ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2014 р.
Справа № 909/93/13-г

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді
Кузя В.Л.

суддів
Малех І.Б.

Юрченко Я.О.

За участю представників:

від позивача: Гоголь І.Р.- представник;

від відповідача: Боднарчук М.М.-
представник;

Розглянувши апеляційну скаргу від 02.12.13
за № 1561 Публічного акціонерного
товариства "Івано-Франківськ-Авто"

на рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 14.11.13

у справі № 909/93/13-г

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Івано-Франківськ-Авто"
м.
Івано-Франківськ

до відповідача: Івано-Франківської
міської ради, м. Івано-Франківськ

про визнання недійсним договору про
відшкодування втрат від недоотримання
коштів за використання земель у м.
Івано-Франківську № 54/04-13 від 10.04.12,
укладений між публічним акціонерним
товариством "Івано-Франківськ-Авто" та
Івано-Франківською міською радою.

Відповідно до протоколу розподілу
справ КП «Документообіг господарських
судів», справу № 99/93/13-г розподілено до
розгляду судді - доповідачу Кузю В.Л.

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
20.12.13 у склад колегії для розгляду
апеляційної скарги у справі № 909/93/13-г
Господарського суду
Івано-Франківської області введено
суддів - Желіка м.Б. та Малех І.Б.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 23.12.13
апеляційну скаргу у даній справі
прийнято до провадження, справу
призначено до розгляду на 23.01.14.

Розпорядженням в.о. голови Львівського
апеляційного господарського суду від
23.01.14 до складу судової колегії внесено
зміни - замість суддів Малех І.Б.
введено суддю Костів Т.С.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 23.01.14 розгляд
апеляційної скарги відкладено на 13.02.14.

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
13.02.14 до складу судової колегії внесено
зміни - замість судді Желіка М.Б та
Костів Т.С. введено суддів Малех І.Б, та
Юрченка Я.О. з підстав, викладених у
розпорядженні.

У судовому засіданні 13.02.14 оголошено
перерву до 27.02.14.

Рішенням Господарського суду Івано -
Франківської області від 14.11.13 у справі
№909/93/13-г (суддя Шіляк М.А.) в позові ПАТ
"Івано-Франківськ-Авто" до
Івано-Франківської міської ради про
визнання недійсним договору про
відшкодування втрат від недоотримання
коштів за використання земель у м.
Івано-Франківську № 54/04-13 від 10.04.12,
укладеного між ПАТ
"Івано-Франківськ-Авто" та
Івано-Франківською міською радою,
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
місцевого господарського суду,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення
Господарського суду Івано -
Франківської області від 14.11.13 у даній
справі та прийняти нове рішення, яким
позов задоволити.

При цьому, скаржник зазначає про те, що
посилання суду стосовно того, що ПАТ
«Івано-Франківськ - Авто» з моменту
укладення договору вчинило дії на його
виконання, оскільки безперервно
користувалося земельною ділянкою та
продовжувало нею користуватися до
державної реєстрації правочину, на
думку апелянта, не відповідають
фактичним обставинам справи та не
випливають з оспорюваного договору,
так як предметом оскаржуваного
договору є відшкодування втрат від
недоотримання коштів за користування
земельною ділянкою, а не саме
користування земельною ділянкою.

Також скаржник зазначає про
перевищення, на його думку, повноважень
керівника під час укладення
оскаржуваного договору та вважає
неправомірним висновок суду стосовно
того, що ПАТ «Івано - Франківськ - Авто»
було схвалено такі дії керівника.

23 січня 2014 року відповідачем подано
відзив на апеляційну скаргу, в якому
зазначено, що місцевим господарським
судом під час прийняття оскаржуваного
рішення досліджено всі обставини, що
мають значення для справи, правильно
застосовано до спірних правовідносин
норми матеріального та процесуального
права, а відтак просить залишити
рішенням Господарського суду Івано -
Франківської області від 14.11.13 у даній
справі без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення.

У судовому засіданні представники
сторін навели свої доводи та
заперечення, викладені в апеляційній
скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч.2 ст. 85 та ч.1 ст. 99 ГПК
України у судовому засіданні 27.02.14
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови Львівського
апеляційного господарського суду.

Перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції обставин справи
та правильність застосування ним норм
матеріального і процесуального права,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
заслухавши у судовому засіданні
пояснення представників сторін,
Львівський апеляційний господарський
суд дійшов висновку про відсутність
підстав для скасування рішення
Господарського суду
Івано-Франківської області від 14.11.13 у
справі № 909/93/13-г, з огляду на наступне:

31 жовтня 2006 року між Івано -
Франківською міською радою та ВАТ
«Івано - Франківськ - Авто»
(правонаступником якого є позивач)
укладено договір оренди землі,
відповідно до умов якого позивачу
передавалась в оренду земельна ділянка
загальною площею 1,1166 га, відповідно до
плану схеми розташування для станції
обслуговування автомобілів. Даний
договір укладено строком на 3 роки (Т.1,
а.с.150-151).

Після закінчення строку дії даного
договору оренди, Головним управлінням
Держкомзему у Івано-Франківській
області, проведено позапланову
перевірку з приводу дотримання вимог
земельного законодавства ПАТ
"Івано-Франківськ-Авто" при
використанні земельної ділянки в м.
Івано-Франківську по вул. Тисменицька,
219 площею 1,1166 га для обслуговування
станції технічного обслуговування та
автостоянки. За результатами перевірки
встановлено використання вказаним
Товариством зазначеної земельної
ділянки без документів, що посвідчують
право власності чи право користування
земельною ділянкою. Дана обставина
підтверджується листом Головного
управління Держкомзему у Івано -
Франківській області від 01.11.11 №10-06/799
(Т.1, а.с.85-86).

29 грудня 2011 року сторонами укладено
договір оренди земельної ділянки
площею 1,1166 га №353. Проте, даний договір
набув чинності після його державної
реєстрації в управлінні Держкомзему у
м. Івано-Франківську 30.05.12, про що у
Державному реєстрі земель вчинено
запис за №00513 (Т.1,а.с.152-153).

До проведення державної реєстрації
договору оренди, а саме 10 квітня 2012 року
між ПАТ "Івано-Франківськ-Авто" та
Івано-Франківською міською радою
укладено договір про відшкодування
втрат від недоотримання коштів за
використання земель у місті
Івано-Франківську № 54/04-13 (Т.1, а.с.9).

Вказаний договір підписаний
представниками сторін та скріплений
відтисками печаток юридичних осіб. Зі
сторони позивача договір підписано -
генеральним директором Хованець Т.М.
та з боку відповідача міським головою -
Анушкевичусом В.А.

Відповідно до умов зазначеного
договору було встановлено, що позивач
користується земельною ділянкою для
обслуговування станції технічного
обслуговування автомобілів площею 1,1166
га, яка знаходиться в
м.Івано-Франківськ, вул. Тисменицька, 210
(п.1 договору).

Відповідно до п. 2 договору нормативна
грошова оцінка земельної ділянки
становить 9652537,03 грн. Договір укладено
на період з 04.04.10 (дата закінчення
попереднього договору оренди) до
моменту державної реєстрації договору
оренди земельної ділянки.

Положеннями п. 3 договору передбачено,
що відшкодування здійснюється у
грошовій формі. Розмір відшкодування
прирівнюється до розміру орендної
плати за земельну ділянку і складає
505369,82 грн., в подальшому за місяць 24131,34
грн.

Позивач вважає укладення договору від
10.04.12 незаконним, оскільки такий
підписаний керівником ПАТ «Івано -
Франківськ - Авто» з перевищенням його
повноважень, у зв'язку з чим звернувся
до Господарського суду Івано -
Франківської області з позовом про
визнання його недійсним. Місцевим
господарським судом при попередньому
розгляді справи позов задоволено та
визнано недійсним укладений між
сторонами договір від 10.04.12 договір з
посиланням на те, що керівник позивача
на момент укладення спірного договору
перевищив свої повноваження.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 10.06.13 (судді
Якімець Г. Г., Зварич О. В., Хабіб М. І.)
рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 19.03.13
скасовано та прийнято нове, яким у
позові відмовлено, посилаючись на те,
що позивач своїми діями схвалив
правочин, вчинений його керівником,
тому не було підстав визнавати договір
недійсним.

