ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2014 року Справа №
904/7417/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Березкіної О.В.-
доповідача,

суддів: Іванова О.Г., Подобєд І.М.

при секретарі: Погореловій Ю.А.

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом та
відповідача за зустрічним позовом:
Пересунько О.В. представник,
довіреність №б/н від 20.10.13;

від позивача за первісним позовом та
відповідача за зустрічним позовом:
Драчук С.В. представник, довіреність №4
від 04.04.12;

від відповідача за первісним позовом
та позивача за зустрічним позовом:
Фрідман В.Б. представник, довіреність
№2 від 10.02.14;

від відповідача за первісним позовом
та позивача за зустрічним позовом:
Фрідман Б.А представник, довіреність №1
від 10.02.14;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фідленс - Україна" на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 24.12.2013р.
у справі №904/7417/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фідленс - Україна"

до Приватного виробничо - комерційного
підприємства "Гурас"

про стягнення 641 442,81 грн.

за зустрічним позовом Приватного
виробничо - комерційного підприємства
"Гурас"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фідленс - Україна"

про визнання договору №Д-3(120-ПВ) від
17.01.2013 року недійсним та стягнення
збитків в сумі 1500 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 24 грудня
2013 року (суддя Панна С.П.) в задоволенні
позовних вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фідленс-Україна», м.
Київ до Приватного
виробничо-комерційного підприємства
«Гурас», с. Новов'язівське Юр'ївський
район Дніпропетровської області
про стягнення 641 958,29 грн. - відмовлено.

Зустрічний позов задоволений в повному
обсязі.

Визнано недійсним договір № Д-3 (120-ПВ)
від 17.01.2013 року, укладений між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Фідленс-України" та
Приватним виробничо-комерційним
підприємством "Гурас" та стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фідленс-України"
(вул. Леніна, 17, м. Київ, 03038, , р/р 5900 в АТ "Укрсіббанк", м.
Київ, МФО 351005) на користь Приватного
виробничо-комерційного підприємства
"Гурас" (пров. Партизанський, 8, с.
Новов'язівське, Юр'ївський р-н,
Дніпропетровська обл., 51323, , р/р 8 в ПАТ "Мегабанк", м.
Харків, МФО 351629) 1 500 000 (один мільйон
п'ятсот) грн. 00 коп. - збитків, 31 147
(тридцять одна тисяча сто сорок сім)
грн. 00 коп. - судового збору.

Не погодившись з рішенням суду,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фідленс-Україна»
звернулось із апеляційною скаргою, в
якій просить рішення суду скасувати,
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фідленс-Україна».

В обґрунтування своєї скарги
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фідленс-Україна»
посилається на те, що при прийнятті
зустрічного позову судом не було
враховано, що позивач не сплатив у
повному обсязі судовий збір, та визнав
договір поставки недійсним без
належних доказів. Так, апелянт вважає,
що якість поставленого товару не була
досліджена судом першої інстанції, та
не була доказана належними доказами
відповідачем за первинним позовом.
Посилання відповідача на укладання
договору під впливом омани зі сторони
позивача за первинним позовом також
нічим не підтверджено, оскільки
відповідач був обізнаний про всі
істотні умови договору. Позивач за
зустрічним позовом на надав доказів
на підтвердження доказів заподіяння
йому збитків поставкою неякісного
товару.

Висновки суду про відсутність
експлуатаційних дозволів у позивача
за первинним позовом на виробництво
комбікормів, преміксів та ін. не
ґрунтуються на законі, оскільки таке
виробництво здійснювалось на
орендованих потужностях, які мали
відповідний дозвіл і отримання його
від орендаря законом не передбачено.

Судом не враховано, що відповідач за
первинним позовом не розрахувався за
товар, який поставлявся для підсисних
свиноматок, кнурів-плідників та
супоросних та лактуючих свиноматок, а
саме: премікси - Моникс СС/СЛ, білкові
вітамінно-мінеральні добавки
СовПротЛакто та БоарПрот на суму 192
371,40 грн., оскільки означений продукт не
має відношення до приросту і не може
бути врахований при розрахунку
збитків.

Апелянт вважає, що комбікорм - Фидекс Р
Престартерний для поросят до 15 кг не
потребує державної реєстрації,
оскільки у відповідності до ст. ст. 1, 76
Закону України « Про ветеринарну
медицину» не відноситься до готових
кормів, тобто, кормів твариного і
рослиного походження, які містять
кормові добавки для непродуктивних
тварин, у тому числі риб та птахів.
Свині є продуктивними тваринами, а тому
комбікорм не підлягає державній
реєстрації відповідно до ст.ст.76,77
Закону України «Про ветеринарну
медицину», а докази того, що позивач за
первинним позовом поставив неякісні
комбікорми, відповідачем не надано.

