ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2014 р.
Справа № 917/98/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Санаторій "Псьол"
(вул. Жертв Революції, буд. 76, смт. Велика
Багачка, Великобагачанський район,
Полтавська область, 38300)

до Приватного підприємства "Фарт Лайф"
(вул. Зіньківська, буд. 19, м. Полтава, 36009)

про визнання правочину недійсним

Суддя Безрук Т. М.

Представники:

від позивача: Баранова В.І. (дов. № 29 від
11.02.2014р.)

від відповідача: не з'явився

Розглядається позовна заява про
визнання недійсним з підстав
фіктивності договору про надання
інформаційних та консультативних
послуг та про виконання доручень № 7/2009
від 21.01.2009 року.

Відповідач відзив на позов не надав.

Ухвали від 27.01.2014р. про порушення
провадження у справі, від 20.02.2014р. про
відкладення розгляду справи, надіслані
на адресу відповідачу на адресу: вул.
Зіньківська, буд. 19, м. Полтава, 36009,
повернулися до суду з відміткою
поштового відділення про закінчення
строку зберігання.

Згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців від 11.03.2014р. № 18307665
Приватне підприємства "Фарт Лайф"
зареєстровано як юридична особа за
адресою: вул. Зіньківська, буд. 19, м.
Полтава, 36009 (а.с.37-38). На вказану адресу
судом надсилалися ухвали по справі.
Зазначена адреса співпадає з адресою
за позовом.

Відповідно до ст. 64 ГПК України у разі
ненадання сторонами інформації щодо їх
поштової адреси, ухвала про порушення
провадження у справі надсилається за
адресою місцезнаходження (місце
проживання) сторін, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців. У
разі відсутності сторін за такою
адресою, вважається, що ухвала про
порушення провадження у справі вручена
їм належним чином.

Отже, відповідач належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи.

Визначений ч. 1 ст. 69 ГПК України строк
вирішення спору закінчується,
клопотання про його продовження
сторонами суду не надано. Отже,
подальше відкладення розгляду справи
не є можливим, і спір підлягає
вирішенню по суті.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 12.03.2014р. судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення згідно ст. 85 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив:

Між Відкритим акціонерним товариством
санаторій "Псьол" (позивачем) та ПП
«Фарт Лайф» (відповідачем) був
укладений Договір № 7/2009 від 21 січня 2009
року про надання інформаційних та
консультативних послуг та про
виконання доручень (далі - Договір;
а.с.7).

Надалі Відкрите акціонерне товариство
«Санаторій «Псьол» було перетворено у
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Санаторій «Псьол»,
що підтверджено п. 1.1 Статуту
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Санаторій «Псьол»,
затвердженого протоколом № 1 від
22.03.2011р. (а.с.13-14).

Державну реєстрацію змін до установчих
документів проведено державним
реєстратором 28.03.2011р., про що
проставлено відмітку на Статуті.
Реєстрацію Товариства з обмеженою
відповідальністю «Санаторій «Псьол»
проведено, що підтверджується довідкою
з Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України від
03.10.2012р. (а.с.12)

Згідно з п.1.2 Статуту ТОВ «Санаторій
«Псьол» вказане товариство є
правонаступником прав та обов'язків
Відкритого акціонерного товариства
«Санаторій «Псьол».

Отже, ТОВ «Санаторій «Псьол» є
правонаступником прав та обов'язків
Відкритого акціонерного товариства
«Санаторій «Псьол», що витікають з
договору № 7/2009 від 21 січня 2009 року.

Згідно з п. 1.1 Договору позивач
(замовник) доручає, а відповідач
(виконавець) бере на себе зобов'язання
надавати інформаційні та
консультативні послуги щодо
супроводження га підготовки тендерної
документації за тендером, оголошеним
Фондом соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності,
супроводження укладення та виконання
договору про надання замовникам послуг
з санаторно-курортного лікування Фонду
соціального страхування, в обсязі та на
умовах, передбачений цим договором.