Постановою Вищого господарського суду
України від 13.08.13 рішення
Господарського суду
Івано-Франківської області від 19.03.13 та
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 10.06.13
скасовано, а справу скеровано на новий
розгляд для з'ясування під час нового
розгляду справи наступного: чи були в
подальшому схвалені товариством дії
його керівника щодо укладення
оскаржуваного договору, які саме дії,
відповідно до договору, мали вчинити
сторони на виконання оскаржуваного
договору, та, чи дійсно реєстрація
договору вчинялася саме на виконання
договору, чи такі дії мав вчинити
позивач відповідно до закону,
дослідити, чи погодило товариство дії
свого керівника або ні; чи вносив
позивач плату за користування землею,
якщо так, то чи це була плата за
договором від 10.04.2012 чи позивач
сплачував податок за землю.

Як зазначено вище, під час нового
розгляду справи Господарський суд
Івано - Франківської області прийняв
оскаржуване рішення від 14.11.13 у даній
справі яким відмовив у задоволенні
позову.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з таким висновком
місцевого господарського суду
зважаючи на наступне:

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони
мають право укласти договір, який не
передбачений актами цивільного
законодавства, але відповідає
загальним засадам цивільного
законодавства. Сторони мають право
врегулювати у договорі, який
передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами. Сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд. Сторони в
договорі не можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства, якщо в цих актах прямо
вказано про це, а також у разі, якщо
обов'язковість для сторін положень
актів цивільного законодавства
випливає з їх змісту або із суті
відносин між сторонами.

Частиною 1 статті 627 ЦК України
визначено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Проаналізувавши умови оскаржуваного
договору, судовою колегією
встановлено, що він укладений за
принципом свободи договору з метою
усунення порушень вимог земельного
законодавства, незалежно від наявності
у його вступній частині на рішення ХХV
сесії Івано - Франківської міської ради
від 07.06.05 «Про відшкодування витрат від
недоотриманих коштів за використання
земель у м. Івано - Франківську», яке не
було опубліковано, що встановлено
судовими рішеннями у справі
№5010/777/2012-з9/32 Господарського суду Івано
- Франківської області (а.с. 113-114;117-118,
т.1).

Щодо доводів апелянта про перевищення
керівником повноважень під час
підписання оскаржуваного договору,
судова колегія зазначає про те, що
відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України
правочин, який вчиняє юридична особа,
підписується сторонами, повноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Відповідно до ч.3 ст.92 ЦК України орган
або посадова особа, яка відповідно до
установчих документів юридичної особи
чи закону виступає від її імені,
зобов'язана діяти в інтересах
юридичної особи, добросовісно і
розумно та не перевищувати своїх
повноважень. У відносинах із третіми
особами обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження.

Пунктом 12.6.2 нової редакції Статуту ПАТ
«Івано - Франківськ - Авто», який
пройшов державну реєстрацію 06.04.12 (Т.1,
а.с.13-45) передбачено, що правочини,
прийняття рішення про укладення яких
не віднесено згідно з цим статутом до
компетенції Загальних зборів або
Наглядової Ради, та правочини на
виконання відповідного рішення
Наглядової Ради або Загальних зборів
Акціонерів, прийнятого у межах
компетенції укладаються генеральний
директор разом із членом Дирекції -
головним бухгалтером, а підпунктом 5
пункту 12.8 статуту товариства
передбачено, що генеральний директор,
член Дирекції - головний бухгалтер
товариства не мають права без
попереднього письмового рішення
Загальних Зборів
Акціонерів/Наглядової Ради,
оформленого протоколом, відповідно до
вимог п.10.42/п.11.27-11.28 статуту,
здійснювати дії, віднесенні цим
статутом до компетенції Загальних
Зборів Акціонерів або Наглядової Ради.

Підпунктом 39 пункту 11.4 Статуту
позивача визначено, що прийняття
рішення з питань погіршення
(зменшення), поліпшення прав товариства
щодо землекористування, а також
внесення змін у документацію щодо цих
прав належить до виключної компетенції
наглядової Ради товариства.

Підпунктом 4 п. 12.8 Статуту позивача
визначено обмеження Генерального
директора та члена Дирекції - головного
бухгалтера товариства без
попереднього письмового рішення
Загальних Зборів
Акціонерів/Наглядової Ради,
оформленого протоколом, у
відповідності до вимог п. 10.42/ п. 11.27.-11.28.
цього статуту, укладати угоди
(договори), сума внеску (витрат)
товариства при виконанні яких, або
загальна сума (ціна) договору становить
або перевищує 100 000 (сто тисяч) гривень з
одним контрагентом.