Суд не врахував наявність державної
реєстрації префікса Моникс РС, яка була
здійснена 06.07.2012 року під №; АВ-03631-04-12,
та префікса Моникс РЖ, який був
зареєстрований 03.06.2013 року, оскільки до
того часу проходив перевірку у
ветеринарних службах.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
16.01.2014 року апеляційна скарга була
прийнята до розгляду, розгляд справи
було призначено у судовому засіданні
на 19 лютого 2014 року.

У судовому засіданні 19 лютого 2014 року,
через неявку у судове засідання
відповідача за первісним позовом та
надання ним клопотання про відкладення
розгляду справи, було винесено ухвалу,
якою клопотання було задоволено, а
розгляд справи відкладено на 05 березня
2014 року.

У судовому засіданні 05.03.2014 року було
оголошено перерву до 06 березня 2014 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників сторін,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши відповідність
оскаржуваного рішення нормам діючого
законодавства, Дніпропетровський
апеляційний господарський суд дійшов
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 17.01.2013 року між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Фідленс-Україна", як
постачальником, та Приватним
виробничо-комерційним підприємством
"Гурас", як покупцем, укладено договір
на умовах товарного кредиту за № Д-3
(120-ПВ) за умовами п. 1.1 якого
постачальник продає, а покупець купує
на умовах даного договору товар в
кількості, асортименті, цінах та на
умовах поставки (Інкотермс-2010), що
обумовлюються у додатках,
специфікаціях чи рахунках-фактурах,
які є невід'ємною частиною цього
договору.

Відповідно до п. 1.2 договору товар
продається на умовах товарного
кредиту, за користування яким покупець
зобов'язується сплатити відсотки у
сумі, визначеній відповідно до умов
договору; розмір відсотків за
користування товарним кредитом, строки
товарного кредитування визначаються у
договорі або специфікаціях до нього.

Пунктом 1.3 договору передбачено, що
товаром згідно з цим договором є
кормові добавки, білкові
вітамінно-мінеральні добавки,
комбікорми, замінники цільного молока,
ветеринарні препарати, спеціальні
добавки, елементи обладнання, які
постачаються покупцю для використання
у його господарській діяльності.

Загальна вартість (ціна) договору
визначається сумарною ціною всього
товару, поставленого постачальником на
виконання умов цього договору; валюта
платежу та валюта договору - гривня (п.
2.2 договору).

Згідно з п. 3.1 договору оплата вартості
товару проводиться покупцем
відповідно до умов цього пункту
договору, якщо інший порядок оплати не
буде передбачений у специфікації до
договору:

- частину вартості товару в розмірі 0%
покупець оплачує до моменту
відвантаження товару зі складу
постачальника;

- другу частину вартості товару в
розмірі 100% покупець проводить на
умовах товарного кредиту протягом 30
календарних днів від дня відвантаження
товару зі складу постачальника.

За умовами п. 1 додаткової угоди від
19.02.2013 року до договору поставки товару
№120-ПВ від 17.01.2013 року сторони
домовились встановити наступні строки
відстрочення розрахунку за товар:
покупець проводить розрахунок за товар
не пізніше 60 календарних днів від дня
відвантаження зі складу постачальника
(дата, зазначена у видатковій
накладній).

Звертаючись із позовом до Приватного
виробничо-комерційного підприємства
«Гурас» про стягнення основного боргу,
пені та річних, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фідленс-Україна»
посилалось на те, що відповідач не
виконав умови договору поставки на
умовах товарного кредиту від 17.01.2013
року за № 120-ПВ в частині своєчасної
оплати за отриманий товар.

Відповідно до статті 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Як вбачається з матеріалів справи та
не заперечувалось сторонами, позивачем
було поставлено відповідачу товару на
595 789, 52 грн., який був прийнятий
відповідачем без зауважень, проте
оплачений не був.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України та ст. 174 Господарського
кодексу України договір є підставою
для виникнення цивільних прав і
обов'язків (господарських зобов'язань).

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України, яка містить
аналогічні положення, зобов'язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.
Цими ж статтями також визначено, що
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом не допускається.

Обов'язок покупця сплатити продавцеві
повну вартість товару встановлений ст.
692 ЦК України.

Оскільки відповідач не виконав умови
договору щодо оплати товару, то
висновки суду першої інстанції про
відсутність підстав для стягнення суми
боргу, не ґрунтуються на законі.

Згідно із ст. 624 ЦК України якщо за
порушення зобов'язання встановлено
неустойку, то вона підлягає стягненню у
повному розмірі, незалежно від
відшкодування збитків.

Пунктом 9.3 договору передбачено, що
порушення строків оплати товару
покупцем тягне за собою право
постачальника на стягнення пені з
винної сторони в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за кожен день
прострочення платежу.

Згідно із ст. 232 ГК України нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Оскільки пунктом 9.2 Договору сторони
погодили, що неустойка нараховується
по день остаточного проведення
розрахунку покупцем, то вимоги
позивача про стягнення неустойки у
вигляді пені у розмірі 18499,79 грн. також
підлягають задоволенню.

