ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.03.2014
Справа № 905/1231/14

Господарський суд Донецької області у
складі: судді Фурсової
С.М.,

при секретарі судового засідання
Степанян К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні господарського
суду справу за позовом публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Донецькобленерго» (84601, Донецька
область, місто Горлівка, проспект
Леніна, будинок № 11; код ЄДРПОУ - 00131268)

до державного підприємства
«Укршахтгідрозахист» (86104, Донецька
область, місто Макіївка, вулиця
Абакумова, будинок № 1; код ЄДРПОУ -
32442405)

про стягнення 499 543,86 гривень, -

за участю представників сторін:

від позивача: Позняр С.В.
(довіреність № 16-14 «Д» від 01.01.2014)

від відповідача: Борисенко Т.Ф.
(довіреність № 1/3-2-16 від 08.01.2014)

С У Т Ь С П О Р У :

Публічне акціонерне товариство «ДТЕК
Донецькобленерго» звернулося до
господарського суду Донецької області
з позовом, в якому просить стягнути з
державного підприємства
«Укршахтгідрозахист»:

- борг за активну електроенергію
за період жовтень-грудень 2013 року у
розмірі 485 432,29 гривень;

- борг за реактивну електроенергію
за період жовтень-грудень 2013 року у
розмірі 4 382,15 гривень;

- три відсотки річних у розмірі 1
824,26 гривень, нарахованих з 16.11.2013 по
31.01.2014 за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань по оплаті
електроенергії за період
жовтень-грудень 2013 року.

- пеню у розмірі 7 905,16 гривень,
нараховану з 16.11.2013 по 31.01.2014 за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань по оплаті електроенергії
за період жовтень-грудень 2013 року.

Позовні вимоги, з посиланням на статті
509, 525, 526, 530, 625 Цивільного кодексу
України, статтю 193 Господарського
кодексу України та статті 26, 27 Закону
України «Про електроенергетику»,
обґрунтовані порушенням відповідачем
умов договору про постачання
електричної енергії № 54 від 29 жовтня 2010
року, додатку № 5 «Порядок розрахунків»
до договору про постачання електричної
енергії № 54 від 29 жовтня 2010 року щодо
своєчасної та повної оплати вартості
електричної енергії.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 28 лютого 2014 року позовна
заява прийнята до розгляду, порушено
провадження у справі та її призначено
до розгляду в судовому засіданні на 13
березня 2014 року.

13 березня 2014 року через відділ
діловодства господарського суду
Донецької області надійшов відзив на
позовну заяву за № 1/4/7-237, в якому
державне підприємство
«Укршахтгідрозахист» просить:

- позовні вимоги задовольнити
частково;

- відмовити у задоволенні 3 %
річних;

- зменшити на 50 % розмір стягуваної
суми пені (а.с. 43-44).

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала з
мотивів, викладених у позовній заяві,
просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні надала пояснення, аналогічні
викладеним у відзиві на позовну заяву.

Матеріали справи є достатніми для
прийняття рішення за заявленими
вимогами при зазначених підставах
позову.

Розглянувши подані документи,
дослідивши матеріали справи,
господарський суд -

В С Т А Н О В И В :

Частиною першою статті 67
Господарського кодексу України (далі
по тексту - ГК України) передбачено, що
відносини підприємства з іншими
підприємствами, організаціями,
громадянами в усіх сферах
господарської діяльності здійснюються
на основі договорів. Підприємства
вільні у виборі предмета договору,
визначенні зобов'язань, інших умов
господарських взаємовідносин, що не
суперечать законодавству України
(частина друга статті 67 ГК України).

Згідно зі статтями 11, 629 Цивільного
кодексу України (далі по тексту - ЦК
України), договір є однією з підстав
виникнення зобов'язань та є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про
електроенергетику» та пункту 1.3 Правил
користування електричною енергією
(далі по тексту - ПКЕЕ) споживання
енергії можливе лише на підставі
договору з енергопостачальником. ПКЕЕ
регулюють взаємовідносини, які
виникають в процесі продажу і купівлі
електричної енергії між виробниками
або постачальниками електричної
енергії та споживачами (на роздрібному
ринку електричної енергії). Дія ПКЕЕ
поширюється на всіх юридичних осіб та
фізичних осіб (крім населення).

