м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/25297/13 17.02.14Суддя Мудрий С.М.
розглянувши справу

за позовом публічного акціонерного
товариства "Акціонерна компанія
"Київводоканал"

до комунального підприємства
"Служба замовника житлово-комунальних
послуг" Оболонського району у м. Києві

про стягнення 1 189 745,08 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Лазаренко Ю.Г. -
представник за довіреністю № 296 від
31.12.2013 року;

від відповідача: Саушкіна О.В. -
представник за довіреністю № 1 від
03.01.2014 року.

Встановив :

На розгляд господарського суду м. Києва
передані позовні вимоги публічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія "Київводоканал" до
комунального підприємства "Служба
замовника житлово-комунальних послуг"
Оболонського району у м. Києві про
стягнення 1 189 745,08 грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідач
неналежним чином виконує умови
укладеного між сторонами договору
№09479/2-05 на постачання питної води та
приймання стічних вод через приєднані
мережі від 09.03.2011 року, внаслідок чого в
останнього утворилась заборгованість
за надані в періоді з 01.04.2013 року по
30.09.2013 року послуги з водопостачання та
водовідведення у розмірі 1 154 818,62 грн.
Крім того, за прострочення виконання
грошового зобов'язання позивач просить
суд стягнути з відповідача три
проценти річних у розмірі 5 934,94 грн. та
пеню у розмірі 28 991,52 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 30.12.2013 року порушено провадження у
справі, розгляд справи призначено на
28.01.2014 року.

24.01.2014 року до загального відділу
діловодства господарського суду міста
Києва відповідач подав відзив на
позовну заяву, на виконання вимог
ухвали суду від 30.12.2013 року.

В судовому засіданні 28.01.2014 року
представник позивача частково виконав
вимоги ухвали суду від 30.12.2013 року та
підтримав позовні вимоги, просив суд
задовольнити позов.

Представник відповідача позовні
вимоги визнав частково, та просив
відмовити у задоволенні в іншій
частині позовних вимог.

Судом оголошено перерву до 17.02.2014 року
та зобов'язано представника позивача
надати розрахунок заборгованості із
розбивкою наданих послуг за кодами.

31.01.2014 року, 04.02.014 року та 07.02.2014 року до
загального відділу діловодства
господарського суду міста Києва
позивач подав додаткові документи по
справі та додаткові пояснення по
справі.

В судовому засіданні 17.02.2014 року
представник позивача виконав вимоги
ухвали суду від 30.12.2013 року та надав
розгорнутий розрахунок позовних вимог,
позовні вимоги підтримав, просив суд
задовольнити позов.

Представник відповідача позовні
вимоги визнав частково та просив
відмовити у задоволенні в іншій
частині позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні дані, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає, що позовні вимоги позивача
підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 статті 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України
передбачає, що зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Відповідно п.1 ч.2 статті 11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 16 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
встановлено, що порядок надання
житлово-комунальних послуг, їх якісні
та кількісні показники мають
відповідати умовам договору та вимогам
законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 21 липня 2005 р. N 630
затверджено «Правила надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення», які регулюють
відносини між суб'єктом
господарювання, предметом діяльності
якого є надання житлово-комунальних
послуг, і фізичною та юридичною особою,
яка отримує або має намір отримувати
послуги з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення.

У цих Правилах визначено, що:
централізоване водовідведення -
послуга, спрямована на задоволення
потреб споживача у відведенні стічних
вод, яка надається виконавцем з
використанням внутрішньобудинкових
централізованих систем
водовідведення; централізоване
постачання холодної та гарячої води -
послуга, спрямована на задоволення
потреб споживача у холодній та гарячій
воді, яка надається виконавцем з
використанням внутрішньобудинкових
систем холодного та гарячого
водопостачання.

Наведене свідчить, що законодавець
розрізняє послуги з
централізованого постачання холодної
та гарячої води.

Закон України «Про питну воду та питне
водопостачання» визначає правові,
економічні та організаційні засади
функціонування системи питного
водопостачання, спрямовані на
гарантоване забезпечення населення
якісною та безпечною для здоров'я
людини питною водою.

В статті 1 цього Закону визначено, що
централізоване питне водопостачання -
господарська діяльність із
забезпечення споживачів питною водою
за допомогою комплексу об'єктів,
споруд, розподільних водопровідних
мереж, пов'язаних єдиним технологічним
процесом виробництва та
транспортування питної води.

09.03.2011 року між публічним акціонерним
товариством «Акціонерна компанія
«Київводоканал» (постачальник),
комунальним підприємством "Служба
замовника житлово-комунальних послуг"
Оболонського району у м. Києві (абонент)
та комунальним підприємством
«Житлосервіс «Оболонь» Оболонського
району у м. Києві (балансоутримувач)
укладено договір №09479/2-05 на постачання
питної води та приймання стічних вод
через приєднані мережі.