Частиною 2 ст.625 ЦК України встановлено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора, зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до п.9.4 Договору, відсотки
за неправомірне користування
грошовими коштами складають 20% річних
з простроченої суми, тому вимоги ТОВ
«Фідленс-Україна» про стягнення 20%
річних у сумі 27668,29 грн., також є
законними та обґрунтованими.

З огляду на викладене, у суду першої
інстанції не було фактичних та
правових підстав для відмови у
задоволенні позовних вимог ТОВ «
Фідленс-Україна» за первинним позовом.

Заперечуючи проти позову ТОВ
«Фідленс-Україна» та звертаючись із
зустрічним позовом про визнання
договору № Д-3(120-ПВ) від 17.01.2013 року
недійсним та стягнення збитків в сумі 1
500 000 грн., відповідач - Приватне
виробничо-комерційне підприємство
«Гурас» посилалось на те, що вони не
сплатили вартість поставленого
товару, оскільки ТОВ
«Фідленс-Україна», всупереч п. 4.1
договору, постачав товар, який
вироблявся позивачем без отримання
експлуатаційного дозволу, не
відповідав стандартам України, за
недійсними Технічними умовами, без
державної реєстрації та за
сертифікатами якості, які не містять
інформації про безпеку (вміст
токсичних та радіаційних елементів,
показники, кислотне число тощо) у
відповідності до вимог національних
стандартів України.

І саме з цього виходив господарський
суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні позовних вимог ТОВ
«Фідленс-Україна» до Приватного
виробничо-комерційного підприємства
«Гурас» про стягнення заборгованості
за договором поставки та
задовольняючи зустрічні вимоги
Приватного виробничо-комерційного
підприємства «Гурас».

Проте, колегія суддів
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду не може
погодитись з такими висновками суду
першої інстанції та запереченнями
відповідача.

Так, відповідно до статті 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтями 6, 627 ЦК України
регламентовано, що сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони уклали договір поставки товару
на умовах товарного кредиту, а саме:
кормових добавок, білкових
вітамінно-мінеральних добавок,
комбікормів, замінників цільного
молока, ветеринарних препаратів,
спеціальних добавок, елементів
обладнання, які постачаються покупцю
для використання у його господарській
діяльності, що обумовлюється у
додатках, специфікаціях чи
рахунках-фактурах, які є невід'ємною
частиною цього договору.

Специфікаціями № 1-9 до договору
поставки передбачена поставка
наступного товару: премікс для поросят
12-25кг Monix PS 2,5%, премікс для супоросних та
лактуючих свиноматок Monix SS/SL ѕ%, премікс
для свиней на відгодівлі 25-40 кг.Monix PG 2,5%,
премікс для свиней на відгодівлі 40-110
кг. Monix PF 2,5 %, БМВД для підсисних
свиноматок СовПротЛакто 20%, БМВД для
кнурів-плідників БоарПрот 25% та
гранульований комбікорм для поросят до
15 кг., Feedex P100%, який супроводжувався
відповідними сертифікатами якості, був
поставлений Товариством з обмеженою
відповідальністю «Фідленс-Україна»
відповідачу - Приватному
виробничо-комерційному підприємству
«Гурас», та прийнятий останнім без
зауважень щодо якості.

Таким чином, сторони погодили всі
істотні умови договору, щодо товару,
його кількості, строків поставки та
оплати, умов приймання по якості і таке
інше, що свідчить про укладання
договору з дотриманням всіх
передбачених законодавством вимог
щодо форми та змісту договору.

Звертаючись до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фідленс-Україна» із
зустрічним позовом про визнання
договору № Д-3(120-ПВ) від 17.01.2013 року
недійсним та стягнення збитків в сумі 1
500 000 грн., Приватне
виробничо-комерційне підприємство
«Гурас» посилалось на те, що при
укладенні договору на умовах товарного
кредиту відповідач ввів в оману
позивача, оскільки відповідно до
запропонованої останнім програми по
вирощуванню свинини "Підсісне порося"
та "Інтенсивна відгодівля" завірив
позивача в отриманні ним живої ваги
тварини за 175 днів - 115 кг. Крім того,
відповідно до п. 4.1 договору сторони
домовились здійснювати поставку
товару відповідно до стандартів
України, але в порушення умов договору
та вищезазначеної програми, яка
рекламувалась відповідачем, товар
поставлявся не за стандартами України,
а відповідно до Технічних умов, які не
пройшли реєстрацію або перереєстрацію
та є недійсними, тобто у відповідача
було відсутнє право як виробляти, так і
випускати заборонений товар в обіг.
Відсутність експлуатаційного дозволу,
невідповідність стандартам України і,
відповідно, відсутність державної
реєстрації технічних умов призвело до
того, що при використанні заборонених
поставлених відповідачем товарів було
спричинено шкоду здоров'ю тварин, що
призвело до вимушеної збиткової
реалізації свиней вагою, яка не
відповідає нормам (110-115 кг) та отримання
ним збитків за рахунок додаткового
тривалого годування некондиційних
тварин до їх реалізації. Позивач
вважає, що відповідач навмисно
приховав факт відсутності у нього
господарської компетенції (ст. 207
Господарського кодексу України та ст.
227 Цивільного кодексу України) та факт
обмеженої оборотоздатності товару
згідно ст. 178 Цивільного кодексу
України, і факт здійснення
забороненого виробництва та
постачання забороненого до обігу
товару, порушуючи технічний регламент
України.