29 жовтня 2010 року між відкритим
акціонерним товариством
«Донецькобленерго» (далі по тексту -
позивач або постачальник) та державним
підприємством «Укршахтгідрозахист»
(далі по тексту - відповідач або
споживач) укладено договір про
постачання електричної енергії № 54
(далі по тексту - Договір), за умовами
якого постачальник продає електричну
енергію споживачу для забезпечення
потреб електроустановок споживача із
загальною (за всіма об'єктами)
приєднаною потужністю 250 кВА, а
споживач оплачує постачальнику
вартість використаної (купленої)
електричної енергії та здійснює інші
платежі згідно з умовами цього
Договору (а.с. 11-17).

Відповідний договір, в силу статей 173,
174, частини першої статті 175 ГК України,
є підставою для виникнення у сторін
майново-господарських зобов'язань.

Враховуючи статус сторін та характер
правовідносин між ними, останні
(правовідносини) регулюються
насамперед відповідними положеннями
Господарського і Цивільного кодексів
України та укладеним між ними
Договором.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що під
час виконання умов цього Договору, а
також вирішення всіх питань, що не
обумовлені цим Договором, сторони
зобов'язуються керуватися чинним
законодавством України, зокрема ПКЕЕ.

26 квітня 2011 року у відповідності до
положень Закону України «Про
акціонерні товариства» від 17 вересня
2008 року № 514-VI здійснено реорганізацію
організаційно-правової форми
відкритого акціонерного товариства
«Донецькобленерго» на публічне
акціонерне товариство
«Донецькобленерго».

30 березня 2012 року державним
реєстратором Виконавчого комітету
Горлівської міської ради Донецької
області зареєстрований у новій
редакції статут публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Донецькобленерго», у відповідності до
якого відбулась зміна найменування
юридичної особи - публічного
акціонерного товариства
«Донецькобленерго» на публічне
акціонерне товариство «ДТЕК
Донецькобленерго».

Цей Договір набирає чинності з дня його
підписання і укладається на термін до
31 грудня 2010 року. Договір
вважається щорічно продовженим на
наступний календарний рік, якщо за
місяць до закінчення терміну дії
Договору жодною із сторін не буде
заявлено про припинення його дії або
перегляд його умов (пункт 9.5 Договору).

Договір у спірний період був чинним.

Сторонами додатково до Договору
укладено додатки № 5 «Порядок
розрахунків» та № 6 «Порядок
розрахунків за перетікання реактивної
електроенергії» (а.с. 18-21).

Договір разом з додатками та
додатковими угодами до нього,
підписані обома сторонами без
розбіжностей та скріплені печатками
підприємств, а тому зазначені
зобов'язання сторін є чинними, та в силу
положень статей 525, 526 ЦК України
обов'язковими до виконання.

За умовами Договору відповідач
(споживач) зобов'язується: виконувати
умови цього Договору; оплачувати
постачальнику вартість електричної
енергії згідно з умовами додатків № 3
«Графік зняття показів засобів обліку
електричної енергії» та № 5 «Порядок
розрахунків» до цього Договору;
здійснювати оплату за перетікання
реактивної електричної енергії між
електромережею постачальника та
електроустановками споживача згідно з
додатком № 6 «Порядок розрахунків за
перетікання реактивної
електроенергії» до цього Договору
(пункти 2.3.1, 2.3.4, 2.3.5 Договору).

У свою чергу позивач (постачальник)
зобов'язується: виконувати умови цього
Договору; постачати споживачу
електроенергію, як різновид товару в
обсягах, визначених відповідно до
розділу 5, та з урахуванням умов розділу
6 цього Договору (пункт 2.2.1, 2.2.2
Договору).

Пунктом 3.1.1 Договору передбачено, що
постачальник електричної енергії має
право отримувати від споживача плату
за поставлену електричну енергію за
роздрібними тарифами, розрахованими
згідно з Умовами та правилами
здійснення підприємницької діяльності
з постачання електричної енергії за
регульованим тарифом, та інші платежі,
обумовлені цим Договором.

