ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.03.2014 Справа № 5021/1615/12

за позовом: Державного агентства
резерву України, м. Київ

до відповідача: Державного
підприємства «Охтирський комбінат
хлібопродуктів», м. Охтирка Сумської
області

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача: Державне підприємство
«Златодар», м. Золотоноша Черкаської
області

про повернення матеріальних цінностей
та стягнення 11 000 743 грн. 95 коп.

головуючий суддя Лиховид Б.І.

суддя Моїсеєнко В.М.

суддя Зражевський Ю.О.

представники сторін:

від позивача: не прибув

від відповідача: Литвин О.В.,
довіреність № 2187 від 24.12.2013р.

від третьої особи: не прибув

у судовому засіданні брала участь
секретар судового засідання Ейсмонт
М.О.

Суть спору: Рішенням
господарського суду Сумської області
від 12.02.2013р. у справі № 5021/1615/12 у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського
апеляційного господарського суду від
07.08.2013 року рішення господарського суду
Сумської області від 12.02.2013 року по
справі № 5021/1615/12 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського
суду України від 12.11.2013 року рішення
господарського суду Сумської області
від 12.02.2013р. та постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
07.08.2013 року у справі № 5021/1615/12 скасовано,
а справу направлено на новий розгляд до
господарського суду Сумської області.

Ухвалою господарського суду
Сумської області від 04.12.2013р. новий
розгляд справи призначено у судове
засідання.

Позивач у позовній заяві просить
суд зобов'язати відповідача повернути
до державного резерву відсутні
матеріальні цінності, а саме: пшеницю 2
кл. - 82,436 т, пшеницю 3 кл. - 4 035,141 т,
пшеницю 4 кл. - 787,452 т, пшеницю 5 кл. - 114,722
т, жито групи А - 1 110,768 т, жито групи Б -
0,380 т; стягнути з відповідача до
Державного бюджету України 11 000 743 грн. 95
коп. штрафних санкцій, в тому числі: 8 706
068 грн. 53 коп. штрафу та 2 294 675 грн. 42 коп.
пені.

У письмових поясненнях б/н б/д
(вхідний номер 836 від 20.01.2014р.) позивач
підтримує позовні вимоги повністю.

Відповідач у письмових поясненнях №
71 від 17.01.2014р. заперечує проти позовних
вимог повністю, просить суд відмовити в
їх задоволенні, зазначаючи, що договори
№ юр-2зб/266-2004 від 12.03.2004р. та №
юр-2зб/360-2009 від 14.01.2009р. відповідального
зберігання матеріальних цінностей
державного резерву не мають
специфікацій до них, у зв`язку з чим не
можливо встановити які саме цінності
передавалися на зберігання за цими
договорами. Відповідач також зазначає,
що в приймальних актах форми Р-16, актах
перевірки та інших, наданих позивачем
документах, не міститься посилань на
вищевказані договори.

У дане судове засідання представник
позивача не прибув, проте поштою
надійшли письмові додаткові пояснення
б/н б/д (вхідний номер 3177 від 07.03.2014р.),
згідно яких позивач додатково надає
суду копії приймальних актів за 1999 та
за 2007 роки, а також копію договору про
відповідальне зберігання № юр-2зб/284-98
від 01.08.1998р., укладеного між сторонами.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи у дане
судове засідання не прибув, письмового
пояснення з обґрунтуванням своєї
позиції у справі з урахуванням
постанови Вищого господарського суду
України від 12.11.2013р. не подав, про місце
та час розгляду справи був
повідомлений належним чином, про що
свідчить наявне в матеріалах справи
поштове повідомлення про вручення
поштового відправлення від 26.02.2014р., про
причини неявки суд не повідомив.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення повноважного
представника відповідача, дослідивши
та оцінивши надані докази по справі в
їх сукупності, суд встановив:

12.03.2004р. Державний комітет України
з державного матеріального резерву
(комітет, позивач) та Державне
підприємством «Охтирський комбінат
хлібопродуктів» (зберігач, відповідач)
уклали договір № юр-2зб/266-2004
відповідального зберігання
матеріальних цінностей державного
резерву, відповідно до п. п. 1.1 та 1.2
якого позивач передає, а відповідач
приймає на відповідальне зберігання
цінності згідно з специфікацією у
кількості та за вартістю згідно з актом
форми Р-16. Зберігання матеріальних
цінностей державного резерву
здійснюється на складських
приміщеннях, майданчиках, холодильних
камерах, резервуарах, підземних
сховищах зберігача (а. с. 28-30, том 1).