Відповідно до п. 1.1 договору, цей
договір укладається у відповідності із
Законом України «Про питну воду та
питне водопостачання». За цим
договором постачальник (позивач)
зобов'язується надавати абоненту
(відповідачеві) послуги з постачання
питної води та приймання стічних вод у
систему каналізацій м. Києва
відповідно до Правил приймання стічних
вод підприємств у систему каналізації
м. Києва, абонент зобов'язується
приймати надані послуги та здійснювати
оплату наданих послуг на умовах цього
договору, дотримуватися порядку
користування питною водою з
комунальних водопроводів і приймання
стічних вод, що встановлені Правилами
користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України,
затверджених наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України від 27.06.2008 р. № 190
(в подальшому - Правила користування),
Правилами приймання стічних вод
підприємств у комунальні та відомчі
системи каналізації населених пунктів
України, затверджених наказом
Державного комітету будівництва,
архітектури та житлової політики
України № 37 від 19.02.2002, зареєстрованих в
Міністерстві юстиції 26.04.2002 за № 403/6691 (в
подальшому - Правила приймання), а також
дотримуватися норм, визначених іншими
нормативними актами, що регулюють
правовідносини, які виникають за цим
договором, балансоутримувач
зобов'язується надавати повну і
достовірну інформацію відповідно до
умов цього договору та нести
відповідальність в частині зобов'язань
балансоутримувача.

Відповідно до п.2.1 договору, облік
поставленої води та кількість
прийнятих стоків здійснюється: за
показниками засобів обліку,
зареєстрованих у постачальника, окрім
випадків, передбачених Правилами
користування. У випадку наявності у
балансоутримувача декількох об'єктів
водоспоживання, облік спожитої води
здійснюється з урахуванням показників
всіх засобів обліку, зареєстрованих у
постачальника. Обсяг наданої води для
поливу визначається за показниками
засобів обліку. В разі відсутності
лічильників, кількість поставленої для
поливу води може визначатися за
узгодженим з постачальником
розрахунком на підставі наданих
абоненту балансоутримувачем
документів, якими визнана площа поливу.

Згідно з п.2.1.2 договору, зняття
показників з засобів обліку
здійснюється, як правило, щомісяця
представником постачальника у
присутності представника абонента у
строки згідно з графіком
обслуговування постачальника. В разі,
якщо абонент не забезпечить для зняття
показників присутності свого
представника, показники, що знятті
постачальником, є підставою для
виставлення розрахункових документів
на оплату послуг.

Відповідно до п. 2.1.4. договору,
кількість стічних вод, які надходять у
міську каналізаційну мережу,
визначається за показами засобів
обліку стічних вод, або за кількістю
води, що надходить із комунального
водопроводу та з інших джерел
водопостачання, згідно з показами
засобів обліку води та/або іншими
способами визначення об'ємів стоків у
відповідності до Правил користування
та Місцевих правил приймання.

Пунктом 2.1.6 договору передбачено, що
облікові дані абонента щодо кількості
та вартості спожитих ним послуг
підлягають обов'язковому звірянню у
постачальника. Абонент щоквартально,
не пізніше 10 - го числа наступного за
звітним кварталом місяця та в інші
строки (за письмовою вимогою
постачальника) направляє до останнього
письмовий звіт по обсягам спожитих
послуг та їх вартості (за встановленою
постачальником формою) та проводить з
останнім звіряння обсягів та вартості
наданих послуг у відповідному
обліковому періоді. Для проведення
звіряння абонент направляє свого
представника до постачальника із
необхідними для цього обліковими
документами для проведення звіряння та
оформлення відповідного акту звіряння.
В разі невиконання абонентом цього
пункту договору, облікові дані
постачальника щодо кількості та
вартості наданих послуг та проведених
розрахунків вважаються безумовно
погодженими з абонентом.

Відповідно до п.2.2.1 договору,
постачальник щомісячно направляє до
банківської установи абонента
розрахункові документи (в електронному
вигляді - дебетові повідомлення тощо)
для оплати за поставлену абоненту воду
та прийняті стічні води відповідно до
встановлених тарифів. Тарифи на
послуги з водопостачання та
водовідведення встановлюються
уповноваженими органами відповідно до
чинного законодавства та не підлягають
узгодженню сторонами. В разі зміни
тарифів у період дії цього договору
постачальник доводить абоненту нові
тарифи у розрахункових документах без
внесення додаткових змін до цього
договору стосовно строків їх введення
та розмірів.