Матеріали справи свідчать, що позивач
належним чином виконував свої
зобов'язання з постачання відповідачу
електричної енергії та поставив
відповідачу за період жовтень-грудень
2013 року активної електроенергії на
загальну суму 485 432,29 гривень, та за
період жовтень-грудень 2013 року
реактивної електроенергії на загальну
суму 4 382,15 гривень, що підтверджується
підписаними уповноваженими особами і
скріплених їх печатками актами
прийняття-передавання, копії яких
містяться в матеріалах справи (а.с. 28-30,
33-34, 37-38).

Отже, факт надання послуг з
електропостачання позивачем
відповідачу підтверджується
двосторонніми актами
прийняття-передавання товарної
продукції (електроенергії) підписаними
у спірний період.

Розрахунковий вважається період з 00-00
годин першого числа місяця до 24-00 годин
останнього числа поточного місяця.
Остаточний розрахунок споживача за
електричну енергію, спожиту протягом
розрахункового періоду, а також за інші
платежі, передбачені цим Договором та
ПКЕЕ здійснюється споживачем на
підставі виставленого постачальником
електричної енергії рахунка грошовими
коштами на рахунки постачальника
електричної енергії, які вказані в
розділі 10 Договору, у терміни, що не
перевищують 10 операційних днів від дня
отримання рахунку (пункти 1, 7 додатку №
5 «Порядок розрахунків» до Договору).

Позивач виставляв відповідачу
відповідні рахунки на сплату спожитої
у спірний період електроенергії, які
отримані уповноваженими особами
відповідача, про що свідчать
відповідні відмітки на цих рахунках та
довіреності на ім'я уповноважених осіб
відповідача на отримання таких
рахунків (а.с. 24-27, 31-32, 35-36).

Відповідно до пункту 6.11 ПКЕЕ,
остаточний розрахунок споживача за
електричну енергію, спожиту протягом
розрахункового періоду, здійснюється
на підставі виставленого
постачальником електричної енергії
рахунка відповідно до даних про
фактичне споживання електричної
енергії, визначеного за показами
розрахункових засобів обліку, які
фіксуються у терміни, передбачені
договором, та/або розрахунковим шляхом
у випадках, передбачених цими
Правилами. У таких рахунках обов'язково
зазначається кінцева дата їх оплати
згідно з договором про постачання
електричної енергії.

Відповідачем не надано доказів на
спростування факту споживання ним
зазначеного обсягу електричної
енергії та/або доказів своєчасної
оплати поставленої у спірний період
електроенергії.

Частиною другою статті 11 ЦК України
передбачено, що підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

За договором енергопостачання
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі-енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується
(частина перша статі 275 ГК України).

Статтею 714 ЦК України передбачено, що за
договором постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу одна сторона (постачальник)
зобов'язується надавати другій стороні
(споживачеві, абонентові) енергетичні
та інші ресурси, передбачені договором,
а споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

Частинами шостою та сьомою статті 276 ГК
України встановлено, що розрахунки за
договорами енергопостачання
здійснюються на підставі цін (тарифів),
встановлених відповідно до вимог
закону. Оплата енергії, що
відпускається, здійснюється, як
правило, у формі попередньої оплати. За
погодженням сторін можуть
застосовуватися планові платежі з
наступним перерахунком або оплата, що
провадиться за фактично відпущену
енергію.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що
зобов'язання є правовідношення, в якому
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

За приписами статей 525, 526 ЦК України та
статті 193 ГК України, одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загально-господарського інтересу.

За відсутності інших підстав,
передбачених договором або законом,
зобов'язання припиняється його
виконанням, проведеним належним чином
(стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 530
ЦК України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (стаття 610 ЦК
України).

Господарським судом встановлено, що
позивач свої зобов'язання за Договором
виконав належним чином, а саме поставив
відповідачу електричну енергію, що
підтверджується матеріалами справи, у
тому числі підписаними актами
прийняття-передавання та виставленими
рахунками, а відповідач порушив умови
Договору та не здійснив своєчасну та
повну оплату вартості отриманої
електричної енергії, що й зумовило
позивача звернутися до господарського
суду з даним позовом.

Посилаючись на неналежне виконання
відповідачем своїх зобов'язань щодо
оплати отриманої електроенергії,
позивач просить стягнути з відповідача
борг за активну електроенергію у
розмірі 485 432,29 гривень, борг за
реактивну електроенергію у розмірі 4
382,15 гривень.

