ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.03.2014
Справа № 905/755/14

Суддя господарського суду Донецької
області Тоцький С.В.

при секретарі судового засідання
Асмановій Е.Е.

розглянув у відкритому судовому
засіданні господарського суду справу

за позовом: Прокурора м. Горлівки в
інтересах держави в особі Виконавчого
комітету Горлівської міської ради, м.
Горлівка

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Горлівка

про стягнення 2811,75грн.

від Прокурора - Блащик Г.Є. - за
посвідченням;

за участю представників сторін:

від позивача - Бєлова Г.М. - за
довіреністю;

від відповідача - не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов, Прокурором м. Горлівки
в інтересах держави в особі
Виконавчого комітету Горлівської
міської ради, м. Горлівка, до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Горлівка
про стягнення заборгованості в сумі
2780,39грн. та пені в сумі 31,36грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог
прокурор посилався на те, що відповідно
до умов укладеного договору оренди
комунального майна №21340013 від 15.05.2013р.
відповідач взяв на себе зобов'язання
щодо сплати орендної плати, однак у
встановлений строк та належним чином
їх не виконав, у результаті чого за
відповідачем утворилася
заборгованість з орендної плати в сумі
2780,39грн., що стало підставою для
нарахування пені в сумі 31,36грн.
Невиконання відповідачем зобов'язань з
договору оренди завдає шкоди інтересам
державі в тому числі місцевому бюджету
та позбавляє можливості
використовувати відповідно до закону
кошти, отримані за оренду об'єктів, що
знаходяться в комунальній власності.

Представник позивача надав письмові
пояснення по суті спору від 18.02.2014р., в
яких позов прокурора визнав в повному
обсязі та підтвердив наявність
заборгованості за відповідачем за
невиконання умов договору оренди
комунального майна №21340013 від 15.05.2013р.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, відзив на позовну заяву не
надав. Як вбачається з витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців станом на
14.02.2014р. відповідач - ОСОБА_1
зареєстрований за адресою: 84601, АДРЕСА_1.
Саме за цією адресою, яка зазначену у
витягу судом були надіслані ухвали про
порушення провадження та про
відкладення розгляду справи.

В силу ст.1 Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців" (далі Закон) Єдиний
державний реєстр юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців це
автоматизована система збирання,
накопичення, захисту, обліку та надання
інформації про юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців.

Згідно ст.16 Закону Єдиний державний
реєстр створюється з метою
забезпечення органів державної влади,
а також учасників цивільного обороту
достовірною інформацією про юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців з
Єдиного державного реєстру.

Статтею 18 Закону встановлено, що якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін.

Крім того за приписами абз.3 п.3.9.1.
Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р.
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» в разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Тобто відповідач був належним чином
повідомлений про дату та час судового
засідання, однак у судове засідання не
з'явився, свого представника не
направив, своїм правом на участь у
судовому засіданні не скористався.

При цьому господарський суд виходить з
того, що у відповідних випадках такий
учасник судового процесу не
позбавлений права і можливості
забезпечити за необхідності участь у
судовому засіданні іншого
представника згідно з частинами першою
- п'ятою статті 28 ГПК України, з числа як
своїх працівників, так і осіб, не
пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Відтак відповідно до положень ст.75
Господарського процесуального кодексу
України, справу розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Також за приписами п.3.9.2. Постанови
Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р. «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

За клопотанням прокурора та
представників сторін справа слухалась
без фіксації судового процесу
технічними засобами.

Відповідно до статей 9, 10 Конституції
України, статті 9 Європейської хартії
регіональних мов або мов меншин
(ратифікована Законом України від 15
травня 2003р. N802), статті 3 Декларації прав
національностей України ( від 1
листопада 1991р. N1771), статті 12 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів", статті 14 Закону України «Про
засади державної мовної політики» (від
03 липня 2012р. №5029-VІ) та усним клопотання
представників сторін, справа
розглядалась російською мовою.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення прокурора та
представника позивача, господарський
суд встановив:

Між Виконавчим комітетом Горлівської
міської ради (Орендодавець) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (Орендар) 15
травня 2013р. був укладений договір
оренди комунального майна №21340013.

