КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2014 р. Справа№ 925/714/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Гончарова С.А.

Чорної Л.В.

при секретарі Дмитрина Д.О.

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Азот"

на рішення Господарського суду
Черкаської області від 08.11.2013р. (повний
текст підписано - 14.11.2013р.)

у справі №925/714/13 (суддя - Анісімов І.А.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Азот"

до Публічного акціонерного товариства
"Черкасиобленерго"

про спонукання до укладання Договору
постачання електричної енергії

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду
Черкаської області передані позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства "Азот" до Публічного
акціонерного товариства
"Черкасиобленерго" про зобов'язання ПАТ
"Черкасиобленерго" укласти з ПАТ "Азот"
договір №524 від 12.04.2013 про постачання
електричної енергії на умовах вказаних
в договорі.

Позовні вимоги мотивовані виникненням
розбіжностей між сторонами стосовно
запропонованих умов договору
постачання електричної енергії, що у
свою чергу унеможливило врегулювання
спірних питань у договірному порядку
та стало причиною для звернення до
господарського суду.

Рішенням Господарського суду
Черкаської області від 08.11.2013 р. у
справі № 925/714/13 позовні вимоги
задоволено частково. Зобов`язано ПАТ
"Азот" укласти з ПАТ "Черкасиобленерго"
договір №254 від 12.04.2013 про постачання
електричної енергії з протоколом
розбіжностей: на умовах ПАТ "Азот" -
останній абзац п.5.3 Договору та п.6.2
Договору; на умовах ПАТ
"Черкасиобленерго" - пункти 2.3.5, абз.3
п.5.1, 6.1.2, 6.1.3, 6.1.4, 6.1.5, 6.1.6, 7.5, 7.6, 7.7., 8.1.3.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства "Черкасиобленерго" (18002,
м.Черкаси, вул.Гоголя, б.285, код 22800735) на
користь публічного акціонерного
товариства "Азот" (18014, м.Черкаси,
вул.Першотравнева, б.72, код 00203826) 573 грн.
50 коп. судового збору.

Не погоджуючись із вищевказаним
рішенням суду, позивач звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
Господарського суду Черкаської
області від 08.11.2013 р. у справі № 925/714/13
скасувати частково та прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
рішення Господарського суду
Черкаської області прийняте з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, з недоведеністю
обставин, що мають значення для справи,
з невідповідністю висновків,
викладених у рішенні обставинам
справи.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 12.12.2013 року по
апеляційній скарзі порушено
провадження для розгляду у наступному
складі суддів: головуючий суддя -
Тищенко О.В., судді Гончаров С.А., Чорна
Л.В. та призначено розгляд скарг на
29.01.2014 року.

Крім того 09.12.2013 року до відділу
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду надійшла
апеляційна скарга Публічного
акціонерного товариства
«Черкасиобленерго» на рішення
Господарського суду Черкаської
області від 08.11.2013 р. у справі № 925/714/13, в
якій скаржник просить скасувати
частково рішення місцевого
господарського суду та прийняти нове
рішення, яким зобов'язати позивача
укласти п.п. 5.3, 6.1.6 договору № 254 від
12.04.2013 року на умовах, запропонованих
апелянтом.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 12.12.2013 року по
апеляційній скарзі порушено
провадження для розгляду у наступному
складі суддів: головуючий суддя -
Тищенко О.В., судді Гончаров С.А., Чорна
Л.В. та призначено розгляд скарг на
29.01.2014 року.

У судовому засіданні 29.01.2014 року в
порядку ст.. 77 ГПК України було
оголошено перерву в розгляді справи до
12.02.2014 року.

Позивач в судовому засіданні
апеляційної інстанції вимоги
апеляційної скарги підтримав, просив
апеляційну скаргу задовольнити
рішення Господарського суду
Черкаської області від 08.11.2013 р. у
справі № 925/714/13 скасувати частково та
прийняти нове, яким позовні вимоги
задовольнити повністю. Крім того
позивач просив суд відмовити
відповідачу у задоволенні його
апеляційної скарги.