На момент прийняття рішення у цій
справі, матеріали справи не містять
доказів сплати відповідачем боргу за
активну та реактивну електроенергію, а
тому грошове зобов'язання відповідача
в цій частині всупереч нормам
законодавства та умовам Договору перед
позивачем залишилося невиконаним.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
суму основного боргу визнав повністю.

Стаття 22 ГПК України визначає основні
процесуальні права та обов'язки сторін;
визнання позову повністю або частково
є правом відповідача.

Відповідно до частини п'ятої статті 78
ГПК України у разі визнання
відповідачем позову господарський суд
приймає рішення про задоволення позову
за умови, що дії відповідача не
суперечать законодавству або не
порушують прав і охоронюваних законом
інтересів інших осіб.

Визнання позову відповідачем - це
безумовне погодження задовольнити
матеріально-правову вимогу позивача в
тому вигляді, в якому вона міститься у
позовній заяві.

Враховуюче те, що позовні вимоги в
частині стягнення боргу за активну
електроенергію за період
жовтень-грудень 2013 року у розмірі 485 432,29
гривень, боргу за реактивну
електроенергію за період
жовтень-грудень 2013 року у розмірі 4 382,15
гривень обґрунтовані, документально
підтверджені, відповідають фактичним
обставинам справи та визнані
відповідачем, то вони підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення
трьох відсотків річних, господарський
суд зазначає наступне.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір відсотків не встановлений
договором або законом.

Вказана стаття визначає
відповідальність за порушення
грошового зобов'язання та її приписи
підлягають застосуванню у випадку
прострочення боржником виконання
грошового зобов'язання. Тобто, у разі
неналежного виконання боржником
грошового зобов'язання виникають нові
додаткові зобов'язання, які тягнуть за
собою втрату матеріального характеру.
Відповідно такі додаткові зобов'язання
є заходами відповідальності за
порушення основного зобов'язання, у
тому числі, коли має місце прострочення
виконання основного зобов'язання.

Індекс інфляції за своїми ознаками є
збільшенням суми основного боргу у
зв'язку з девальвацією грошової
одиниці України, а три відсотки річних -
є платою за користування чужими
коштами в цей період прострочки
виконання відповідачем його
договірного зобов'язання, і за своєю
правовою природою вони є самостійними
способами захисту цивільних прав і
забезпечення виконання цивільних
зобов'язань.

Відповідно до статей 216-218 ГК України,
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за порушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських
санкцій. Господарськими санкціями
визнаються заходи впливу на
правопорушника у сфері господарювання,
в результаті застосування яких для
нього настають несприятливі
економічні та/або правові наслідки.
Господарські санкції застосовуються в
установленому законом порядку за
ініціативою учасників господарських
відносин. Підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Приписами чинного законодавства не
передбачено звільнення боржника
(відповідача) від відповідальності за
невиконання основного грошового
зобов'язання або його виконання із
порушенням встановлених Договором
термінів та не позбавляє кредитора
(позивача) права на отримання сум,
передбачених статтею 625 ЦК України.

На підставі вищезазначених норм права,
позивач просить стягнути з відповідача
три відсотки річних у розмірі 1 824,26
гривень.

Перевіривши здійснений позивачем
розрахунок відсотків річних,
господарський суд дійшов висновку про
його обґрунтованість, вірність та
відповідність фактичним обставинам
справи.

Щодо позовних вимог про стягнення пені,
господарський суд зазначає наступне.

Підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання
(стаття 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є штрафні санкції, до яких
віднесено пеню.

За приписами статей 611, 612 ЦК України, у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки. Зобов'язання можуть
забезпечуватись неустойкою, якою є
відповідно до статті 549 ЦК України, сума
або інше майно, які боржник повинен
передати кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання.

Такий вид забезпечення виконання
зобов'язання як пеня та її розмір
встановлено частиною третьою статті 549
ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК
України, статтями 1, 3 Закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» та
частиною шостою статті 232 ГК України.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(стаття 549 ЦК України).

Право на неустойку виникає незалежно
від наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання, що
передбачено частиною першою статті 550
ЦК України.