Задовольняючи зустрічний позов
Приватного виробничо-комерційного
підприємства «Гурас» про визнання
договору недійсним та стягнення
збитків, суд першої інстанції виходив з
того, що поставка товару ТОВ
"Фідленс-Україна" виконувалась
всупереч істотним умовам договору,
передбачених ст. 180 Господарського
кодексу України та п. 4.1 договору,
оскільки якість поставленого
відповідачем за зустрічним позовом
товару, не відповідала вимогам ст. 673
Цивільного кодексу України, вимогам
технічного регламенту України. ТОВ
"Фідленс-Україна" виконував заборонене
виробництво без наявності
експлуатаційного дозволу, порушуючи
вимоги ст. ст. 50, 76, 77 Закону України "Про
ветеринарну медицину" та вимоги
постанови Кабінету Міністрів України
від 05.11.2008 року № 978 "Про затвердження
порядку видачі експлуатаційного
дозволу". Означене свідчить про те, що
при укладені та вчинені правочину ТОВ
"Фідленс-Україна" навмисно ввів в оману
Приватне виробничо-комерційне
підприємство «Гурас» щодо обставин,
які мають істотне значення, та
замовчував їх існування, що призвело до
укладення та вчинення правочину під
впливом обману та є підставою для
визнання договору недійсним. Оскільки,
позивач за зустрічним позовом був
введений в оману відносно товару, то
ним понесені збитки у зв'язку з
додатковим утриманням тварин на суму 2
055 846,17 грн. , які підлягають стягненню з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фідленс-Україна» у
розмірі 1 500 000 грн.

Проте, колегія суддів
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду також не може
погодитись з такими висновками суду
першої інстанції, оскільки вони не
ґрунтуються на законі та обставинах
справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 Закону України «
Про ветеринарну медицину»
забороняється виробництво кормових
добавок, преміксів та готових кормів,
не зареєстрованих для обігу в Україні,
за відсутності експлуатаційного
дозволу та/або ліцензії на виробництво.

Відповідно до статті 50 означеного
закону, здійснення діяльності з
виробництва та обігу без отримання
експлуатаційного дозволу відповідного
державного органу ветеринарної
медицини забороняється на потужностях
(об'єктах) з виробництва, змішування та
приготування кормових добавок,
преміксів і кормів.

При цьому, статтею 1 зазначено, що
експлуатаційний дозвіл - документ
дозвільного характеру, який видається
відповідним головним державним
інспектором ветеринарної медицини
оператору потужностей (об'єктів) на
підставі перевірки дотримання цими
потужностями (об'єктами)
ветеринарно-санітарних заходів і
технічних регламентів та дозволяє
оператору потужностей (об'єкта)
здійснювати господарську діяльність
згідно із цим Законом.Оператор
потужностей - фізична чи юридична
особа, яка здійснює передбачену цим
Законом діяльність, використовуючи
потужності (об'єкти), які належать їй на
правах власності або користування.

Згідно із ч.3 ст. 2 Закону України «Про
дозвільну систему в сфері
господарської діяльності» видача
ветеринарних документів здійснюється
відповідно до цього Закону з
урахуванням особливостей, визначених
законами України "Про ветеринарну
медицину".

З матеріалів справи вбачається, що
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Корм» Управлінням
ветеринарної медицини в Баришевському
районі Київської області наданий
експлуатаційний дозвіл для
потужностей з виробництва, змішування
та приготування кормових добавок,
преміксів і кормів № 10-17-42 P F від 17
серпня 2012 року строком дії до 16.08.2013
року по вулиці Промислова 40 у с. Коржі
Баришевського району Київської
області (т.2 а.с. 73)

15 травня 2012 року між ТОВ «Корм» та ТОВ «
Фідленс-Україна» укладено договір
оренди будівлі та обладнання, за
умовами якого ТОВ « Фідленс-Україна»
отримав в строкове платне
користування виробничі будівлі разом з
обладнанням для виготовлення
комбікорму за адресою: Київська
область, Баришівський район, село
Коржі, вулиця Промислова 40/1 № 22 та № 26
на строк - один рік.