За умовами укладеного договору (п.1.1.)
Орендодавець передає, а Орендар
приймає в строкове платне користування
нежитлове приміщення площею 63,45кв.м. у
будинку АДРЕСА_2, яке знаходиться на
балансі КП «Надія» під офіс.

Відповідно до п.2.1. договору Орендар
вступає у користування комунальним
майном у строк, зазначений у договорі,
але не раніше дати підписання
сторонами договору та акту
прийому-передачі майна.

Згідно п.3.1. договору орендна плата
визначається на підставі Методики
розрахунку орендної плати та пропорції
її розподілу, або за результатами
конкурсу на право оренди комунального
майна і складає за базовий місяць
оренди 926,82грн., у т.ч. ПДВ - 154,47грн.
Орендна плата за перший місяць оренди
визначається шляхом коригування
розміру орендної плати за базовий
місяць оренди на індекс інфляції за
травень 2013р. Орендна плата за кожний
наступний місяць визначається шляхом
коригування розміру місячної орендної
плати за попередній місяць на індекс
інфляції за поточний місяць і
нараховується після 10 числа місяця,
наступного за звітним. Орендар
самостійно щомісяця перераховує
орендну плату та вносить її на рахунок
орендодавця без додаткового
повідомлення.

За умовами п.3.2. договору встановлену в
п. 3.2 договору оренду плату Орендар
зобов'язаний вносити шляхом
перерахування на розрахунковий
рахунок Орендодавця до 20 числа місяця,
наступного за звітним.

За прострочення сплати орендної плати
Орендар сплачує пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми недоплати на день прострочення
платежів, включаючи день оплати (п.3.3.
договору).

Відповідно до п.8.1. термін дії договору
оренди встановлюється з 15.05.2013р. по
15.04.2016р. Договір підписано обома
сторонами та скріплено печатками
підприємств.

До укладеного договору між сторонами
був підписаний акт приймання-передачі
від 15.05.2013р. відповідно до якого
балансоутримувач здав, а Орендар
прийняв зазначене в договорі нежитлове
приміщення.

Між сторонами був складений та
підсипаний акт звірки взаємних
розрахунків за оренду відповідно до
якого відповідач підтвердив наявність
заборгованості за договором оренди
№21340013 від 15.05.2013р. станом на 17.02.2014р. в
сумі 2780,39грн.

За розрахунком позивача, у зв'язку із
невиконанням відповідачем умов
договору за останнім утворилася
заборгованість, яка на момент
звернення до суду із позовом складає
2780,39грн., що стало підставою для
нарахування пені в сумі 31,36грн.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення прокурора та
представника позивача господарський
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані та підлягають
задоволенню повністю з огляду на
наступне.

Відповідно до приписів передбачених
ст.121 Конституції України, на органи
прокуратури покладено представництво
інтересів держави в суді, у випадках
передбачених законом. Безпосередньо до
господарського суду право звернення
прокурора передбачено пунктом 3
частини 1 ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ст.36-1 Закону
України „Про прокуратуру",
представництво прокуратурою інтересів
громадянина або держави в суді полягає
у здійсненні прокурорами від імені
держави процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
визначених законом.

Рішенням Конституційного Суду України
у справі за конституційним поданням
Вищого арбітражного суду України та
Генеральної прокуратури України щодо
офіційного тлумачення положень статті
2 Господарського процесуального
кодексу України від 08.04.99 №3-рп/99
державні інтереси закріплюються як
нормами Конституції України, так і
нормами інших правових актів.

Із врахуванням того, що "інтереси
держави" є оціночним поняттям, в
кожному конкретному випадку прокурор
чи його заступник самостійно визначає,
з посиланням на законодавство,
підстави подання позову, вказує в чому
саме відбулося чи може відбутися
порушення матеріальних інтересів
держави, обґрунтовує необхідність їх
захисту та зазначає орган
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах.

Відповідно до статті 2 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
місцеве самоврядування територіальної
громади є однією з гарантій держави.

Згідно зі статтею 10 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
відповідні ради є органами
самоврядування, які представляють
відповідні територіальні громади.