За п. 2.1 Договору пунктом виконавець
(відповідач) бере на себе виконання
наступних робіт:

в інтересах замовника готує пакет
тендерної документації згідно з
вимогами тендерного комітету по
проведенню Фондом соціального
страхування тендеру із
санаторно-курортного лікування
громадян в обсязі та в строки;

здійснює інформаційне та
консультативне супроводження участі
замовника в тендері;

розробляє та/або здійснює власну
експертизу проекту договору про
надання послуг із санаторно-курортного
лікування для громадян;

приймає участь у визначенні
комерційних умов договори про послуги
з санаторно-курортного лікування;

перевіряє і забезпечує законність та
прийнятність положень договору про
послуги з санаторно-курортного
лікування та інших правочинів, які
можуть укладатись замовником із Фондом
соціального страхування у зв'язку із
договором про послуги з
санаторно-курортного лікування;

контролює своєчасність виконання умов
договору про послуги з
санаторно-курортного лікування;

забезпечує супроводження спорів та
суперечок, які виникають з договору про
по санаторно-курортного лікування,
забезпечує представництво інтересів
замовника в спорах та суперечках;

забезпечує підготовку від імені
замовника позовних заяв, скарг до
органів державної влади, у зв'язку з
невиконанням Фондом соціального
страхування своїх зобов'язань за
договором про послуги з
санаторно-курортного лікування;

забезпечує стягнення сум
заборгованості, штрафних санкцій з
Фонду соціального страхування в разі
прострочення платежу, а також в разі
невиконання Фондом соціальною
страхування зобов'язань за договором
про послуги з санаторно-курортного
лікування;

здійснює поточне консультативне та
інформаційне забезпечення діяльності
замовника.

Відповідно до п. 3.1 Договору замовник
зобов'язався: своєчасно
забезпечувати виконавця всім
необхідним для виконання даних йому
доручень, у тому числі документами в
потрібній кількості примірників;
прийняти від виконавця все належно
виконане за договором; своєчасно та в
повній мірі оплачувати винагороду за
послуги виконавця.

Пунктом 4.1. Договору визначено, що за
виконану виконавцем роботу, замовник
сплачує виконавцеві винагороду тільки
в разі, якщо між Фондом соціального
страхування та замовником буде
укладено договір (або додатковий
договір до існуючого договору) на
надання Фонду соціального страхування
послуг з санаторно-курортного
лікування громадян в 2009 році та в
подальші роки, розмір винагороди
визначається сторонами в акті прийому -
передачі виконаних робіт та не може
бути меншою за 7 (сім) відсотків від суми
на яку укладено договір на надання
Фонду соціального страхування послуг.
Акти виконаних робіт та і послуг
складаються сторонами за таким
графіком: перший - 31 серпня 2009 року, далі
- щомісячно до закінчення терміну дії
договору.

В підтвердження виконання робіт та
надання послуг за Договором сторони
склали Акти прийому-передачі виконаних
робіт та наданих послуг № 1 від 31.08.2009р.
на суму 312000,00 грн., № 2 від 30.09.2009р. на
суму 179820,00 грн., № 3 від 30.11.2009р. на суму
139200,00 грн., а також додатки до вказаних
актів, в яких проведено розрахунки
вартості послуг (а.с.9-11, 44-46).

У вказаних актах та додатках до них
сторони підтвердили, що виконавець
надав, а замовник прийняв виконані
роботи та надані послуги, претензій
щодо якості робіт чи послуг у замовника
до виконавця не має.

За платіжними дорученнями № 952 від
18.09.2009р., № 968 від 23.09.2009р., № 983 від
24.09.2009р., № 987 від 28.09.2009р., № 997 від
29.09.2009р. позивач сплатив відповідачу
загальну суму 312000,00 грн. з призначенням
платежу: згідно договору про надання
інформаційних та консультаційних
послуг по рахунку № 31-08 від 31.08.2009р.
(а.с.40-42).

За платіжними дорученнями № 1058 від
09.10.2009р., № 1060 від 12.10.2009р., № 1156 від
06.11.2009р. позивач сплатив відповідачу
загальну суму 179820,00 грн. з призначенням
платежу: за виконані роботи та надані
послуги по рахунку № 30-09/4 від 30.09.2009р.

Позивач прохає визнати вказаний
Договір недійсним, посилаючись на те,
що при укладенні цього договору
сторони не мали на меті реального
отримання зазначених у ньому
результатів, з огляду на те, що жодного
письмового доказу на підтвердження
реального виконання зазначених у
договорі послуг відповідачем не
надано, отже договір є фіктивним.

