ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.03.2014 Справа № 920/253/14

За позовом: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м. Суми

до відповідача: Приватного
підприємства «Буймерське», с. Буймер
Тростянецького району Сумської
області

про стягнення 4 321 грн. 31 коп.

Суддя В.Л.Котельницька

Представники сторін:

від позивача - ОСОБА_2 (адвокат,
свідоцтво НОМЕР_2 від 29.12.2005)

від відповідача - не прибув

За участю секретаря судового засідання
- І.М.Петрович

Суть спору: позивач звернувся до
господарського суду з позовною заявою,
відповідно до якої просить стягнути з
відповідача 3963,96 грн. заборгованості за
послуги , надані згідно з договором № 4
від 01.08.2013, 248,48 грн. пені, 57,34 грн. - суму 3%
річних, 51,53 грн. інфляційних збитків; а
також стягнути з відповідача на свою
користь витрати по сплаті судового
збору у розмірі 1827,00 грн. та 2760,00 грн.
витрат на правову допомогу.

Відповідач у поданому до суду відзиві
від 03.03.2014 (вхідний реєстраційний № 2935)
зазначив, що вимоги позивача є
безпідставними, оскільки на даний час
не настав час виконання відповідачем
своїх зобов'язань по оплаті наданих
послуг. Так, відповідач зазначає, що
відповідно до умов укладеного договору
відповідач повинен сплатити кошти за
надані послуги у термін не пізніше 10
банківських днів з дати отримання від
позивача рахунку на сплату коштів, у
той час як рахунок-фактуру № 06-08
від 06.08.2013 він отримав лише 21.02.2014 разом
із позовною заявою. Також у поданому
відзиві відповідач вважає завищеною та
такою, що не відповідає ступеню
складності спору витрати позивача,
пов'язані з оплатою послуг адвоката.

Представником позивача була подана для
долучення до матеріалів справи копія
свідоцтва про право на заняття
адвокатською діяльністю.

Також від представника позивача
надійшли пояснення № 6193-Р від 05.03.2014 на
обґрунтування понесених позивачем
витрат на оплату послуг адвоката, у
яких він просить стягнути з
відповідача додатково 600,00 грн. витрат
позивача на правову допомогу.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, оцінивши наявні у матеріалах
справи докази, суд

ВСТАНОВИВ:

01.08.2013 між фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 (позивачем у справі) та
Приватним підприємством «Буймерське»
(відповідачем у справі) був укладений
договір перевезення № 4.

Предметом даного договору за його
пунктом 1.1 є надання позивачем послуг з
транспортного обслуговування та
організації перевезення вантажу
відповідача власним та/або
зафрахтованим вантажним автомобільним
транспортом автомобільними дорогами
України.

Відповідно до п. 3.2.3 укладеного
договору відповідач зобов'язаний
своєчасно оплачувати послуги позивача
як перевізника.

Пунктом 5.4 укладеного договору сторони
узгодили, що клієнт (відповідач)
здійснює розрахунки з перевізником
(позивачем) за надані послуги шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок перевізника у термін
не більше десяти банківських днів з
дати отримання від перевізника рахунку
на сплату коштів.

Матеріалами справи підтверджується
факт надання позивачем послуг з
перевезення вантажу відповідачеві, а
саме: у матеріалах справи наявний акт
прийому-передачі виконаних робіт та
наданих послуг автотранспортними
засобами від 06.08.2013, скріплений
печатками сторін; рахунок-фактура № 06-08
від 06.08.2013, підписаний представниками
сторін та скріплений їх печатками.

Згідно із частиною 1 статті 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до статті 909 Цивільного
кодексу України за договором
перевезення вантажу одна сторона
(перевізник) зобов'язується доставити
довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату. Договір
перевезення вантажу укладається у
письмовій формі. Укладення договору
перевезення вантажу підтверджується
складенням транспортної накладної
(коносамента або іншого документа,
встановленого транспортними кодексами
(статутами).

Стаття 920 вищезазначеного Кодексу
передбачає, що у разі порушення
зобов'язань, що випливають із договору
перевезення, сторони несуть
відповідальність, встановлену за
домовленістю сторін, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами).

Частина 1 статті 903 Цивільного кодексу
України визначає, якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і
відповідно до умов договору, а згідно
вимог статті 610 цього ж Кодексу,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що відповідач свої
обов'язки за договором не виконує і
розрахунок за надані транспортні
послуги не проводить.

Факт належного виконання умов договору
позивачем підтверджується договором
перевезення № 4 від 01.08.2013 та додатком №
1 до нього, актом прийому-передачі
виконаних робіт та наданих послуг
автотранспортними засобами від 06.08.2013,
товарно-транспортною накладною № 000631
від 05.08.2013, рахунком-фактурою № 06-08 від
06.08.2013.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач не виконав свої
зобов'язання щодо сплати вартості
наданих позивачем послуг, у зв'язку з
чим сума несплаченої заборгованості
станом на дату звернення позивача з
даним позовом до господарського суду
становить 3963 грн. 96 коп.

Станом на дату судового розгляду
заборгованість відповідача
залишається несплаченою, а тому
підлягає примусовому стягненню з нього
у судовому порядку.