Положеннями статті 17 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
визначено, що відносини органів
місцевого самоврядування з
підприємствами, установами та
організаціями, що перебувають у
комунальній власності відповідних
територіальних громад, будуються на
засадах їх підпорядкованості,
підзвітності та підконтрольності
органам місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 30 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
управління об'єктами
житлово-комунального господарства
віднесено до власних повноважень
органів місцевого самоврядування.
Виконання органами місцевого
самоврядування власних повноважень
здійснюється у тому числі через
створені ними підприємства.

Вказані обставини підтверджують
правомочність звернення прокурора м.
Горлівки в інтересах держави в особі
Виконавчого комітету Горлівської
міської ради до суду з вимогами про
захист відповідних інтересів держави.

Згідно вимог передбачених ст.1 ГПК
України підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Особа здійснює свої цивільні права
вільно, на власний розсуд, відповідно
до приписів частини 1 ст. 12 ЦК України.

Цивільні права особа здійснює у межах,
наданих їй договором або актами
цивільного законодавства, згідно вимог
передбачених ст.13 ЦК України.

Згідно з положеннями ст.14 ЦК України
цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу
України передбачено, що кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Способи судового захисту цивільних
прав та інтересів встановлені статтею
16 Цивільного кодексу України та
статтею 20 ГК України, цими нормами
встановлено, що суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Відповідно до вимог ст.509 Цивільного
кодексу України та ст.173
Господарського кодексу України ,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частиною першою статті 193
Господарського Кодексу України та
статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно вимог частини 2 статті 11 ЦК
України та ст.174 ГК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 67 Господарського
кодексу України передбачено, що
відносини підприємства з іншими
підприємствами, організаціями,
громадянами в усіх сферах
господарської діяльності, виконуються
на підставі договорів.

В силу вимог передбачених ч.1 ст.598 ЦК
України зобов'язання припиняється на
підставах, встановлених договором або
законом.

За відсутності інших підстав
припинення зобов'язання, передбачених
договором або законом, зобов'язання
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином (ст.599 ЦК
України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(частина 1 статті 530 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до вимог статті 610
Цивільного кодексу України порушення
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (стаття 612 Цивільного кодексу
України).

Згідно вимог статті 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з положеннями статті 759
Цивільного кодексу України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Право передання майна у найм має
власник речі або особа, якій належать
майнові права (ч.1 ст.761 ЦК України).

За приписами частини другої статті 762
Цивільного кодексу України та частини
третьої статті 285 Господарського
кодексу України за користування майном
з наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Частиною 2 ст.9 ЦК України передбачено,
що законом можуть бути передбачені
особливості регулювання майнових
відносин у сфері господарювання.

Водночас, на спірні правовідношення
поширюється також дії спеціального
закону, а саме Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна".

Відповідно до вимог передбачених
статтями 2, 3 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна"
правовою підставою користування
комунальним майном є договір оренди.

Статтею 10 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна"
передбачено, що істотною умовою
договору є - орендна плата.

Приписами частини 3 статті 18 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" передбачено
обов'язки орендаря, де зазначено, що
орендар зобов'язаний вносити орендну
плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно вимог передбачених статтею 19
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна" зазначено, що
орендар за користування об'єктом
оренди вносить орендну плату незалежно
від наслідків господарської
діяльності. Строки внесення орендної
плати визначаються у договорі.

Відповідно до вимог передбачених
статтею 632 ЦК України, ціна в договорі
встановлюється за домовленістю сторін.

Частиною п'ятою статті 762 Цивільного
кодексу України встановлено, що плата
за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором. Зазначеній нормі повністю
відповідає пункт 3.2 договору, у
відповідності до якого відповідач
повинен був перераховувати орендну
плату щомісячно до 20 число місяця,
наступного за розрахунковим.

Як вбачається із матеріалів справи
відповідач свої зобов'язання за
Договором оренди комунального майна
№21340013 від 15.05.2013р. належним чином не
виконав, орендну плату за період з
листопада 2013р. по січень 2014р. не
сплатив, у зв'язку з чим за відповідачем
утворилася заборгованість з орендної
плати в сумі 2780,39грн., що
підтверджується матеріалами справи.

