ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.03.2014
Справа № 905/318/14

за позовом прокурора Іллічівського
району міста Маріуполя в інтересах
держави в особі Маріупольської міської
ради, м. Маріуполь, Донецька область

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Маріуполь, Донецька область

про зобов'язання вчинити певні дії.

Суддя Говорун О.В.

Представники:

від прокуратури - Блащик Г.Є., за
посвідченням №015490;

від позивача - Харитонова І.І.,
довіреність №031-31/2 від 24.01.2014;

від відповідача - не з'явився.

Прокурор Іллічівського району міста
Маріуполя в інтересах держави в особі
Маріупольської міської ради (далі -
позивач) звернувся до господарського
суду Донецької області з позовом до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі
- відповідач) про зобов'язання
звільнити самовільно зайняту земельну
ділянку та приведення її у придатний
для використання стан шляхом
прибирання кіоску.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що перевіркою відділом
регулювання земельних відносин
Маріупольської міської ради щодо
дотримання вимог земельного
законодавства встановлено, що
відповідачем самовільно
використовується земельна ділянка
площею 0,0006 га для розміщення
нежитлової будівлі (контейнеру), в
якому здійснюється торгівельна
діяльність без одержання
правовстановлюючих документів, що є
порушенням вимог земельного
законодавства України.

Відповідач, згідно електронного
повідомлення №3 від 27.02.2014, позовні
вимоги визнає в повному обсязі та
просить розглянути справу без його
участі.

Суд, заслухавши прокурора та
представників сторін, дослідивши
письмові докази у судовому засіданні,
встановив наступні факти та відповідні
ним правовідносини.

15.07.2013 відділом регулювання земельних
відносин Маріупольської міської ради
було проведено перевірку дотримання
вимог земельного законодавства, за
результатами якої був складений акт
від 15.07.2013, яким встановлено, що
відповідач самовільно використовує
земельну ділянку, яка розташована на
перехресті АДРЕСА_1 площею 0,0006 га для
розміщення нежитлової будівлі
(контейнеру), в якому здійснюється
торгівельна діяльність без одержання
правовстановлюючих документів (а.с.10).

За наслідками перевірки дотримання
вимог земельного законодавства,
відповідачу відділом регулювання
земельних відносин Маріупольської
міської ради було винесено вказівку
(попередження) про необхідність
усунення порушень вимог земельного
законодавства від 15.07.2013 №91/2013 (а.с. 13).

25.07.2013 відділом регулювання земельних
відносин Маріупольської міської ради
проведено повторну перевірку
дотримання вимог земельного
законодавства відповідачем, за
результатами якої встановлено, що
відповідач умови вказівки
(попередження) від 15.07.2013 №91/2013 не
виконав, вказану земельну ділянку не
звільнив та не привів у придатний до
використання стан (а.с. 14).

Відповідно до ч.2 ст. 116 Земельного
кодексу України (далі - ЗК України),
набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Згідно ст. 125 ЗК України право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до абз. 17 ст. 1 Закону України
«Про державний контроль за
використанням та охороною земель»,
самовільне зайняття земельної ділянки
- це будь-які дії, які свідчать про
фактичне використання земельної
ділянки за відсутності відповідного
рішення органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування про її
передачу у власність або надання у
користування (оренду) або за
відсутності вчиненого правочину щодо
такої земельної ділянки, за винятком
дій, які відповідно до закону є
правомірними.

Згідно ст. 212 ЗК України, самовільно
зайняті земельні ділянки підлягають
поверненню власникам землі або
землекористувачам без відшкодування
затрат, понесених за час незаконного
користування ними. Приведення
земельних ділянок у придатний для
використання стан, включаючи знесення
будинків, будівель і споруд,
здійснюється за рахунок громадян або
юридичних осіб, які самовільно зайняли
земельні ділянки.

Таким чином, відповідно до наведених
вимог закону обов'язковою умовою
фактичного використання земельної
ділянки є наявність у особи, що її
використовує, правовстановлюючих
документів на цю земельну ділянку, а
відсутність у цієї особи на час
прийняття судом рішення таких
документів є самовільним зайняттям
вказаної земельної ділянки.

Відповідно до ч. 3 ст.212 ЗК України,
повернення самовільно зайнятих
земельних ділянок провадиться за
рішенням суду.

В матеріалах справи відсутні рішення
позивача про передачу відповідачу у
власність або надання в оренду спірної
земельної ділянки.

Заходів щодо усунення порушень
земельного законодавства відповідачем
не вжито, самостійно земельну ділянку
не звільнено.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України), кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Водночас, судом зазначається, що на
підставі ст. 38 ГПК України,
господарський суд витребовує докази за
наявності відповідного клопотання, у
разі неможливості самостійно надати
докази сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене та з огляду
на відсутність у відповідача
документів, які б підтверджували
надання вказаної земельної ділянки у
встановленому законом порядку
відповідачу, суд вважає позовні вимоги
такими, що підлягають задоволенню
повністю.

Господарські витрати розподілити
відповідно до ст.49 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись, ст.
ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Зобов'язати Фізичну - особу підприємця
ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1) звільнити
самовільну зайняту земельну ділянку,
яка розташована на перехресті АДРЕСА_1
та привести земельну ділянку у
придатний для використання стан шляхом
знесення розташованого на ній кіоску.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1) на
користь Державного бюджету України
судовий збір у розмірі 1 218грн.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не було скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів, через
господарський суд, який розглянув
справу.

Повне рішення складено 17 березня 2014
року.

Суддя
О.В.
Говорун