Статтею 17 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців» в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців містяться
зокрема відмості, щодо юридичної особи:
прізвище, ім.'я, по-батькові, дата
обрання та ідентифікаційні номери
ізичних осіб, уповноважених
представляти юридичну особу у
правовідносинах із третіми особами,
або осіб, які мають право вчиняти дії
від імені юридичної особи без
довіреності, у тому числі підписувати
договори; дані про наявність обмежень
щодо представництва від імені
юридичної особи.

Проте, відповідно до витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців станом на
19.03.13 серія АА № 179994, зазначено, що у
генерального директора ПАТ
"Івано-Франківськ-Авто" відсутні
будь-які обмеження в тому числі і щодо
укладення відповідних договорів (Т.1,
а.с.87-89).

Відповідно до ст.18 Закону України Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців» якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін. Якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними. Якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, не були до
нього внесені, вони не можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
крім випадків, коли третя особа знала
або могла знати ці відомості.

Зважаючи на відсутність у Єдиному
державному реєстрі відомостей
стосовно обмежень повноважень
директора, судова колегія зазначає про
те , що відповідач не знав та не міг
знати про наявність таких обмежень, що
могло б мати наслідком визнання
правочину недійсним в порядку ст. 203 ЦК
України. Стосовно доводів представника
скаржника, що дане правила не
розповсюджується на сторони у
договорі, які зобов'язані знати
повноваження особи яка його підписує,
то Львівським апеляційним
господарським судом встановлено, що
дане твердження не підтверджено
нормами права, є особистою думкою
сторони. Окрім того, суд бере до уваги
ту обставину, що в оскаржуваному
договорі від 10.04.12 в розділі «Реквізити
сторін» посилання на Статут позивача в
позивача в редакції від 17.03.10 (яка не
містить вищенаведених певних обмежень
повноважень директора товариства), а не
на редакцію статуту від 06.04.12 (Т.1, а.с.10).

Відповідно до ст.638 ЦК України, договір
є укладеним , якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Частиною 3 ст.180 Господарського кодексу
України передбачено, що при укладені
господарського договору сторони
зобов'язані у будь-якому разі погодити
предмет, ціну та строк дії договору.

Предметом оскаржуваного договору є
відшкодування втрат від недоотримання
коштів за користування земельною
ділянкою для обслуговування станції
технічного обслуговування автомобілів
площею 1.1166 (гектарів) яка знаходиться в
місті Івано-Франківськ, вул.
Тисменицька,210.

Відповідно до абз.2 п.2 вказаного
договору строк дії договору обумовлено
на період з 04.04.10 (дати закінчення
попереднього договору оренди землі) до
моменту державної реєстрації
поновленого договору оренди земельних
ділянок.

Пунктом 3 договору №54/04-13 від 10.04.12
погоджено, що відшкодування
здійснюється у грошовій формі. Розмір
відшкодувань прирівнюється до розміру
орендної плати за земельну ділянку і
складає: 505 369,82грн. в подальшому за
місяць 24 131,34грн.

Договір підписаний сторонами та
скріплений печатками. Таким чином,
сторони досягли згоди щодо всіх умов
договору, що є підтвердженням факту
його укладення.

Стосовно доводів скаржника, щодо
відсутності схвалення товариством
оскаржуваного правочину, то судова
колегія зазначає таке:

Як зазначено вище, Головним
управлінням Держкомзему у
Івано-Франківській області
встановлено використання ПАТ « Івано -
Франківськ - Авто» земельної ділянки
площею 1,1166 га по вул.Тисменицька,210 в м.
Івано - Франківську без документів, що
посвідчують право власності чи право
користування земельною ділянкою. Дана
обставина підтверджується листом
Головного управління Держкомзему у
Івано - Франківській області від 01.11.11
№10-06/802 (Т.1, а.с.85-86).

Івано - Франківською міською радою
шостого скликання ХХІ сесії прийнято
рішення від 06.03.12 № 641-21 «Про розгляд
клопотань Держокомзему у м.Івано -
Франківську, Головного управління
Деркомзему у Івано - Франківській
області»(Т.2, а.с.63), віповідно до п.2
якого задоволено клопотання Головного
управління Держкомзему у Івано -
Франківській області.