Представник відповідача в судовому
засіданні апеляційної інстанції
заперечував проти доводів скаржника,
викладених в апеляційній скарзі,
просив суд відмовити в її задоволенні,
а також задовольнити власну апеляційну
скаргу.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу,
також апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін, оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному і об'єктивному
дослідженні в судовому засіданні з
урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи їх взаємний
зв'язок, Київський апеляційний
господарський суд вважає що апеляційні
скарги сторін задоволення не
підлягають з наступних підстав.

Положеннями абз. 3 ч. 1 ст.174
Господарського кодексу України
визначено, що господарські
зобов'язання можуть виникати з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

При цьому, Київський апеляційний
господарський суд відзначає, що ч. 2 ст.
67 Господарського кодексу України та ст.
627 Цивільного кодексу України
передбачено, що підприємства вільні у
виборі предмета договору, визначенні
зобов'язань, інших умов господарських
взаємовідносин, що не суперечать
законодавству України.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного
кодексу України зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 648 ЦК України, зміст
договору, укладеного на підставі
правового акта органу державної влади,
обов'язкового для сторін (сторони)
договору, має відповідати цьому акту.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу
України, договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди. Договір укладається шляхом
пропозиції однієї сторони укласти
договір (оферти) і прийняття пропозиції
(акцепту) другою стороною.

Укладення господарського договору
передбачає погодження його сторонами
усіх істотних умов договору у належній
формі. У переддоговірному процесі
можливі ускладнення як в частині
відмови в укладенні договору, так і в
частині неузгодження його умов (що має
наслідком неукладеність згідно з ч.8
ст.181 ГК України). Такі розбіжності між
потенційними контрагентами за
господарським договором визначаються
як переддоговірний спір або спір, що
виникає при укладенні господарського
договору.

Частиною 6 ст.179 ГК України визначено, що
суб'єкти господарювання, які
забезпечують споживачів, зазначених у
частині першій цієї статті,
електроенергією, зв'язком, послугами
залізничного та інших видів
транспорту, а у випадках, передбачених
законом, також інші суб'єкти,
зобов'язані укладати договори з усіма
споживачами їхньої продукції (послуг).
Законодавством можуть бути
передбачені обов'язкові умови таких
договорів. Тобто, даною нормою
регламентовано основні засади
укладення публічних договорів та
встановлено, що законодавством можуть
бути передбачені обов'язкові умови для
договорів, що визначають
взаємовідносини постачальників та
споживачів.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 179 ГК
України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених
Господарським кодексом України, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ГК
України).

Статтею 181 ГК України визначений
загальний порядок укладення
господарських договорів. Особливості
укладення господарських договорів на
основі примірних і типових договорів
передбачені ст. 184 ГК України.

Так, відповідно до ч. 3 вказаної статті,
укладення господарських договорів на
основі примірних і типових договорів
повинно здійснюватися з додержанням
умов, передбачених ст. 179 цього Кодексу,
не інакше, як шляхом викладення
договору, у вигляді єдиного документа,
оформленого згідно з вимогами ст. 181
цього Кодексу та відповідно до правил,
встановлених нормативно-правовими
актами щодо застосування примірного
або типового договору.

Частиною 3 ст. 84 ГПК України
передбачено, що у спорі, що виник при
укладанні або зміні договору, в
резолютивній частині вказується
рішення з кожної спірної умови
договору, а у спорі про спонукання
укласти договір-умови, на яких сторони
зобов'язані укласти договір, з
посиланням на поданий позивачем проект
договору.

Відповідно до частин 2, 4 ст. 275 ГК
України відпуск енергії без оформлення
договору енергопостачання не
допускається.

Виробники і постачальники енергії, що
займають монопольне становище, зокрема
суб'єкти природних монополій,
зобов'язані укласти договір
енергопостачання на вимогу споживачів,
які мають технічні засоби для
одержання енергії. Розбіжності, що
виникають при укладенні такого
договору, врегульовуються відповідно
до вимог цього Кодексу.

Взаємовідносини, які виникають в
процесі продажу і купівлі електричної
енергії між виробниками або
постачальниками електричної енергії
та споживачами (на роздрібному ринку
електричної енергії), регулюються
Правилами користування електричною
енергією, затвердженими постановою
Національної комісії регулювання
електроенергетики України від 31.07.1996 №
28 (із змінами та доповненнями
Постановою Національної комісії
регулювання електроенергетики України
від 17.10.2005 № 910).