Також 14.01.2009р. між Державним
комітетом України з державного
матеріального резерву (комітет, ) та
Державним підприємством «Охтирський
комбінат хлібопродуктів» (зберігач)
укладено договір № юр-2зб/360-2009
відповідального зберігання
матеріальних цінностей державного
резерву, відповідно до п. п.1.1 та 1.2 якого
позивач передає, а відповідач приймає
на відповідальне зберігання цінності
згідно з специфікацією у кількості та
за вартістю згідно з актом форми Р-16.
Зберігання матеріальних цінностей
державного резерву здійснюється у
зерносховищах зберігача (а. с. 31-33, том 1).

Згідно пунктів 2.1 та 2.4 вищевказаних
договорів відповідач зобов`язаний
вживати заходів для належного
зберігання цінностей відповідного
виду, відшкодовувати втрату, нестачу
цінностей та їх пошкодження з
використанням продукції відповідного
асортименту і належної якості у
п`ятиденний термін після виявлення
втрати, нестачі або пошкодження.

Розділом 6 договорів передбачено,
що за невиконання або неналежне
виконання своїх зобов`язань за цими
договорами сторони несуть
відповідальність згідно із
законодавством, зокрема, згідно із
Законом України «Про державний
матеріальний резерв», іншими актами
законодавства.

У пунктах 7.3 вказаних договорів
встановлено, що ці договори набирають
чинності з моменту їх підписання та
діють протягом усього терміну
зберігання цінностей.

Договори відповідального
зберігання матеріальних цінностей
державного резерву № юр-2зб/266-2004 від
12.03.2004р. та № юр-2зб/360-2009 від 14.01.2009р.
підписані повноважними представниками
та скріплені печатками сторін.

