ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2014 р.
Справа №917/2530/13

За позовом Фізичної особи-підприємця
Криви Зої Володимирівни, м. Кременчук

до Дочірнього підприємства
"Полтавський облавтодор" Відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" в особі філії
"Кременчуцька дорожня експлуатаційна
дільниця"

про стягнення грошових коштів у сумі
50184,18 грн.

Суддя Мацко О.С.

Представники у засіданнях 04.02.2014р. та
04.03.2014р.:

від позивача : Крива О.О., довіреність
від 13.01.2014 р.

від відповідача : Урбанська О.В.,
довіреність №01-15/01-2 від 08.01.2014 р.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення згідно
ст.85 ГПК України.

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна
заява про стягнення 50184,18 грн., з яких:
34340,00 грн. - основний борг за договором
купівлі-продажу від 30.08.2010 р., 14566,26 грн. -
пені та 1277,92 грн. інфляційних.

У судовому засіданні 04.02.2014 р. було
оголошено перерву згідно ст.77 ГПК
України до 04.03.2014р. до 10-30 год.

Позивач на задоволенні позову
наполягає.

Відповідач, визнаючи в цілому факт
отримання та неоплати товару на
вказану відповідачем суму, вказує на
те, що поставка 717 м.куб. піску була
здійснена поза межами договору
купівлі-продажу від 30.08.2010 р. та надав
заяву про застосування строків
позовної давності до вимог про
стягнення пені та заборгованості по
оплаті 717 м.куб. поставленого поза
межами договору піску (заява від
04.03.2014р., вх.№2671 від 04.03.2014р., відзив на
позовну заяву №01-09/22-1 - у матер.справи).

Суд, розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
дослідивши та оцінивши наявні у справі
докази, встановив:

30.08.2010р. між продавцем (позивачем) та
покупцем (філією відповідача) був
укладений Договір про купівлю-продаж
товару (піску гірського).

Відповідно до п. 1.1 вище зазначеного
договору, Продавець зобов'язується
поставити та передати у власність
Покупця товар, а Покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
його на умовах Даного Договору.

У п. 10.1 розділ 10, Договору від 30.08.2010
зазначено, що даний договір набирає
чинності з моменту підписання його
сторонами і діє до 31 грудня 2010 року, але
в будь-якому випадку до моменту його
остаточного виконання.

Згідно п. 2.2 Договору від 30.08.2010 року,
загальна кількість товару - 1000 м.куб.
Але, як зазначає позивач (відповідач це
підтверджує) у зв'язку зі збільшенням
потреби в піщано-сольовій суміші
фактично було поставлено товару у
кількості 1717 м.куб.

Відповідно до п. 5.1 Договору від 30.08.2010 p.,
ціна за одиницю товару становить 20,00
грн. за 1 м.куб.

Таким чином, фактично позивачем було
передано відповідачу 1717 м.куб. піску на
загальну суму 34340,00 грн., що
підтверджується наступними
видатковими накладними:

накладна № 17 від 17.09.2010р., пісок
гірський у кількості 160 м.куб. по ціні
20,00 грн. на загальну суму 3200 грн. 00 коп.;

накладна № 30 від 30.08.2010р., пісок
гірський у кількості 64 м.куб. по ціні 20,00
грн. з на загальну суму 1280 грн. 00 коп.;

накладна № 29 від 29.10.2010р., пісок
гірський у кількості 1493 м.куб. по ціні
20,00 грн. на загальну суму 29860 грн. 00 коп.

Товар отримано представником
відповідача за довіреностями № 181 від
30 серпня 2010 року; № 193 від 17 вересня 2010
року; № 214 від 13 жовтня 2010 року (копії - у
матер.справи).

Згідно п. 6.1 Договору від 30.08.2010
року, розрахунки за товар
здійснюються в безготівковому порядку
по факту отримання товару Покупцем, але
не пізніше 30 банківських днів з дня
отримання товару. У п. 11.2 цього договору
зазначено, у разі несвоєчасної сплати:
Покупець сплачує пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, від
несплаченої своєчасно суми, за кожний
день прострочення платежу.