Відповідно до п.4 ст. 4-1 Закону України «
Про дозвільну систему у сфері
господарської діяльності» у разі
надання на підставі договору оренди чи
інших договорів у тимчасове
користування приміщень та обладнання
за умови збереження виду діяльності і
стану цих приміщень та обладнання від
орендаря або іншого користувача не
вимагається отримання документа
дозвільного характеру на їх
використання (експлуатацію), крім
потенційно небезпечних об'єктів та в
разі експлуатації машин, механізмів,
устаткування (далі - устаткування)
підвищеної небезпеки, якщо інше не
встановлено законом.

Оскільки ТОВ « Фідленс-Україна»
отримало в оренду приміщення та
обладнання від ТОВ «Корм», яке мало
експлуатаційний дозвіл для
потужностей з виробництва, змішування
та приготування кормових добавок,
преміксів і кормів, із збереженням
виду діяльності і стану цих приміщень
та обладнання, висновки суду першої
інстанції про те, що експлуатаційний
дозвіл, який належить ТОВ « Корм» є
недійсним для ТОВ « Фідленс-Україна» не
відповідає обставинам справи та не
ґрунтується на нормах діючого
законодавства.

Відповідно до статті 4 Декрету КМУ «Про
стандартизацію та сертифікацію»
нормативні документи із
стандартизації поділяються на:
державні стандарти України; галузеві
стандарти; стандарти науково-технічних
та інженерних товариств і спілок;
технічні умови; стандарти підприємств.

Згідно із Законом України «Про
ветеринарну медицину» та «Про
стандартизацію» стандарт-документ,
розроблений на основі консенсусу та
затверджений уповноваженим органом, що
встановлює призначені для загального і
багаторазового використання правила,
інструкції або характеристики, які
стосуються діяльності чи її
результатів, включаючи продукцію,
процеси або послуги, дотримання яких є
необов'язковим. Стандарт не містить
вимог щодо безпечності товару,
встановлених ветеринарно-санітарними
заходами, та може включати або бути
цілком присвячений вимогам щодо
позначення, упаковки, маркування та
етикетування товару чи процесу, а також
вимогам до термінології, яка
вживається щодо процесу, товару чи
послуги.

Відповідно до ст. 15 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються: технічні регламенти,
стандарти, кодекси усталеної практики,
класифікатори, технічні умови.
Застосування стандартів чи їх окремих
положень є обов'язковим для учасників
угоди щодо розроблення, виготовлення
чи постачання товару, якщо у цій угоді є
посилання на певні стандарти.

За приписами п. 4.1 договору якість
товару відповідає стандартам України і
підтверджується сертифікатом якості
виробника.

Оскільки договором поставки товару №
120-ПВ від 17.01.2013р. не передбачено певні
стандарти до товару за договором, то
технічні умови на спірну продукцію є
передбаченими законодавством
нормативними документами із
стандартизації, оскільки відповідно до
ст. 268 ГК України якість товарів, що
поставляється, повинна відповідати
стандартам, технічним умовам, іншій
технічній документації, яка встановлює
вимоги до їх якості, або зразкам, якщо
сторони не визначать у договорі більш
високі вимоги до товару.

Відповідно до ст. 76 Закону України
«Про ветеринарну медицину» обіг та
використання в Україні кормових
добавок, преміксів та готових кормів
дозволяється тільки після їх державної
реєстрації.

Відповідно до ст. 1 означеного
закону корми - продукти тваринного,
рослинного, мікробіологічного та
хімічного походження, у тому числі
готові корми та комбікорми, що
використовуються для годівлі тварин
самостійно або в суміші, містять
поживні речовини у засвоюваній формі і
не справляють негативного впливу на
здоров'я тварин; кормові добавки -
субстанції, мікроорганізми, інші ніж
кормовий матеріал та премікси, які
зазвичай у чистому вигляді не
використовуються як корми, а
цілеспрямовано додаються до корму чи
води з метою поліпшення характеристик
кормів або продуктів тваринного
походження, досягнення сприятливого
впливу на колір декоративних риб або
птахів, задоволення поживних потреб
тварин, зменшення несприятливого
впливу відходів тваринництва на
навколишнє середовище, вдосконалення
виробництва продуктів тваринного
походження, підвищення продуктивності
або благополуччя тварин шляхом впливу
на їх шлункову та кишкову флору або
засвоюваність корму; премікси - суміші
кормових добавок або суміші однієї чи
декількох кормових добавок, у тому
числі вітамінів, амінокислот,
мінералів тощо, з кормами тваринного чи
рослинного походження або з водою,
виготовлені за спеціальною
технологією на високотехнологічному
обладнанні, які використовуються як
носії і не призначені для
безпосередньої годівлі тварин; готові
корми - корми тваринного і рослинного
походження, які містять кормові
добавки для непродуктивних тварин, у
тому числі риб та птахів.

