином відповідно до
закону та договору. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищевикладене та те, що на
час розгляду спору у господарському
суді відповідачем не заперечено факт
отримання товару за представленою
накладною та не надано доказів повної
оплати або повернення переданого
товару на суму 327 678, 40 грн., а відтак,
позовна вимога про стягнення з
відповідача суми основного боргу
підлягає задоволенню у повному обсязі
в розмірі 327 678, 40 грн.

У зв'язку з несвоєчасним виконання
відповідачем своїх зобов'язань щодо
оплати поставленого товару, позивач, з
урахуванням заява про зменшення
позовних вимог, нарахував відповідачу
пеню у розмірі 23 655, 97 грн. за період з
12.05.2013 по 12.11.2013.

За приписами ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частиною першою ст. 547 ЦК
України Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно до положень ч. 2 ст. 551 ЦК України,
якщо предметом неустойки є грошова
сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства.

Отже, ЦК України передбачено
обов'язкове встановлення правочину
щодо забезпечення виконання
зобов'язання у письмовій формі.

Сторонами у спірному договорі розмір
санкцій, зокрема пені, що підлягає
стягненню у разі порушення грошового
зобов'язання покупцем, не визначено.

За викладених обставин, позовні вимоги
про стягнення з відповідача пені у
розмірі 23 655, 97 грн. не підлягають
задоволенню.

Також, за порушення відповідачем
виконання грошового зобов'язання
позивачем, з урахуванням заяви про
зменшення позовних вимог, нараховані
три відсотки річних у сумі 7 788, 92 грн. за
період з 12.05.2013 по 17.02.2014 та інфляційні
втрати у розмірі 2 116, 07 грн. за період
травень 2013 року - січень 2014 року.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошових
зобов'язань на вимогу кредитора,
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три відсотка річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з рахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отримання компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання
боржником грошового зобов'язання
виникають нові додаткові зобов'язання,
які тягнуть за собою втрату
матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є
збільшенням суми основного боргу у
зв'язку з девальвацією грошової
одиниці України, а три відсотки річних
є платою за користування чужими
коштами в цей період прострочки
виконання відповідачем його
договірного зобов'язання, і за своєю
правовою природою вони є самостійними
способами захисту цивільних прав і
забезпечення виконання цивільних
зобов'язань.

Відповідно до ст. 55 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
перевіривши правильність нарахування
трьох відсотків річних, задовольняє
дану вимогу у повному обсязі у розмірі 7
788, 92 грн., заявленою позивачем за
прострочення платежу на 282 днів, а також
задовольняє вимогу щодо стягнення
нарахованих інфляційних втрат за
період з травня 2013 року по січень 2014
року у розмірі 2 116, 07 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 ГПК України,
стягуються з відповідача на користь
позивача пропорційно задоволеним
вимогам, а саме у розмірі 6751, 67
грн.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про
судовий збір" встановлено, що судовий
збір справляється у відповідному
розмірі від мінімальної заробітної
плати у місячному розмірі,
встановленої законом на 1 січня
календарного року, в якому відповідна
заява або скарга подається до суду, - у
відсотковому співвідношенні до ціни
позову та у фіксованому розмірі.

Згідно ст. 8 Закону України "Про
державний бюджет України на 2013 рік" від
06.12.2012 № 5515-VI з грудня 2013 року
встановлена мінімальна заробітна
плата у розмірі
1 218 грн. Відповідно до п. п. 1 п. 2 ч. 2
ст. 4 Закону України "Про судовий збір"
за подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру
ставка судового збору становить 2
відсотки ціни позову, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

Отже, враховуючи заяву про зменшення
позовних вимог, розмір судового збору
становить 7224, 79 грн., тоді як, позивачем
згідно платіжного доручення від 18.12.2013
№ 586281725, сплачено 7276, 77 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про
судовий збір" сплачена сума судового
збору повертається за ухвалою суду в
разі зменшення розміру позовних вимог
або внесення судового збору в більшому
розмірі, ніж встановлено законом.

У випадках, установлених пунктом 1
частини першої цієї статті, судовий
збір повертається в розмірі
переплаченої суми.

Таким чином, зайво сплачений судовий
збір у розмірі 51, 98 грн. підлягає
поверненню позивачу з Державного
бюджету України.

Керуючись ст. ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Оберег Плюс" (49000,
м. Дніпропетровськ, пр. Карла
Маркса, 20, ) на користь
Приватного акціонерного товариства
"Електроград" (50025, Дніпропетровська
область, м. Кривий Ріг, вул. Модрівська,
93, ) основний борг у
розмірі 327 678, 40 грн. (триста двадцять сім
тисяч шістсот сімдесят вісім грн. 40 к.),
три відсотки річних у сумі 7788, 92 грн.
(сім тисяч сімсот вісімдесят вісім грн.
92 к.), інфляційні втрати у сумі 2 116, 07 грн.
(дві тисячі сто шістнадцять грн. 07 к.) та
6 751, 67 грн. (шість тисяч сімсот п'ятдесят
одна грн. 67 к.) витрат по сплаті судового
збору.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України
"Про судовий збір", видати ухвалу про
повернення Приватному акціонерному
товариству "Електроград" (50025,
Дніпропетровська область, м. Кривий
Ріг, вул. Модрівська, 93, )
з Державного бюджету України суму
зайво сплаченого судового збору у
розмірі 51, 98 грн.
(п'ятдесят одна грн. 98 к.).

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 19.03.2014

Суддя В.І. Ярошенко