Відповідач жодних проплат за
отриманий товар не проводив, претензію
від 05.07.2013р. залишив без реагування, що
і стало підставою для звернення до суду
з даним позовом.

Крім суми основного боргу, позивач
також заявляє вимоги про стягнення
1277,92 грн. інфляційних за період з
01.01.2011р. по 01.10.2013р. та 14 566,26 грн. пені (
5322,7 грн. пені за період з 01.01.2011р. по
31.12.2011р., 5189,57 грн. пені за період з
01.01.2012р. по 31.12.2012р., 4053,99 грн. пені за
період з 01.01.2013р. по 01.11.2013р.).

При прийнятті рішення судом враховано
наступне:

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права
та обов"язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов"язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов"язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов"язків. Договір є
обов"язковим для виконання сторонами
(ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК
України, строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права та виконати
обов"язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що
між позивачем та відповідачем у справі
виникли зобов'язання з договору
купівлі - продажу, згідно якого, в силу
ст. 655 ЦК України, продавець
зобов'язується передати майно у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно норм цивільного та
господарського законодавства договір
купівлі-продажу є оплатним, тобто при
набуванні речі у власність, покупець
сплачує продавцеві вартість (ціну)
речі, яка обумовлена договором,
зобов'язуючим, що обумовлено взаємним
виникненням у кожної із сторін прав та
обов'язків, а саме, зобов'язання
продавця передати покупцю річ та право
вимоги оплати і зобов'язання
покупцясплати вартість отриманої речі
та право її вимоги. Даний договір є
консенсуальним, оскільки права та
обов'язки виникають вже в момент
досягнення ними угоди за всіма
істотними умовами. За змістом статті 692
ЦК України покупець зобов'язаний
оплатити продукцію (товар) після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором чи товаророзпорядчими
документами не визначено іншого строку
оплати. Отже обов'язок оплатити
продукцію у покупця визначений саме
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
навіть у випадку не виставлення
продавцем вимоги про оплату товару.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов"язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов"язання за
кожен день прострочення виконання
(ст.549 ЦК України). Предметом неустойки
може бути грошова сума, рухоме і
нерухоме майно. Якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства (ст.51 ЦК
України).

З огляду на ч.6 ст.232
Господарського кодексу, нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов"язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов"язання мало бути
виконано.

Проаналізувавши розрахунок пені,
наданий позивачем у позовній заяві, суд
приходить до висновку, що він
зроблений позивачем з порушенням
приписів ч.6 ст.232 ГК України. Суд вважає,
що пеня за порушення зобов"язань з
оплати товару по кожній накладній
повинна обраховуватися окремо за 6
місяців з моменту, коли зобов"язання
мало бути виконано (по накладній від
30.08.2010р. - з 31.08.2010р.+30 банківських днів
відповідно до п.6.1 договору, і т.д.).

Стосовно заперечень відповідача,
викладених у відзиві, суд вказує на
наступне:

Відповідно до п.4.1 договору, кількість
товару у кожній партії визначається за
письмовими заявками покупця. Згідно
пояснень представників сторін у
засіданні, письмові заявки на
отримання товару по даному договору не
складалися. Поставка товару у
кількості 717 м.куб. здійснювалась у
межах третьої поставки - накладна №29
від 29.10.2010р., довіреність на отримання
товару №214 від 13.10.2010р. на отримання 1493
м.куб. піску - і між сторонами були
відсутні будь-які інші договірні
зобов"язання на поставку піску у даний
період. Товар був прийнятий покупцем,
що ним визнається. Відповідно до
приписів ст.670 ЦК України, якщо покупець
прийняв більшу кількість товару, ніж
це встановлено договором
купівлі-продажу, він зобов"язаний
оплатити додатково прийняти й товар за
ціною, встановленою для товару,
прийнятого відповідно до договору,
якщо інша ціна не встановлена за
домовленістю сторін. Тобто, з
урахуванням наведених вище приписів
норм матеріального права, що регулюють
правовідносини у сфері
купівлі-продажу, у відповідача у
будь-якому разі виник обов"язок
оплатити прийнятий товар (717 куб.м. Х 20,00
грн./куб.м. = 14 340,00 грн.).