Відповідно до статті 215 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також його
моральним засадам суспільства; особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним; правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання (ч.2 ст. 901 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Відповідно до ст. 234 ЦК України
фіктивним є правочин, який вчинено
без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися цим
правочином. Фіктивний правочин
визнається судом недійсним.

В п. 24 постанови Пленуму Верховного
суду України від 06.11.2009р. № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
визначено, що для визнання правочину
фіктивним необхідно встановити
наявність умислу всіх сторін
правочину. Судам необхідно
враховувати, що саме по собі
невиконання правочину сторонами не
означає, що укладено фіктивний
правочин. Якщо сторонами не вчинено
будь-яких дій на виконання такого
правочину, суд ухвалює рішення про
визнання правочину недійсним без
застосування будь-яких наслідків. У
разі якщо на виконання правочину
було передано майно, такий правочин
не може бути кваліфікований як
фіктивний.

В п. 3.11 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
№ 11 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» визначено, що у разі коли
на виконання правочину було передано
якесь майно, такий правочин не може
розцінюватися як фіктивний. Саме лише
невчинення сторонами тих чи інших дій
на виконання правочину не означає його
фіктивності. Визнання фіктивного
правочину недійсним потребує
встановлення господарським судом
умислу його сторін. У розгляді
відповідних справ суд має враховувати,
що ознака фіктивності має бути
притаманна діям усіх сторін правочину.
Якщо хоча б одна з них намагалася
досягти правового результату, то даний
правочин не може визнаватися
фіктивним. Позивач, який вимагає
визнання правочину недійсним, повинен
довести, що всі учасники правочину не
мали наміру створити правові наслідки
на момент його вчинення.

Відповідно до ст.4-3, ст.33 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності;
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано суду жодних
доказів, які б свідчили про умисел
позивача та відповідача даного
договору на укладення фіктивного
правочину.

Натомість, як свідчать надані
позивачем докази, протягом дії
Договору сторони підписали акти
прийому-передачі виконаних робіт та
наданих послуг, позивач проводив
оплату наданих позивачем послуг, що
підтверджується відповідними
платіжними дорученнями (а.с.9-11, 40-43).

Згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців відповідач
зареєстрований як юридична особа,
основним видом економічної діяльності
якого є надання інших комерційних
послуг (а.с.37-38).

Посилання відповідача на те, фактично
послуги не надавалися, всупереч ст.4-3,
ст.33 ГПК України жодними
документальними доказами не
підтверджені.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності.

В даному випадку факт надання
позивачем послуг підтверджено
двостороннє підписаними актами
приймання-передачі виконаних робіт, в
яких сторони констатували види наданих
відповідачем послуг.

Доказів визнання фіктивними цих актів,
чи доказів притягнення керівників
позивача чи відповідача до
відповідальності за складання
фіктивних актів позивачем суду не
надано.

Посилання позивача на те, що
відповідачем не надано письмового
доказу на підтвердження реального
виконання зазначених у договорі
послуг, не є само по собі підставою для
визнання договору фіктивним, оскільки
саме лише невчинення сторонами тих чи
інших дій на виконання правочину не
означає його фіктивності.

Доказів звернення до відповідача з
претензіями щодо ненадання послуг,
доказів звернення до відповідача з
позовом про стягнення безпідставно
одержаних коштів чи відповідного
рішення суду позивач господарському
суду не надав.

На даний час позивачем не надано суду
вироку у кримінальній справі, який би
встановлював умисел сторін даного
спору на укладення фіктивного
правочину, чи інших доказів наявності
умислу у сторін договору на укладення
фіктивного правочину; не надано жодних
доказів, що спірний договір вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.

Отже, позивачем не доведено факту
фіктивності спірного договору. Тому
відсутні підстави для визнання
спірного договору недійсним. Інших
підстав для визнання договору
недійсним позивачем у позові не
заявлялося.

З огляду на викладене, позовна заява
задоволенню не підлягає.

При цьому суд роз'яснює, що в разі
встановлення вироком суду наявності у
обох сторін правочину умислу на
укладення спірного договору без наміру
створення правових наслідків, позивач
не позбавлений права звернутися з
заявою про перегляд даного рішення за
нововиявленими обставинами.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

Вирішив:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено та підписано:
12.03.2014р.

Суддя
Безрук Т.М.