Частиною першою статті 230 ГК України
передбачено, що штрафними санкціями
визначаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання. Якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором.

Пунктом 4.2.1 Договору передбачено, що за
внесення платежів, передбаченими
пунктами 2.3.4-2.3.5 цього Договору, з
порушенням термінів, визначених
додатком № 5 «Порядок розрахунків» до
цього Договору, споживач сплачує
постачальнику пеню у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України за кожний день прострочення
платежу, враховуючи день фактичної
оплати.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» від 22
листопада 1996 року № 543-96-ВР, платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочення
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня (стаття 3 вказаного Закону).

Позивач, вважаючи оплату простроченою,
нарахував відповідачу пеню за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань по оплаті електроенергії
за період жовтень-грудень 2013 року у
розмірі 7 905,16 гривень.

Перевіривши здійснений позивачем
розрахунок пені, господарський суд
дійшов висновку про його
обґрунтованість, вірність та
відповідність фактичним обставинам
справи.

В судовому засіданні розглянуто
клопотання відповідача про зменшення
розміру пені.

Відповідач просить зменшити розмір
пені на 50% з посиланням на об'єктивну
оцінку обставин справи, важке
фінансове становище та обставини, що
ускладнюють виконання Договору,
ступінь вини відповідача у затримки
розрахунку.

В обґрунтування свого клопотання
представник відповідача посилається
на те, що діяльність державного
підприємства «Укршахтгідрозахист» по
відкачці шахтних вод на ліквідованих
шахтах фінансується за рахунок коштів
Державного бюджету України.

Державне підприємство
«Укршахтгідрозахист» створене з метою
забезпечення гідрогеологічного
захисту діючих шахт та прилеглих до них
територій. На покриття витрат,
пов'язаних із забезпеченням
безперебійної експлуатаційної
діяльності державне підприємство
«Укршахтгідрозахист» отримує лише
бюджетні кошти за програмою
«Реструктуризація вугільної та
торфодобувної промисловості»
відповідно до напрямків цих витрат,
передбачених технологічними
паспортами експлуатації водовідливних
комплексів шахт.

Фінансування державного підприємства
«Укршахтгідрозахист» здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету і
підприємство є одержувачем бюджетних
коштів нижчого рівня.

Згідно рішення Гірницького відділення
Макіївської ОДПІ від 09 червня 2011 року
за № 124 державне підприємство
«Укршахтгідрозахист» є неприбутковою
установою, якій привласнений код
неприбутковості 0002.

Представник позивача заперечувала
проти зменшення суми пені.

Відповідно до вимог пункту 3 статті 83
ГПК України господарський суд має
право у виняткових випадках зменшити
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню із сторони, що
порушила зобов'язання.

Згідно статті 551 ЦК України, розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, за наявності обставин,
які мають істотне значення.

Відповідно до статті 233 ГК України, суд
має право зменшити розмір санкцій,
прийнявши до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником, майновий стан
сторін, які приймають участь в
зобов'язанні, не тільки майнові, але й
інші інтереси сторін, які заслуговують
на увагу.

Правовий аналіз вказаних статей
свідчить, що вони не є імперативними та
застосовуються за визначених умов на
розсуд суду.

Крім того, як необхідність
використання права на зменшення
розміру штрафних санкцій так розмір, до
якого вони підлягають зменшенню, закон
відносить на розсуд суду.

У пункті 3.17.4 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»
передбачено, що вирішуючи питання про
зменшення розміру неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання,
господарський суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеню
виконання зобов'язання, причини
(причин) неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (у
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Судовий збір у разі зменшення судом
розміру неустойки покладається на
відповідача повністю, без урахування
зменшення неустойки.

Дослідивши матеріали справи,
враховуючи матеріальні інтереси
сторін, їх фінансовий стан і ступінь
вини відповідача у виникненні спору,
господарський суд скориставшись
правом, наданим пунктом 3 статті 83 ГПК
України, в силу приписів статті 233 ГК
України, дійшов до висновку про
наявність виключних обставин, які
дають законні підстави для зменшення
розміру пені. Відтак, клопотання
представника відповідача щодо
зменшення суми пені підлягає
частковому задоволенню, та стягуваний
розмір пені підлягає зменшенню на 30 % (2
371,55 гривень).