Як встановлено матеріалами справи,
відповідно до приймальних актів форми
Р-16 відповідачем в період з 2004р. по 2010р.
були прийняті на відповідальне
зберігання зернові (№ 9 від вересня 2004
року - передано 2000,00 кг жита на суму 1 200
000 грн.; № 10 від 30.08.2005р. - передано 916200 кг
пшениці на суму 467 262, 00 грн.; № 5 від
29.08.2006р. - передано 321600кг пшениці на суму
250 848, 00 грн.; № 6 від 30.08.2006р. - передано 80200
кг пшениці на суму 62 556, 00 грн.; № 57 від
16.06.2007р. - передано пшениці врожаю 2004р. у
кількості 129 400 кг; № 4 від 28.12.2009р. -
передано 111 тон жита врожаю 1999р.; № 13 від
18.10.2010р. - передано 181290 кг пшениці на
суму 324 609, 10 грн.; № 14 від 18.10.2010р. -
передано 92780 кг пшениці на суму 171 179, 10
грн.; № 16 від 01.11.2010р. - передано 332 590 кг
на суму 598662, 00 грн.; № 20 від 01.11.2010р. -
передано 224514 кг пшениці на суму 401 880, 06
грн.; № 18 від 04.11.2010р. - передано 132560 кг
пшениці на суму 238 608, 00 грн.; № 19 від
04.11.2010р. - передано 289520 кг пшениці на
суму 521 514, 40 грн.; № 22 від 10.11.2010р. -
передано 300000 кг пшениці на суму 540 000, 00
грн.; № 23 від 11.11.2010р. - передано 454300 кг
пшениці на суму 813 197, 00 грн.; № 30 від
03.12.2010р. - передано 600000 кг пшениці на
суму 1 080 000, 00 грн.; № 31 від 14.12.2010р. -
передано 260000 кг пшениці на суму 468 000, 00
грн.; № 32/1 від 21.12.2010р. - передано 1081100 кг
пшениці на загальну суму 1 945 980, 00 грн., №
108 від 14.09.2007р. - передано 49,750 т пшениці 3
кл. та 595,410 т пшениці 4 кл. на загальну
суму 841 195, 50 грн.; № 102 від 11.09.2007р. -
передано 523 760 кг пшениці на загальну
суму 665 220, 20 грн.; № 94 від 21.08.2007р. -
передано 815 950 кг пшениці врожаю 2004
року; № 95 від 13.08.2007р. - передано 169 310 кг
пшениці врожаю 2003 року; № 96 від 18.08.2008р. -
передано 796 800 кг пшениці врожаю 2003 року;
№ 88 від 08.08.2007р. - передано 2000 т пшениці
на суму 2600000, 00 грн.; № 98 від 01.09.2007р. -
передано 130,210 т пшениці на суму 149741, 50
грн.; № 101 від 06.09.2007р. - передано 573 т
пшениці на загальну суму 718 897, 00 грн.; №
97 від 27.08.2007р. - передано 665,750 кг пшениці
врожаю 2005 року; № 110 від 19.09.2008р. -
передано 929,620 кг пшениці на суму 1208506, 00
грн.; № 109 від 17.09.2007р. - передано 974,66 т
пшениці на загальну суму 1 267 736, 50 грн.; №
92 від 31.08.2007р. - передано 199400 кг жита
врожаю 1999 року; № 91 від 03.08.2007р. -
передано 337080 кг жита врожаю 1999 року; № 90
від 25.08.2007р. - передано 377610 кг жита
врожаю 2004 року; № 76 від 02.08.2007р. -
передано 83760 кг жита врожаю 1999 року; № 171
від 05.12.2007р. - передано 148,220 т жита на
суму 214919, 00 грн. (а. с. 11-27, том 1), (а. с. 211-227,
том 4)). Вказані приймальні акти форми
Р-16, відповідно до п. 10 Порядку
формування, розміщення та проведення
операцій з матеріальними цінностями
державного резерву, затвердженого
Постановою КМ України від 08.10.1997р. № 1129,
є належними первинними документами,
які підтверджують факт закладення
матеріальних цінностей до державного
резерву на відповідальне зберігання на
підприємстві відповідача і свідчать
про виникнення у відповідача
зобов'язань з відповідального
зберігання матеріальних цінностей
державного резерву. Вказані акти
містять інформацію про найменування і
адресу відповідального зберігача
(відповідача), посаду керівника та
найменування підприємства
відповідача,
матеріально-відповідальну особу
відповідача, які приймають до
державного резерву матеріальні
цінності із зазначенням їх
найменування, виду, сорту, марки, дати
прийняття, кількості товару, ваги,
вартості та інших показників. У даних
приймальних актах міститься
інформація про повідомлення
відповідача про те, що прийняті ним на
відповідальне зберігання товари
(матеріали) є державним матеріальним
резервом України, які останній
зобов'язується зберігати згідно з
діючими правилами і інструкціями
Держкомрезерву в належному
кількісному та якісному стані і
повному збереженні і не витрачати їх
без наряду Держкомрезерву. В актах
також повідомлено, що за самовільне
використання матеріальних цінностей
державного резерву або за оформлення
безтоварних операцій по закладенню
матеріалів і товарів до державного
резерву з юридичних осіб, на
відповідальному зберіганні яких вони
знаходяться, стягується штраф в
розмірі 100 відсотків вартості
матеріальних цінностей у цінах на час
виявлення факту відчуження або
безтоварного закладення, а також пеня з
суми відсутнього їх обсягу за кожний
день до повного їх повернення. Вказані
приймальні акти підписані
повноважними представниками
відповідача та скріплені його
печаткою.

Контрольно-ревізійним управлінням
Держрезерву були проведені перевірки
наявності, якісного стану, умов
зберігання, обліку та звітності
матеріальних цінностей державного
резерву, які знаходяться на
відповідальному зберігання
відповідача, в ході яких було
встановлено факти незабезпечення
відповідачем збереження матеріальних
цінностей державного резерву на ДП
«Охтирський комбінат хлібопродуктів»,
що зафіксовано в актах від 21.08.2009р. за №
0.70/18-18 та від 06.08.2011р. за № 0.70/18-11 (а. с. 34-61,
том 1). У поясненнях до акту перевірки,
відповідач визнав факт самовільного
відчуження зерна (а. с. 47, т.1). Також у
поясненнях, викладених у запереченнях
проти позовної заяви (а. с. 105-107, т. 1),
відповідач визнає факт недостачі
пшениці, одержаної відповідачем на
зберігання за приймальними актами № 19
від 04.11.2010р., № 32/1 від 21.12.2010р., № 31 від
14.12.2010р., № 16 від 01.11.2010р., № 18 від 04.11.2010р.,
№ 22 від 10.11.2010р., № 23 від 11.11.2010р., № 30 від
03.12.2010р., і переданої в подальшому на
зберігання на ДП «Златодар» на
підставі договору № 10-9 від 28.10.2010р.
відповідального зберігання,
укладеного між відповідачем і ДП
«Златодар».