Відповідно до п.5 ст.126 ЗК України
тимчасово заборонено використання
земельної ділянки до одержання
документів, що посвідчують право на них
та державної реєстрації (01.11.11 за №
10-06/802).

Зобов'язано ПАТ «Івано - Франківськ -
Авто», в особі директора Хованця Т.М.,
який використовує земельну ділянку
площею 1,1166 га на вул. Тисменицькій, 210
для розміщення станції технічного
обслуговування та автостоянки, без
оформлення документів, що посвідчують
право та умови користування: оформити
відповідні документи на право
користування землею; за період
фактичного користування землею
укласти договір відшкодування втрат
від недоотримання Івано - Франківською
міською радою коштів за використання
земель без правовстановлюючих
документів (п.2.1).

Доказів оскарження чи скасування
зазначеного рішення міської ради
сторонами не подано.

Відповідно до ст. 73 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні" акти
ради, міського голови, прийняті в межах
наданих їм повноважень, є обов'язковими
для виконання всіма розташованими на
відповідній території органами
виконавчої влади, об'єднаннями
громадян, підприємствами, установами
та організаціями, посадовими особами, а
також громадянами, які постійно або
тимчасово проживають на відповідній
території.

Як встановлено місцевим господарським
судом, на виконання вказаного рішення
органу місцевого самоврядування, між
сторонами у справі укладено
оскаржуваний договір від 10.04.12 № 54/04-13
та в подальшому оформлено право на
землекористування шляхом державної
реєстрації договору оренди земельної
ділянки площею1,1166 га датованого 29.12.11,
який зареєстрований30.05.12 за №000513.

Державна реєстрація 30.05.12 (тобто після
укладення саме договору на
відшкодування втрат) договору оренди
земельної ділянки від 29.12.11 підтверджує
вчинення позивачем дій на схвалення
оскаржуваного правочину, оскільки така
умова передбачена розділом «Строк дії
договору» договір від 10.04.12 №54/04-13.
Натомість, матеріали справи не містять
доказів, що державна реєстрація даного
договору оренди проведена саме на
виконання припису Головного
управління Держкомзему, враховуючи, що
саме така вимога даним органом не
ставилась, оскільки на час проведення
перевірок договір оренди був відсутній
як такий. А від дати його укладення
(29.12.11) і до дати укладення договору від
10.04.12 позивач не вчиняв жодних дій щодо
його державної реєстрації.

Разом з цим, судова колегія зазначає, що
не може вважатися фактом схвалення
правочину внесення сум земельного
податку, які були сплачені позивачем
до 10.04.12, що вбачається з податкових
декларацій. Натомість, з декларації за
2012 рік (Т.1, а.с.10) вбачається, що орендна
плата почала вноситися позивачем з
моменту державної реєстрації договору
оренди від 30.05.12. Оскільки дані щодо
оплати відшкодування втрат від
недоотриманих коштів за використання
земель позивачем окремо не
декларувались, то факт їх сплати за
період після укладення договору від
10.04.12 №54/04-13 встановити не надалось
можливим.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, належними та
допустимими доказами (ст. 34 ГПК
України).

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного,
зважаючи, що відомості про обмеження
повноважень генерального директора
позивача не були доведені до відома
відповідача у встановленому законом
порядку, такі дані були і є відсутні у
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб і фізичних осіб - підприємців;
договір оренди землі від 29.12.11 був
поданий і зареєстрований саме на
виконання договору від 10.04.12 №54/04-13,
відсутні правові підстави визнати
такий договір недійсним, виходячи з
доводів позовних вимог ПАТ «Івано -
Франківськ -Авто».

Відповідно до цього, Львівський
апеляційний господарський суд прийшов
до висновку про те, що рішення суду
першої інстанції прийняте із
дотриманням норм законодавства та у
відповідності до обставин справи, а
тому підстав для його зміни чи
скасування колегія суддів не вбачає.

Судовий збір за перегляд судового
рішення в апеляційному порядку
покласти на скаржника в порядку ст.49
ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, -

Львівський апеляційний господарський
суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"Івано-Франківськ-Авто" залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 14.11.13 у
справі № 909/93/13-г залишити без змін.

3. Судовий збір за перегляд
судового рішення в апеляційному
порядку покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 05.03.14

Головуючий суддя
Кузь В.Л.

Суддя
Малех І.Б.

Суддя
Юрченко
Я.О.