Враховуючи викладене, суд вважає
вимоги позивача про стягнення з
відповідача боргу в сумі 3963 грн. 96 коп.
обґрунтованими, правомірними та
такими, що підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача щодо
отримання ним примірника
рахунка-фактури № 06-08 від 06.08.2014
тільки 21.02.2014 разом із позовною заявою,
та, відповідно, відсутністю у нього
зобов'язання щодо оплати наданих
послуг, судом до уваги не приймаються,
оскільки копія цього рахунку, яка є
додатком до позовної заяви вже містить
як підпис представника відповідача,
так і відтиск його печатки, що
спростовує заперечення ПП
«Буймерське».

Крім суми основного боргу, позивач
просить стягнути з відповідача 248 грн.
48 коп. пені за несвоєчасні розрахунки, 3%
річних в сумі 57 грн. 34 коп., 51 грн. 53
коп. інфляційних збитків.

Умовами укладеного договору (пунктом
7.6) № 4 від 01.08.2014 сторонами узгоджено, що
у випадку прострочення оплати за
послуги перевізника, клієнт
зобов'язаний сплатити пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ з
кожний день прострочення платежу.

За порушення у сфері господарювання
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність шляхом застосування
до правопорушників господарських
санкцій на підставах і в порядку,
передбачених ГК України, іншими
законами та договором (частина друга
статті 193, частина перша статті 216 та
частина перша статті 218 ГК України).

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема у вигляді сплати
винною особою неустойки (штрафу, пені).

За змістом статті 549 Цивільного кодексу
України, під пенею розуміється грошова
сума, яка встановлюється у
відсотковому відношенні до
простроченої суми за кожен день
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлено договором, або законом.

Враховуючи наведене, суд визнає
правомірними вимоги позивача щодо
заявлення ним до стягнення з
відповідача 248 грн. 48 коп. пені за
несвоєчасні розрахунки, 3% річних в сумі
57 грн. 34 коп., 51 грн. 53 коп. інфляційних
збитків.

У відповідності до вимог ст.ст. 44, 49 ГПК
України суд відшкодовує позивачу за
рахунок відповідача витрати по сплаті
судового збору.

Витрати ж пов'язані з оплатою послуг
адвоката, суд частково відшкодовує
позивачеві з рахунок відповідача з
огляду на наступне.

16.01.2014 між позивачем у справі та
адвокатом ОСОБА_2 укладений договір про
надання правової допомоги (юридичних
послуг) № 1036-Р/14, предметом якої є
сприяння у захисті прав позивача та
його законних інтересів при стягненні
боргу з ПП «Буймерське» в судовому
порядку.

Порядок оплати послуг адвоката та
погашення витрат адвоката
передбачений розділом 7 укладеного
договору.

На підтвердження надання послуг
адвоката та відповідної їх оплати
позивачем були надані наступні
документи: копія договору №1036-Р/14 від
16.01.2014, копія свідоцтва про право на
заняття адвокатською діяльністю №2412
від 29.12.2005, копії квитанцій до
прибуткового касового ордеру № 6 від
20.01.2014 на суму 2760,00грн. та № 16 від 04.03.2014
на суму 600,00 грн.

Статтею 44 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що до складу судових
витрат, зокрема, входить оплата послуг
адвоката, пов'язаних з розглядом
справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати, що підлягають сплаті за
послуги адвоката визначаються у
порядку, встановленому Законом України
«Про адвокатуру».

Відповідно до пункту 6 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України» (визначення і
розподіл інших, крім судового збору,
сум судових витрат) господарський суд
має враховувати, що розмір
відшкодування судових витрат, не
пов'язаних зі сплатою судового збору,
не повинен бути неспіврозмірним, тобто
явно завищеним. У зв'язку з цим, суд, з
урахуванням конкретних обставин
справи, може обмежити даний розмір з
огляду на розумну необхідність судових
витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного
розміру сум, які підлягають сплаті за
послуги адвоката, можуть братися до
уваги, зокрема: встановлені
нормативно-правовими актами норми
видатків на службові відрядження (якщо
їх установлено); вартість економних
транспортних послуг; час, який міг би
витратити на підготовку матеріалів
кваліфікований фахівець; вартість
оплати відповідних послуг адвокатів,
яка склалася в країні або в регіоні;
наявні відомості органів статистики
або інших органів про ціни на ринку
юридичних послуг; тривалість розгляду
і складність справи тощо. Докази, які
підтверджують розумність витрат на
оплату послуг адвоката, повинна
подавати сторона, що вимагає
відшкодування таких витрат.

Суд вважає, що розмір заявлених до
відшкодування витрати на оплату послуг
адвоката є необґрунтованим та не
підтвердженим з боку позивача, та
враховуючи вартість оплати
відповідних послуг адвокатів, яка
склалася в регіоні, та ступінь
складності даної справи, суд дійшов
висновку, що підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача 2 500
грн. в рахунок оплати послуг адвоката.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства
«Буймерське» (42632, Сумська область,
Тростянецький район, с. Буймер, вул.
Леніна, 25; ) на користь
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(АДРЕСА_1; ід/номер НОМЕР_1) 3963 грн. 96 коп.
основного боргу, 248 грн. 48 коп. пені, 57
грн. 34 коп. - суму 3% річних, 51 грн. 53 коп.
інфляційних збитків, 1827 грн. 00 коп.
витрат по сплаті судового збору, 2500 грн.
00 коп. витрат на оплату послуг адвоката.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 19.03.2014.

Суддя В.Л. Котельницька