Згідно з п.2.2.2 договору, у розрахункових
документах зазначаються вартість та
кількість наданих послуг за
відповідний період, а також розмір
діючих тарифів.

Абонент щомісячно: забезпечує не
пізніше 20 числа місяця, наступного за
розрахунковим, своєчасну та повну
оплату коштів від населення за
отримані послуги на транзитний рахунок
КП ГІОЦ КМДА;

до 25 числа поточного місяця, сплачує у
повному обсязі вартість наданих послуг
орендарям, на рахунок постачальника
згідно з його розрахунком.

В разі утворення боргу, оплата за
надані послуги, що надходить від
абонента, незалежно від зазначеного в
платіжному документі призначення
платежу, першочергово зараховується
постачальником в погашення боргу.

Відповідно до умов позовної заяви та
розгорнутого розрахунку позовних
вимог за період з 01.04.2013 року по 30.09.2013
року позивачем надано відповідачу
послуги з постачання та водовідведення
за холодну воду на суму 6 009 802,87 грн., з
яких сплачено відповідачем 5 338 698,11 грн.
та борг становить 671 204,76 грн., що не
заперечується відповідачем.

Також, як зазначено позивачем за період
з 01.04.2013 року по 30.09.2013 року ним надано
відповідачу послуги з постачання та
водовідведення води, яка йде на
підігрів на суму 2 370 600,96 грн. (з яких 1 037
697,02 грн. - питна вода (стоки) та 1 332 903,94
грн. - питна вода (вода)), з яких сплачено
1 886 987,10 грн. та борг становить 483 613,86 грн.
(з яких 160 608,53 грн. грн. - питна вода
(стоки) та 323 005,33 грн. - питна вода (вода)).

Пунктом 2.1 Правил користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України, затверджених наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України №190 від 27.06.2008р., договірні
відносини щодо користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення
здійснюються виключно на договірних
засадах відповідно до Законів України
"Про питну воду та питне
водопостачання" та "Про
житлово-комунальні послуги".

Згідно з статтю 19 Закону України "Про
питну воду та питне водопостачання"
послуги з питного водопостачання
надаються споживачам підприємством
питного водопостачання на підставі
договору, зокрема з підприємствами,
установами, організаціями, що
безпосередньо користуються
централізованим питним
водопостачанням.

Дослідивши договір, укладений між
сторонами, судом встановлено, що він не
містить пунктів про обов'язок
відповідача сплачувати за воду, яка йде
на підігрів. Доказів існування між
сторонами зобов'язань щодо постачання
питної води, що йде на підігрів, до суду
не надано.

Відповідно до п.3.13 Правил користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України, затверджених наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України №190 від 27.06.2008р., суб'єкти
господарювання, у яких теплові пункти
(котельні) перебувають на балансі або
яким вони передані в управління, повне
господарське відання, користування,
концесію, здійснюють розрахунки з
виробником на основі укладених
договорів за весь обсяг питної води,
яка відпущена з систем водопостачання
і використана на потреби гарячого
водопостачання та інші потреби, а також
розраховуються за власний обсяг
водовідведення.

Обсяг питної води, поданої до теплових
пунктів (котелень), фіксується засобами
обліку, які встановлені на межі
балансової належності.

Обсяг гарячого водопостачання,
переданий споживачам виконавцем
послуг з постачання гарячої води,
ураховується в загальному обсязі
стічних вод споживачів і оплачується
ним за договором з виробником на
підставі показів засобів обліку або в
порядку, обумовленому договором.

За приписами ст. 275 ГК України за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується;
відпуск енергії без оформлення
договору енергопостачання не
допускається; предметом договору
енергопостачання є окремі види енергії
з найменуванням, передбаченим у
державних стандартах або технічних
умовах.

Тобто, обрахунок обсягів спожитої води
має здійснюватися на підставі показів
приладів обліку, встановлених на межі
балансової належності теплового
пункту, та сплачуватись
балансоутримувачем теплових пунктів
на підставі укладеного договору.

В матеріалах справи наявна довідка №66
від 23.01.2014 року відповідача про те, що
станом на 23.01.2014 року на його балансі не
перебувають та не передавались в
управління, повне господарське
відання, користування, концесію
земельні ділянки, будинки та споруди в
тому числі теплові пункти (котельні).

Позивачем не доведено того, що теплові
пункти, з яких здійснено постачання
гарячої води, перебувають на балансі
відповідача.