У відповідності до п. 1.13 Правил,
укладення, внесення змін, подовження чи
розірвання дії будь-якого із договорів
здійснюються відповідно до вимог
законодавства та цих Правил.

Згідно з п. 1.6 вказаних Правил, договір
про постачання електричної енергії
укладається постачальником
електричної енергії за регульованим
тарифом з усіма споживачами та
субспоживачами (крім населення), які
розташовані на території здійснення
ліцензованої діяльності
постачальником електричної енергії за
регульованим тарифом, на основі
типового договору, який є додатком № 3
до Правил користування електричною
енергією.

Пунктом 5.1 цих Правил встановлено, що
договір про постачання електричної
енергії є основним документом, який
регулює відносини між постачальником
електричної енергії за регульованим
тарифом, що здійснює свою діяльність на
закріпленій території, і споживачем та
визначає зміст правових відносин, прав
та обов'язків сторін.

Cпоживання електричної енергії без
договору не допускається.

При укладенні договору про постачання
електричної енергії сторони
визначають його зміст на основі
типового договору (п. 5.2 Правил).

Постановами НКРЕ України від 07.07.2011
№1291, від 03.11.2011 №2119, від 05.04.2012 №369 було
зобов'язано ПАТ "Черкасиобленерго"
привести договір на постачання
електричної енергії з ПАТ"Азот" у
відповідність до вимог Правил
користування електричною енергією.

Пунктом 2 Постанови НКРЕ від 26.07.2012 №980
ПАТ "Черкасиобленерго", із змінами,
внесеними згідно з постановою НКРЕ від
09.08.2012 №1034, зобов'язано до 31.12.2012
виконати вимоги п.3 Постанови НКРЕ від
05.04.2012 №369 та привести Договір про
постачання електричної енергії ПАТ
"Азот" у відповідність до Правил
користування електричною енергією.

ПАТ "Черкасиобленерго" підписав проект
договору №524 від 12.04.2013 в редакції ПАТ
"Азот", але з протоколом розбіжностей.

У своїй апеляційній скарзі ПАТ «Азот»
наполягає, що запропоновані ним умови
договору енергопостачання не
суперечать положеннями типового
договору, а лише конкретизують його не
відступаючи при цьому від змісту.

Стаття 179 ГК України гарантує право
суб'єкта господарювання при укладенні
господарських договорів щодо яких
уповноваженими органами державної
влади встановлена типова форма,
конкретизувати запропоновані таким
типовим договором умови.

Слід враховувати, що укладання
договору спрямоване на набуття, зміну
або припинення прав та обов'язків.
Викладення умов договору у спосіб,
відмінний від застосованого у типовому
договорі (на приклад, викладення умов
договору іншими словами), не є
відступом від змісту типового
договору. Під таким відступом слід
розуміти включення сторонами до
господарського договору умов, які
створюють регулювання, що за змістом
прав і обов'язків сторін суперечить
відповідному регулюванню,
передбаченому типовим договором.

Конкретизація за своєю суттю означає
перехід від загальних ознак певного
явища до більш чітких індивідуально
визначених шляхом деталізації його
окремих складових. Тобто така операція
перш за все направлена на розкриття
змісту правочину, що як наслідок
спричиняє збільшення та уточнення його
умов.

Натомість дослідивши запропоновані
позивачем умови договору колегія
суддів дійшла висновку, що позивач
підмінює поняття конкретизації умов
договору на їх оптимізацію шляхом
зменшення запропонованих типовим
договором умов, при цьому невілюючи
баланс учасників договірних відносин
надаючи безпідставні преференції на
користь позивача (п. 5.1, 6.1.2, 7.5, 7.6 у
редакції позивача).

Щодо пункту 2.3.5 то в даному випадку
колегія суддів констатує намагання
позивача вийти за межі умов типового
договору шляхом внесення додаткових
умов, які б в свою чергу стали наслідком
можливого (тимчасового) обмеження у
здійсненні функції контролю за рівнем
споживання енергії, оскільки в даному
випадку нехтується людській фактор:
звільнення, лікарняні, відпустки,
тимчасова непрацездатність, тощо.