Розмір пені, який підлягає стягненню з
відповідача, складає 5 533,61 гривень.

В позовних вимогах про стягнення пені у
розмірі 2 371,55 гривень слід відмовити
через зменшення її суми.

Відповідно до пунктів 2-4 частини другої
статті 129 Конституції України, статей
4-2, 4-3, 33 ГПК України, основними засадами
судочинства є рівність усіх учасників
судового процесу перед законом та
судом. Судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободі в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

За приписами статті 43 ГПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

За наведених обставин, господарський
суд дійшов висновку про часткове
задоволення позовних вимог.

Витрати позивача по сплаті судового
збору відповідно до вимог статті 49 ГПК
України господарський суд покладає на
відповідача.

Законом України «Про судовий збір» №
3674-VI від 08 липня 2011 року, який набрав
чинності 01 листопада 2011 року, визначені
правові засади справляння судового
збору, платників, об'єктів та розміри
ставок судового збору, порядок сплати,
звільнення від сплати та повернення
судового збору.

Частиною першою статті 4 Закону України
«Про судовий збір» передбачено, що
судовий збір справляється у
відповідному розмірі від мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі,
встановленої законом на 1 січня
календарного року, в якому відповідна
заява або скарга подається до суду, - у
відсотковому співвідношенні до ціни
позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пункту 2 частини другої
статті 4 Закону України «Про судовий
збір» за подання до господарського
суду позовної заяви майнового
характеру справляється судовий збір у
розмірі 2 відсотки ціни позову, але не
менше 1,5 розміру заробітної плати та не
більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

Пунктом 5.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
21 лютого 2013 року № 7 «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України» передбачено, що
питання про повернення сплаченої суми
судового збору вирішується
господарським судом за результатами
розгляду відповідних матеріалів, у
тому числі й за відсутності заяви
(клопотання) сторони чи іншого учасника
судового процесу про повернення суми
судового збору. Про таке повернення
зазначається, зокрема, в резолютивній
частині судового рішення, яким
закінчується розгляд справи по суті.

Враховуючи те, що за приписами пункту 1
частини першої статті 7 Закону України
«Про судовий збір» сплачена сума
судового збору повертається у разі
внесення судового збору в більшому
розмірі, ніж встановлено законом, то
сума судового збору у розмірі 0,12
гривень, яка сплачена згідно
платіжного доручення № 3295 від 17 лютого
2014 року на суму 9 991,00 гривень підлягає
поверненню позивачу з Державного
бюджету України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 82, 83, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

В И Р I Ш И В
:

Позов задовольнити частково.

Розмір стягуваної пені зменшити до 5
533,61 гривень.

Стягнути з державного підприємства
«Укршахтгідрозахист» (86104, Донецька
область, місто Макіївка, вулиця
Абакумова, будинок № 1; код ЄДРПОУ -
32442405, відомості про рахунки в установах
банків відсутні) на користь публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Донецькобленерго» (84601, Донецька
область, місто Горлівка, проспект
Леніна, будинок № 11; код ЄДРПОУ - 00131268,
відомості про рахунки в установах
банків відсутні) борг за активну
електроенергію у розмірі 485 432,29
гривень, борг за реактивну
електроенергію у розмірі 4 382,15 гривень,
пеню у розмірі 5 533,61 гривень, три
відсотки річних у розмірі 1 824,26 гривень,
судовий збір у розмірі 9 990,88 гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Повернути публічному акціонерному
товариству «ДТЕК Донецькобленерго»
(84601, Донецька область, місто Горлівка,
проспект Леніна, будинок № 11; код
ЄДРПОУ - 00131268) з Державного бюджету
України суму судового збору у розмірі
0,12 гривень, сплаченого згідно
платіжного доручення № 3295 від 17 лютого
2014 року на суму 9 991,00 гривень.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ в установленому порядку.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене через господарський суд
Донецької області до Донецького
апеляційного господарського суду
протягом десяти днів з дня складення
повного рішення. Рішення
господарського суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

Повне рішення складено 17 березня
2014 року.

Суддя
С.М. Фурсова