Згідно ст. 942 Цивільного кодексу
України, зберігач зобов`язаний вживати
усіх заходів, встановлених договором,
законом, іншими актами цивільного
законодавства, для забезпечення
схоронності речі.

Відповідно до ч. 3 ст. 943 Цивільного
кодексу України у разі передання
зберігачем речі на зберігання іншій
особі умови договору зберігання є
чинними і первісний зберігач
відповідає за дії особи, якій він
передав річ на зберігання.

Таким чином, на підставі ст. 943 ЦК
України, заперечення відповідача, що
вимоги позивача про зобов'язання
повернути зерно та стягнення штрафних
санкцій мають бути пред'явлені не до
відповідача, а до ДП «Златодар», судом
не приймаються.

Відповідно до п. 1 Положення про
Державне агентство резерву України,
затвердженого Указом Президента
України від 13.04.2011р. № 463/2011, Державне
агентство резерву України (Держрезерв
України) є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра економічного розвитку і
торгівлі України; Держрезерв України
входить до системи органів виконавчої
влади та утворюється для реалізації
державної політики у сфері державного
матеріального резерву.

Основними завданнями Держрезерву
України є реалізація державної
політики у сфері державного
матеріального резерву та внесення
пропозицій щодо її формування (пункт 3
Положення).

Згідно з п. 4 Положення Держрезерв
України, зокрема, здійснює управління
державним резервом; здійснює
методологічне,
інформаційно-аналітичне,
науково-методичне забезпечення роботи
з формування, розміщення, зберігання,
використання, поповнення та освіження
(поновлення) запасів державного
матеріального резерву; організовує
виконання затверджених КМ України
завдань щодо формування, зберігання,
обслуговування, розміщення, відпуску,
використання, поповнення та освіження
(поновлення) запасів державного
резерву, дотримання нормативних умов
їх кількісного та якісного стану та
несе відповідальність за їх виконання;
провадить вибір постачальників
матеріальних цінностей до державного
резерву для укладення з ними державних
контрактів (договорів) у порядку,
визначеному законом України;
організовує відповідальне зберігання
матеріальних цінностей державного, у
тому числі мобілізаційного, резерву
відповідно до встановлених
мобілізаційних та інших спеціальних
завдань; здійснює відповідно до
законодавства контроль за виконанням
підприємствами - відповідальними
зберігачами незалежно від форми
власності зобов'язань щодо зберігання,
освіження (поновлення) матеріальних
цінностей державного резерву, за
дотриманням порядку їх відпуску,
своєчасного повернення позичених
матеріальних цінностей, а також за
відповідністю зазначених цінностей
затвердженій номенклатурі,
встановленим стандартам і технічним
умовам.

Відповідно до п. 6 Положення
Держрезерв України для виконання
покладених на нього завдань має право в
установленому порядку проводити
відповідно до законодавства ревізії та
перевірки обліку руху, наявності та
якості матеріальних цінностей
державного резерву, які зберігаються
на підприємствах системи державного
резерву та на підприємствах всіх форм
власності, які здійснюють
відповідальне зберігання матеріальних
цінностей державного резерву; вимагати
від відповідальних зберігачів
матеріальних цінностей державного
резерву подання: документальних даних
про підсумки проведеної ними
інвентаризації матеріальних цінностей
державного резерву; звітів про
наявність матеріальних цінностей та їх
рух; пояснень стосовно виявлених у
роботі з матеріальними цінностями
державного резерву порушень;
застосовувати фінансові санкції,
передбачені статтею 14 Закону України
«Про державний матеріальний резерв».

Закон України «Про державний
матеріальний резерв» визначає
загальні принципи формування,
розміщення, зберігання, використання,
поповнення та освіження (поновлення)
запасів державного матеріального
резерву і регулює відносини в цій
сфері.

Відповідно до ст. 2 Закону України
«Про державний матеріальний резерв»
відповідальне зберігання матеріальних
цінностей державного резерву - це
зберігання закладених до державного
резерву матеріальних цінностей у
постачальника (виробника) або
одержувача (споживача) без надання йому
права користуватися цими
матеріальними цінностями до прийняття
у встановленому порядку рішення про
відпуск їх з державного резерву;
відпуск матеріальних цінностей з
державного резерву - це реалізація чи
безоплатна передача матеріальних
цінностей державного резерву
визначеному одержувачу (споживачу) або
реалізація їх на ринку; поставка
матеріальних цінностей до державного
резерву - закупівля та (або)
відвантаження (доставка) матеріальних
цінностей на підприємства, в установи і
організації для їх зберігання;
самовільне відчуження матеріальних
цінностей державного резерву -
використання або реалізація
відповідальним зберігачем
матеріальних цінностей державного
резерву, що перебувають у нього на
відповідальному зберіганні, без
відповідного рішення на це
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
державного матеріального резерву.