З матеріалів справи вбачається, що за
договором поставки та специфікацій №
1-9 до Договору, ТОВ «Фідленс -Україна»
поставляло Приватному
виробничо-комерційному підприємству
«Гурас» премікси, БМВД (білкові
вітамінно-мінеральні добавки) та
гранульований корм, а саме: премікс для
поросят 12-25кг Monix PS 2,5%, премікс для
супоросних та лактуючих свиноматок Monix
SS/SL ѕ%, премікс для свиней на відгодівлі
25-40 кг.Monix PG 2,5%, премікс для свиней на
відгодівлі 40-110 кг. Monix PF 2,5 %, БМВД для
підсисних свиноматок СовПротЛакто 20%,
БМВД для кнурів-плідників БоарПрот 25%
та гранульований комбікорм для поросят
до 15 кг., Feedex P100%.

При цьому, відповідно до
реєстраційного посвідчення, виданого
державною ветеринарною та фіто
санітарною службою України, премікс
для поросят 12-25кг, Monix PS 2,5%,
зареєстрований 06.07.2012 року, а комбікорм
не відноситься до групи товарів, які у
відповідності до ст. 76 Закону України
«Про ветеринарну медицину» потребують
державної реєстрації, що також
вбачається і з листа Головного
управління ветеринарної медицини в
Київській області Державної
ветеринарної та фіто санітарної
служби України.

Премікс для супоросних та лактуючих
свиноматок Monix SS/SL ѕ%, премікс для свиней
на відгодівлі 25-40 кг.Monix PG 2,5%, премікс
для свиней на відгодівлі 40-110 кг. Monix PF
2,5 %, БМВД для підсисних свиноматок
СовПротЛакто 20%, БМВД для
кнурів-плідників БоарПрот 25%
зареєстровані 03 червня 2013 року.

Проте, відсутність державної
реєстрації вищезазначеного товару на
момент укладання договору поставки, не
може бути підставою для визнання
недійсним договору, за яким постачався
у тому числі і товар, який був
зареєстрований, та крім того,
наявність чи відсутність державної
реєстрації товару стосується
механізму виконання договору, та
стягнення заподіяних збитків
внаслідок недотримання встановлених
законом правил відносно
реєстраційних документів.

Як вбачається з довідки Державного
підприємства «Всеукраїнський
державний науково-виробничий центр
стандартизації, метрології,
сертифікації та захисту прав
споживачів» від 08.01.2014 року, ТУ
10.9-33:2012 комбікорм
предстартерний, зареєстрований 07.06.2012
року , власником ТУ є ТОВ
«Фідленс-Україна»( л.с. 173 т.3 ), Технічні
умови ТУ 15.7-0:2006 «Премікси Зоовіт»
зареєстровано на ПрАТ
«Укрзооветпромпостач».

Проте, використання ТОВ
«Фідленс-Україна» технічних умов, які
належать іншому підприємству, не є
підставою для визнання договору
поставки недійсним, оскільки
законодавством передбачені інші
наслідки таких дій, у випадку, якщо це
порушує права власника цих Технічних
умов.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст.
203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечить цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Господарський суд першої інстанції в
своїх висновках та Приватне
виробничо-комерційне підприємство
«Гурас» в обґрунтування своїх
зустрічних вимог до ТОВ
«Фідленс-Україна» посилаються на ч. 1
ст. 230 Цивільного кодексу України,
відповідно до якої, якщо одна із сторін
правочину навмисно ввела другу сторону
в оману щодо обставин, які мають
істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього
Кодексу), такий правочин визнається
судом недійсним.

З договору вбачається, що його
предметом були кормові добавки,
білкові-вітамінно-мінеральні добавки,
комбікорми, замінники цільного молока,
ветеринарні препарати, спеціальні
добавки, елементи обладнання, які
постачаються покупцю для використання
в його господарській діяльності.

Посилаючись на обман зі сторони
відповідача за зустрічним позовом при
укладанні договору, позивач за
зустрічним позовом посилається на те,
що відповідач, знаючи, що не мав права
на укладання договору поставки на
товар, який не може бути об'єктом
цивільних прав, ввів в оману позивача
щодо обставин, які істотно впливали на
вчинення правочину, оскільки сприяло
виникненню у позивача викривленого
представлення про товар та умови
правочину, що є порушенням ст.ст. 203,207
ГК.

Доказом омани є те, що укладаючи
договір, відповідач знав про
відсутність експлуатаційного дозволу,
відсутність дозволу на виробництво
товару, який не був зареєстрованим.