У заяві про застосування позовної
давності відповідач наполягає на тому,
що оскільки дата поставки 717 м.куб.
піску - 29.10.2010р., строк позовної давності
до вимог про його оплату закінчується
29.10.2013р. Тобто, вказує позивач,
позивачем пропущений строк позовної
давноті для стягнення 717 куб.м.
гірського піску, у зв"язку з чим у
задоволенні позову у цій частині
просить відмовити. Так само позивач
вказує на пропуск позовної давності до
вимог про стягнення пені та просить
застосувати позовну давність і до цих
вимог.

Суд погоджується з відповідачем та
застосовує позовну давність до
позовних вимог у цій частині, виходячи
з наступного:

Відповідно до ст.ст.256-258 ЦК України,
позовна давність -це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється у три роки. Позовна
давність в один рік застосовується,
закрема, до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені). Перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, що його порушила. За
зобов"язаннями із визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання (ст.261 ЦК України). Позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення, а сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові (ст.267 ЦК України).

Позивачем не подано доказів наявності
обставин, що свідчили б про зупинення
або переривання позовної давності, або
про поважність причин пропущення
позовної давності.

Таким чином, зважаючи на заяву позивача
про застосування позовної давності до
вимог про стягнення 14 340,00 грн. вартості
717 куб.м. піску та пені (арк.справи 23,36),
суд відмовляє у їх задоволенні.

Стосовно стягнення інфляційних втрат
(які нараховані за період з 01.01.2011р. по
01.10.2013р., виходячи з суми основного
боргу 34 340,00 грн.), суд враховує приписи
п. 5.3 постанови пленуму Вищого
господарського суду України №10 від
29.05.2013р. "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів",
відповідно до яких зі спливом позовної
давності за вимогою про повернення або
сплату коштів спливає і позовна
давність за вимогою про сплату
процентів, передбачених ст.ст.536,625 ЦК
України, і сум інфляційних нарахувань
згідно зі ст.625 ЦК України (незалежно
від періоду часу, за який обчислено
відповідні суми процентів і
інфляційних нарахувань, оскільки такі
суми є складовою загальної суми боргу).
Таким чином, судом здійснено
перерахунок інфляційних втрат (ІПС
"Законодавство"), заявлених до
стягнення, за вказаний позивачем
період, виходячи з суми основного боргу
20 000,00 грн; за розрахунками суду,
стягненню підлягає 744,27 грн.
інфляційних втрат.

Інші заперечення відповідача проти
позову судом не беруться до уваги як
необґрунтовані та такі, що
спростовуються поданими позивачем
доказами (письмові пояснення від
03.03.2014р. - у матер.справи).

Згідно ст.33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу. Господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному і об"єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи у їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для суду заздалегідь
встановленої сили (ст.43 ГПК України).

Загальними засадами цивільного
законодавства, відповідно до ст.3 ЦК
України, є справедливість,
добросовісність та розумність.

На підставі матеріалів справи, суд
дійшов до висновку про часткове
задоволення позовних вимог. Судові
витрати розподіляються між сторонами
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог відповідно до ст.49 ГПК
України.

Враховуючи викладене, керуючись
ст.ст.33,43,49,82-85 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього
підприємства «Полтавський облавтодор»
Відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України» ( , 36024, м. Полтава, вул.
Куйбишева, буд. 22-А, інші реквізити
невідомі) на користь Фізичної
особи-підприємця Криви Зої
Володимирівни ( 39623, м. Кременчук,
Полтавська область, вул. Ватутіна, буд.
3, кв. 30, інші реквізити невідомі) 20 000,00
грн. боргу, 744, 27 грн. інфляційних, 711,18
грн. судового збору.

3.Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

4. В іншій частині позову -
відмовити.

Повне рішення складено 06.03.2014р.

Суддя
О.С.Мацко