Відповідно до ст. 12 Закону України
«Про державний матеріальний резерв»
державний резерв матеріальних
цінностей є недоторканним і може
використовуватися лише за рішенням
Кабінету Міністрів України.

Статтею 14 Закону України «Про
державний матеріальний резерв»
передбачено відповідальність за
операції з матеріальними цінностями
державного резерву, зокрема, у разі
незабезпечення збереження
матеріальних цінностей державного
резерву, в тому числі самовільного
відчуження, з юридичних осіб, на
відповідальному зберіганні яких
перебувають ці цінності, стягується
штраф у розмірі 100 відсотків вартості
виходячи з їх ринкової ціни на день
виявлення факту відсутності
(самовільного відчуження), а також пеня
з вартості відсутнього їх обсягу за
кожний день до повного повернення
матеріальних цінностей (п. 10 ст. 14
Закону України «Про державний
матеріальний резерв»).

Згідно п. 7 ст. 14 Закону України
«Про державний матеріальний резерв» у
разі виявлення фактів оформлення
безтоварних операцій із закладення
матеріальних цінностей до державного
резерву підприємства, установи і
організації - відповідальні зберігачі
сплачують штраф у розмірі 100 відсотків
вартості не закладених до державного
резерву матеріальних цінностей, а
також пеню за кожний день прострочення
з моменту оформлення зазначених
операцій до фактичного закладення
матеріальних цінностей до державного
резерву.

Розмір пені, передбачений пунктом
10 ст. 14 Закону України «Про державний
матеріальний резерв», обчислюється з
вартості матеріальних цінностей,
виходячи із подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня (п. 16
ст. 14 Закону України «Про державний
матеріальний резерв»).

Згідно з п. 4 Порядку формування,
розміщення та проведення операцій з
матеріальними цінностями державного
резерву, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 08.10.1997р.
№ 1129, розміщення запасів матеріальних
цінностей державного резерву
здійснюється Держрезервом на
підприємствах, в установах і
організаціях системи державного
резерву, а також на інших
підприємствах, в установах і
організаціях незалежно від форм
власності на договірних умовах.

Відповідно до п. 10 вказаного
Порядку, матеріальні цінності
вважаються закладеними до державного
резерву після підписання акта про їх
приймання, розміщення на місці
постійного зберігання та оформлення
відповідних бухгалтерських документів
складського обліку.

Згідно з п. п. 4, 10 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №11
від 17.10.2012р. «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про державний матеріальний резерв»
господарські суди повинні у кожному
конкретному випадку з'ясовувати
дійсний зміст правовідносин сторін
на предмет наявності між ними
договірних відносин щодо зберігання
відповідних матеріальних цінностей;
доказами такої наявності можуть бути,
зокрема, документи, зазначені у пункті
10 Порядку формування, розміщення та
проведення операцій з матеріальними
цінностями державного резерву,
затвердженого Постановою КМ України
від 08.10.1997р. № 1129, а саме акт про
приймання матеріальних цінностей та
належно оформлені бухгалтерські
документи складського обліку.
Господарський суд повинен з'ясовувати
і оцінювати всі обставини, пов'язані із
закладенням матеріальних цінностей до
державного резерву і подальшим їх
зберіганням, у тому числі: чи укладався
сторонами договір зберігання
матеріальних цінностей, а якщо ні, - то з
яких причин і чи існують інші докази
виникнення зобов'язань щодо такого
зберігання, у чому конкретно полягає
незабезпечення збереження
матеріальних цінностей, у який спосіб
та з яких підстав здійснювалося їх
відпущення тощо.