Таким чином, суд приходить до висновку
про те, що позивач не має правових
підстав для виставлення рахунків за
холодну воду, яка йде на підігрів за
лічильниками, вказаними позивачем,
оскільки ці лічильники знаходяться у
теплових пунктах (бойлерах), які не
належать відповідачу на праві
власності та не перебувають у нього на
балансі, а договір № 09479/2-05 від 09.03.2011
року, який визначений підставою позову,
не регулює відносини сторін з приводу
постачання відповідачу холодної води
для виготовлення гарячої води, облік
якої здійснюється за приладом обліку,
встановленим на водопровідному вводі
до бойлеру. Також матеріали справи не
містять інших договорів, які б
регулювали такі відносини між
сторонами.

З огляду на зазначене, суд дійшов
висновку що, оскільки публічне
акціонерне товариство «Акціонерна
компанія «Київводоканал» не має
достатніх правових підстав
здійснювати нарахування за питну воду,
що йде на підігрів, тому позовні вимоги
підлягають задоволенню лише в частині
розміру заборгованості за послуги з
постачання питної води та прийняття
стічних вод в розмірі 831 813,29 грн. (з яких
671 204,76 грн. - постачання та
водовідведення за холодну воду, 160 608,53
грн. грн. - стоки води, яка йде на
підігрів).

Вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача 323 005,33 грн. води, яка йде на
підігрів є необґрунтованими та не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України
передбачає, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України (далі - ГК України)
встановлено, що кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

У зв'язку з неналежним виконання
грошовим зобов'язань за договором на
послуги водопостачання та
водовідведення, позивач просить суд
стягнути з відповідача на свою
користь три проценти річних в розмірі 5
934,94 грн. (3 195,11 грн. нараховані за
холодну воду та її водовідведення, 2 739,83
грн. - нараховані за воду, яка йде на
підігрів та її водовідведення) та пеню
в розмірі 28 991,52 грн. (15 587,28 грн.
нараховану за холодну воду та її
водовідведення, 13 404,23 грн. - нараховану
за воду, яка йде на підігрів та її
водовідведення) за період
прострочення вказаний в розрахунку.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1-2 статті 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України
передбачає, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності до п. 4.2. договору
передбачено, що у разі порушення
строків виконання зобов'язання по
оплаті за надані послуги, абонент
сплачує постачальнику пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожний день прострочення платежу.
Нарахування пені припиняється через 6
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано. Оплата абонентом пені не
звільняє останнього від оплати
несплачених рахунків в повному
розмірі.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Отже передбачене законом право
кредитора вимагати спати боргу з
урахуванням, процентів річних та
процентів за користування чужими
грошовими коштами є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утриманими ним грошовими
коштами, належними до сплати
кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на
суму боргу та проценти річних входять
до складу грошового зобов'язання і не
ототожнюються із санкціями за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань.

Дії відповідача є порушенням вимог
договору, тому є підстави для
застосування відповідальності за
умовами договору, умовами статті 625
Цивільного кодексу України та Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань".

Таким чином, враховуючи вищезазначене,
вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача трьох процентів річних та
пені підлягають частковому
задоволенню, а саме: три проценти
річних в розмірі 4 105,01 грн. (3 195,11 грн.
нараховані за холодну воду та її
водовідведення, 909,90 грн. - нараховані за
водовідведення води, яка йде на
підігрів) та пеня в розмірі 20 038,83 грн. (15
587,28 грн. нараховану за холодну воду та
її водовідведення, 4 451,55 грн. -
нараховану за водовідведення води, яка
йде на підігрів).

В частині стягнення трьох процентів
річних в розмірі 1 829,93 грн. та пені в
розмірі 8 952,69 грн. відмовити.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України,
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи. Розмір
судового збору, порядок його сплати,
повернення і звільнення від сплати
встановлюються законом.

Відповідно до положень статті 49 ГПК
України при частковому задоволенні
позову судові витрати покладаються на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч.1
ст.32, ч.1 ст.33, ст.ст. 44, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з комунального підприємства
"Служба замовника житлово-комунальних
послуг" Оболонського району у м. Києві
(04213, м. Київ, проспект Героїв
Сталінграду, 57, ідентифікаційний код
05757498) на користь публічного
акціонерного товариства «Акціонерна
компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ,
вул. Лейпцизька, 1-А, ідентифікаційний
код 03327664) суму основного боргу 831 813
(вісімсот тридцять одна тисяча
вісімсот тринадцять) грн. 29 коп., три
проценти річних в сумі 4 105 (чотири
тисячі сто п'ять) грн. 01 коп., пеню в
розмірі 20 038 (двадцять тисяч тридцять
вісім) грн. 83 коп., а також судовий збір в
розмірі 17 118 (сімнадцять тисяч сто
вісімнадцять) грн. 05 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК
України, рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання рішення: 07.03.2014 року

Суддя
С.М. Мудрий