З приводу п. 8.1.3 проекту Договору
колегія суддів зазначає, що редакція
позивача прямо суперечить розділу
6ПКЕЕ, враховуючи визнання позивачем
наявності в нього субспоживача
електроенергії, що у свою чергу
підтверджується наявними матеріалами
справи.

З приводу апеляційної скарги
відповідача щодо необхідності
викладення п 5.3 саме у його редакції,
колегія суддів зазначає, що зі змісту
пп. 6 п. 5.4 та пп. 5 п. 5.6 ПКЕЕ акт
екологічної, аварійної та
технологічної броні електропостачання
споживача є невід'ємною частиною
договору та однією з істотних умов
договору, тому віднесення даного
документу до додатків запропоноване у
редакції позивача не суперечить ні
умовам типового договору ні положенням
законодавства.

З приводу розбіжностей у
запропонованого сторонами п. 6.2 проекту
Договору колегія суддів зазначає, що в
даному випадку альтернатива
запропонована умовами договору у
вигляді обмеження/припинення
електропостачання розцінюється судом
в якості можливості обрання сторонами
того чи іншого засобу реагування у
певних обставинах при визначенні умов
договору, а не виключно у наданні
постачальнику електричної енергії
можливості на власний розсуд обирати
той чи інший засіб реагування при
проведенні планових ремонтних робіт
або при приєднанні нових споживачів, як
вважає відповідач.

За таких обставин колегія суддів
вважає обґрунтованим висновок суду
першої інстанції про необхідність
часткового задоволення позовних вимог.

Щодо посилання позивача на порушення
місцевим господарським судом
процесуальних норм з приводу не
повного розгляду позовних вимоги,
колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ст.. 88 ГПК України
господарський суд має право за заявою
сторони, прокурора, який брав участь в
судовому процесі, або за своєю
ініціативою прийняти додаткове
рішення, ухвалу, якщо: 1) з якоїсь
позовної вимоги, яку було розглянуто в
засіданні господарського суду, не
прийнято рішення; 2) не вирішено
питання про розподіл господарських
витрат або про повернення судового
збору з бюджету.

Додаткове рішення, ухвала можуть бути
оскаржені в установленому порядку.

У відповідності до п. 11. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17 травня 2011 року N 7
апеляційний суд вправі прийняти
додаткову постанову за заявою особи,
яка бере участь у справі, або за своєю
ініціативою у разі, якщо він скасував
рішення господарського суду першої
інстанції повністю або частково і
прийняв нове рішення (пункт 2 статті 103
ГПК). Додаткову постанову може бути
прийнято апеляційним судом з підстав і
в порядку, зазначеному у статті 88 ГПК.
Згадану постанову може бути оскаржено
у касаційному порядку.

Отже з урахуванням вищенаведених норм
законодавства прийняття судом
апеляційної інстанції додаткового
рішення з невирішених судом першої
інстанції позовних вимог можливе лише
у випадку наявності підстав для його
повного або часткового скасування.
Проте таких підстав колегія суддів за
результатами розгляду скарги не
вбачає.

До того ж повідомленням від 25.11.2013 року
місцевим господарським судом було
поставлено сторін до відома, що заява
позивача про винесення додаткового
рішення буде розглянута після
повернення до господарського суду
Черкаської області.

Згідно постанови Пленуму Верховного
суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про
судове рішення у цивільній справі»,
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми. Обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що в рішенні
суду повністю відображені обставини,
що мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими у судовому
засіданні, отже рішення відповідає
вимогам чинного законодавства України,
ґрунтуються на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, підстав для його
скасування не вбачається.

Зважаючи на відмову в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до
вимог ст.49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір за розгляд апеляційної
скарги покладається на апелянтів.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. 99, 101, 103-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Публічного
акціонерного товариства "Азот" та
Публічного акціонерного товариства
«Черкасиобленерго» залишити без
задоволення, рішення Господарського
суду Черкаської області від 08.11.2013 року
у справі № 925/714/13 залишити без змін.

Матеріали справи № 925/714/13 повернути до
Господарського суду Черкаської
області.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Головуючий суддя
О.В. Тищенко

Судді
С.А. Гончаров

Л.В. Чорна