Враховуючи, що умовами поданих
позивачем в обґрунтування позовних
вимог договорів відповідального
зберігання матеріальних цінностей
державного резерву від 12.03.2004р. за №
юр-2зб/266-2004 та від 14.01.2009р. за №
юр-2зб/360-2009 передбачено приймання
відповідачем матеріальних цінностей у
кількості та за вартістю згідно з актом
форми Р-16, а також, враховуючи пояснення
позивача, згідно з якими у кожний із
спірних періодів, зокрема, з березня
2004р. до 14.01.2009р., та з 14.01.2009р. по грудень
2010р. діяв лише один договір
відповідального зберігання
матеріальних цінностей державного
резерву, суд приходить до висновку, що
саме матеріальні цінності, вказані у
поданих позивачем приймальних актах
форми Р-16, наявних в матеріалах справи,
передавалися відповідачу на
відповідальне зберігання за
договорами відповідального зберігання
матеріальних цінностей державного
резерву від 12.03.2004р. за № юр-2зб/266-2004 та
від 14.01.2009р. за № юр-2зб/360-2009.

Таким чином, твердження
відповідача про неможливість
встановлення які саме цінності
передавались на зберігання за
договорами від 12.03.2004р. за № юр-2зб/266-2004
та від 14.01.2009р. за № юр-2зб/360-2009 у зв`язку
відсутністю специфікації до них, як це
передбачено у самих договорах,
спростовуються матеріалами справи,
оскільки при укладенні договору
відповідального зберігання кількість
та вартість матеріальних цінностей, що
підлягають закладенню до державного
резерву, визначаються саме в актах
форми Р-16, а специфікація не є
самостійним документом при укладенні
договору. Крім того, судом визнаються
необґрунтованими заперечення
відповідача стосовно того, що між
сторонами було укладено і інші
договори відповідального зберігання,
зокрема, договір № юр-2зб/93-2000 від
01.112000р., оскільки даний договір не є
предметом спору у дані справі,
стосується іншого періоду щодо
господарських відносин між сторонами,
його копія в матеріалах справи
відсутня. Також матеріалами справи
спростовуються твердження відповідача
щодо передачі на відповідальне
зберігання матеріальних цінностей за
іншими договорами ніж тими, на які
посилається позивач, оскільки в
поданих позивачем приймальних актах
форми Р-16 зазначено не номер і дату
договору відповідального зберігання
матеріальних цінностей, а вказано, від
якого підприємства надійшли до
державного резерву зернові та на
підставі якого договору про закупівлю
товарів за державні кошти для
закладення до державного резерву
вказаним підприємством було закладено
матеріальні цінності на зберігання до
держрезерву (а.с. 129, т. 3, а.с. 11-27, т.1, а.с
211-227, т. 4).

Статтею 32 ГПК України встановлено,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, так як
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги є правомірними, обґрунтованими,
повністю підтверджуються матеріалами
справи і підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК
України, при задоволенні позову
судовий збір покладається на
відповідача у відповідності до ставок
судового збору, передбачених Законом
України «Про судовий збір», діючих на
момент подання позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Зобов'язати Державне підприємство
«Охтирський комбінат хлібопродуктів»
(42700, Сумська область, м. Охтирка, вул.
Червоноармійська, 11, код 00956031)
повернути до державного резерву
відсутні матеріальні цінності, а саме:
пшеницю 2 кл. - 82,436 т, пшеницю 3 кл. - 4 035,141
т, пшеницю 4 кл. - 787,452 т, пшеницю 5 кл. -
114,722 т, жито групи А - 1 110,768 т, жито групи
Б - 0,380 т

3. Стягнути з Державного підприємства
«Охтирський комбінат хлібопродуктів»
(42700, Сумська область, м. Охтирка, вул.
Червоноармійська, 11, код 00956031) до
Державного бюджету України (рахунок №
0011, одержувач: УДК у
Шевченківському районі м. Києва, , банк одержувача: ГУ ДКУ у м.
Києві, МФО 820019, КЕКД 21081100) 8 706 068 грн. 53
коп. штрафу, 2 294 675 грн. 42 коп. пені.

4. Стягнути з Державного підприємства
«Охтирський комбінат хлібопродуктів»
(42700, Сумська область, м. Охтирка, вул.
Червоноармійська, 11, код 00956031) в дохід
державного бюджету (отримувач УДКС у м.
Суми (м. Суми), 22030001, код отримувача 37970593,
рахунок отримувача 3002, банк
отримувача ГУ ДКСУ в Сумській області,
код банку отримувача 837013) 64 380 грн. 00 коп.
судового збору.

Повне рішення складене 14.03.2014р.

ГОЛОВУЮЧИЙ СУДДЯ
Б.І. ЛИХОВИД

СУДДЯ
В.М. МОЇСЕЄНКО

СУДДЯ
Ю.О. ЗРАЖЕВСЬКИЙ