Відповідно до статті 230 ЦК України якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення (ч.
1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним. Обман має
місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Як роз'яснено у п.2.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
від 29 травня 2013 року N 11 «Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»,
при вирішенні спорів про визнання
правочинів недійсними на підставі
статей 230 - 233 ЦК України господарські
суди повинні мати на увазі, що
відповідні вимоги можуть бути
задоволені за умови доведеності
позивачем фактів обману, насильства,
погрози, зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною, тяжких обставин і наявності
їх безпосереднього зв'язку з
волевиявленням другої сторони щодо
вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне
введення в оману представника
підприємства, установи, організації
або фізичної особи, що вчинила
правочин, шляхом повідомлення
відомостей, які не відповідають
дійсності, або замовчування обставин,
що мали істотне значення для правочину
(наприклад, ненадання технічної чи
іншої документації, в якій описуються
властивості речі).

Разом з тим, суд першої інстанції не
навів доказів порушення Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Фідленс-Україна» при укладенні
спірного договору вимог
вищезазначених норм ЦК України.

Так, в порушення вимог ст. 33 ГПК України
позивачем за зустрічним позовом -
Приватним виробничо-комерційним
підприємством "Гурас" не доведено, що
при укладанні спірного договору була
відсутня єдність волі і волевиявлення
сторін щодо намірів створення
цивільних прав та обов'язків у
правовідносинах поставки, і відповідач
за зустрічним позовом - ТОВ
«Фідленс-Україна» умисно ввів позивача
в оману, маючи намір поставити товар,
який не може бути в обігу в Україні,
оскільки не пройшов реєстрацію та не
відповідає державним стандартам
України, внаслідок чого позивач
неправильно сприйняв предмет або інші
істотні умови договору, які вплинули на
його волевиявлення і при відсутності
яких по обставинах справи можна було б
вважати, що договір не був би укладений.

Посилання позивача за зустрічним
позовом на умовчання відповідачем за
зустрічним позовом про відсутність
державної реєстрації товару, не є
доказом обману, оскільки предметом
договору не передбачалась поставка
товару, який би відповідав певним
стандартам, повинен супроводжуватись
документами, які свідчать про його
державну реєстрацію і таке інше.

Крім того, як встановлено судом,
Приватне виробничо-комерційне
підприємство "Гурас" тривалий час
здійснює господарську діяльність,
пов'язану із розведенням свиней, тому
йому було відомо про умови, за яких
можливий обіг та використання кормів.
Це спростовує твердження позивача за
зустрічним позовом - Приватного
виробничо-комерційного підприємства
"Гурас" про те, що на момент укладання
договору йому не було відомо і не могло
бути відомо про будь-які обставини, які
можуть унеможливити чи перешкодити
укладанню договору поставки.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 28.04.78 N 3 "Про
судову практику в справах про визнання
угод недійсними" під обманом слід
розуміти умисне введення в оману
учасника угоди шляхом повідомлення
відомостей, що не відповідають
дійсності, або замовчування обставин,
що мають істотне значення для угоди, що
укладається.

В силу вказаної норми закону обов'язок
доведення факту умисного введення
відповідачем позивача в оману,
покладається на останнього.

Натомість, ні рішення суду першої
інстанції, ні заперечення Приватного
виробничо-комерційного підприємства
"Гурас", жодними обґрунтованими
доводами не підтверджує, що на момент
укладення договору йому не було відомо
і не могло бути відомо про будь-які
обставини, які можуть унеможливити чи
перешкодити укладанню договору
поставки.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог чи заперечень.

Позивач за зустрічним позовом не надав
доказів, які б підтверджували, що на
момент вчинення оскаржуваного
правочину сторонами не було дотримано
загальних вимог, дотримання яких є
необхідним для чинності правочину. В
той же час, позивач за первинним
позовом виконав взяті на себе
зобов'язання за договором поставки та
передав товар згідно з договором на
суму 595 789,52 грн., який був прийнятий
відповідачем за первинним позовом без
зауважень, та використаний ним у
процесі своєї господарської
діяльності.

Таким чином, висновки суду першої
інстанції і доводи позивача за
зустрічним позовом - Приватного
виробничо-комерційного підприємства
"Гурас" про недійсність договору
поставки товару, який вироблявся без
експлуатаційного дозволу, не пройшов
державної реєстрації та за
незареєстрованими технічними умовами,
є безпідставними.

Той факт, що державна реєстрація
преміксов відбулась 03.06.2013 року, тобто,
вже після поставки товару, не може
бути підставою для визнання договору
недійсним, оскільки під час
укладання договору сторони не
передбачили обов'язкову наявність
означених документів, позивач за
зустрічним позовом був обізнаний про
їх відсутність, оскільки прийняв
поставлений товар та вжив його без
зауважень.

Відсутність технічних умов ТУ
15.7-2:2008 в базі даних України також
не є підставою для визнання недійсним
договору.

Статтею 662 ЦК України передбачено, що
продавець повинен одночасно з товаром
передати покупцеві його приналежності
та документи (технічний паспорт,
сертифікат якості тощо), що стосуються
товару та підлягають переданню разом
із товаром відповідно до договору або
актів цивільного законодавства.