Будь-яких документів у підтвердження
відсутності заборгованості
відповідачем надано не було, крім того
наявність заборгованості у розмірі
2780,39грн. відповідач повністю визнав в
акті звірки взаєморозрахунків станом
на 17.02.2014р., таким чином вимоги позивача
про стягнення заборгованості з
орендної плати в сумі 2780,39грн. є
доведеними, обґрунтованими
матеріалами справи, а також такими, що
підлягають задоволенню.

Щодо стягнення пені в сумі 31,36грн. за
прострочення сплати орендної плати на
підставі умов п.3.3 договору оренди суд
зазначає наступне:

Згідно з ч.2 ст.193 ГК України порушення
зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Аналогічне положення міститься у ст.611
ЦК України, відповідно до якої у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Статтею 230 ГК України передбачено, що
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, в тому числі
неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею)
є грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 ст.549 ЦК України визначено, що
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

За змістом ст.611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають наслідки, встановлені
договором або законом, у тому числі
-сплата неустойки, що узгоджується із
ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України.
Аналогічні положення закріплені і в
ст.ст.216, 217 Господарського кодексу
України. При цьому, несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань є
належною підставою у розумінні ст.218
Господарського кодексу України для
застосування заходів
господарсько-правової
відповідальності.

Перевіривши розрахунок пені суд дійшов
висновку, що він є арифметично вірним
та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог передбачених
пунктом 4 частини 3 ст.129 Конституції
України основними засадами
судочинства є - змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Статтею 4-3 ГПК України передбачено, що
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Під час розгляду зазначеної справи
відповідачем належним чином не
спростовано вимоги викладені у
позовній заяві.

Згідно вимог передбачених ст.32 ГПК
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень
(ст.33 ГПК України).

Відповідно до вимог передбачених ст.43
ГПК України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Отже, встановивши факт невиконання
відповідачем зобов'язання по
своєчасному і в повному обсязі по
внесенню орендної плати, господарський
суд дійшов ґрунтовного висновку
задовольнити повністю позовні вимоги
про стягнення заборгованості по
орендній платі та пені.

Судові витрати покладаються на
відповідача відповідно до ст. 49 ГПК
України.

На підставі вимог передбачених ст.121, 129
Конституції України, ст.ст. 2, 10, 17, 30
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні", ст.ст. 2, 3, 10,
18, 19 Закону України «Про оренду
державного та комунального майна»,
ст.ст.9, 11-16, 202, 509, 526, 530, 546, 549, 598, 599, 610-612,
626, 629, 632, 759, 761, 762 Цивільного кодексу
України, ст.ст.20, 67, 173, 174, 193, 216-218, 230, 285
Господарського кодексу України та
керуючись ст.ст.1, 2, 4-2, 4-3, 4-6, 12, 20, 22, 28, 29,
32-34, 36, 43, 49, 75, 77, 82-85 ГПК України,
господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Прокурора м. Горлівки в
інтересах держави в особі Виконавчого
комітету Горлівської міської ради, м.
Горлівка до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Горлівка про стягнення
заборгованості в сумі 2780,39грн. та пені в
сумі 31,36грн., задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (84604, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на
користь Виконавчого комітету
Горлівської міської ради (84646, м.
Горлівка, пр-т Перемоги, 67, на рахунок
Департаменту муніципального розвитку
Горлівської міської ради №5934, МФО
834016, , банк отримувач:
ГУДКСУ у Донецькій області)
заборгованість з орендної плати в сумі
2780,39грн. та пеню в сумі 31,36грн.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (84604, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на
користь державного бюджету судовий
збір в сумі 1827,00грн.

Видати накази після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано і може
бути оскаржене через господарський суд
Донецької області в апеляційному
порядку протягом десяти днів з дня
прийняття рішення. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

У разі якщо в судовому засіданні було
оголошено лише вступну та резолютивну
частину рішення, зазначений строк
обчислюється з дня підписання рішення,
оформленого відповідно до статті 84
Господарського процесуального кодексу
України.

Повний текст рішення виготовлений та
підписаний 12.03.2014р.

Суддя
С.В. Тоцький