Пунктом 4.1. Договору поставки
передбачено, що якість товару
підтверджується сертифікатом якості
виробника.

Сертифікат якості - це письмовий
документ, складений у довільній формі
та виданий виробником товару
(продукції), щоб підтвердити
відповідність виробленого ним товару
(продукції) вимогам, які висуваються до
якості такого товару (продукції).

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ
«Фідленс Україна» на кожну партію
товару були надані сертифікати якості
- ДСТУ, ТУ на комбікорма, БВМД для
кнурів-плідників, премікс для
супоросних та лактуючих виноматок,
премікс для свиненй на відгодівлі,
премікс для порося 12-25 кг., БМВД для
підсисних свиноматок, тому висновки
суду про те, що поставка означеної
продукції здійснювалася за
відсутністю сертифікатів якості, не
ґрунтуються на обставинах справи та
наданих доказах.

Згідно із ст. 666 ЦК України якщо
продавець не передає покупцеві
приналежності товару та документи, що
стосуються товару та підлягають
переданню разом з товаром відповідно
до договору купівлі-продажу або актів
цивільного законодавства, покупець має
право встановити розумний строк для їх
передання.

Якщо приналежності товару або
документи, що стосуються товару, не
передані продавцем у встановлений
строк, покупець має право відмовитися
від договору купівлі-продажу та
повернути товар продавцеві.

Оскільки відповідач за первинним
позовом не скористався своїм правом
відмовитися від товару, щодо якості
якого та сертифікатів якості у нього
виникли сумніви, його доводи про те,
що поставлений товар не відповідав
вимогам безпечності, є
необґрунтованими, та не підтвердженими
належними доказами.

Також є неспроможними посилання
Приватного виробничо-комерційного
підприємства «Гурас» на те, що при
виробництві не було контролю кожної
партії товару з боку Державної
ветеринарної та фіто санітарної
служби, що свідчить про небезпеку
товару.

Відповідно до частини 1 Закону України
«Про ветеринарну медицину»
ветеринарне свідоцтво - разовий
документ, виданий державним
інспектором ветеринарної медицини, що
підтверджує ветеринарно-санітарний
стан партії тварин, продуктів
тваринного походження,
репродуктивного матеріалу,
біологічних продуктів, кормів
тваринного та рослинного походження,
включаючи обов'язкове зазначення
результатів лабораторних досліджень
та ветеринарно-санітарного статусу
території (потужності) походження, а
для тварин - засвідчення проведення
вакцинації та діагностичних
досліджень.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ
«Фідленс-Україна» надавались
ветеринарні свідоцтва
райдержветлікарнею
Монастирищенського району Черкаської
області та Баришівською районною
державною лікарнею ветеринарної
медицини, за місцем знаходження
потужностей з виробництва кормів, (а.с.
82,88,93,96,98,100,103,105 т. 2), з яких вбачається,
що означені свідоцтва видані на
підставі експертних висновків .

Ніяких інших доказів на підтвердження
того, що поставлений товар не
відповідав вимогам безпечності,
Приватне виробничо-комерційне
підприємство «Гурас» не надало.

Також, апеляційний суд вважає
безпідставним посилання позивача за
зустрічним позовом - Приватного
виробничо-комерційного підприємства
«Гурас», як на підставу недійсності
договору поставки, на статтю 207 ГК
України з мотивів відсутності у ТОВ
«Фідленс-Україна» господарської
компетенції на укладання спірного
договору поставки.

Відповідно до частини 1 статті 207
Господарського кодексу України, судом
може бути визнане недійсним повністю
або частково господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності).

Відповідно до частини першої статті 72
Господарського кодексу України
підприємства в Україні здійснюють
свою діяльність відповідно до вимог
статей 62-71 цього Кодексу, якщо інше
щодо підприємств окремих видів не
передбачено цим Кодексом та іншими
законами, прийнятими відповідно до
цього Кодексу.

Так, згідно із частиною третьою
статті 62 Господарського кодексу
України підприємство, якщо законом
не встановлено інше, діє на основі
статуту.

Частиною четвертою статті 57 цього
Кодексу встановлено, що статут
суб'єкта господарювання повинен
містити відомості про його
найменування і місцезнаходження, мету
і предмет діяльності, розмір і порядок
утворення статутного та інших фондів,
порядок розподілу прибутків і
збитків, про органи управління і
контролю, їх компетенцію, про умови
реорганізації та ліквідації суб'єкта
господарювання, а також інші
відомості, пов'язані з особливостями
організаційної форми суб'єкта
господарювання, передбачені
законодавством. Статут може містити й
інші відомості, що не суперечать
законодавству.

Враховуючи вищевикладене
підприємство здійснює свою
господарську діяльність відповідно
до його мети і предмету діяльності,
вказаними у статуті. Водночас можливе
виникнення інших прав та обов'язків,
прямо не передбачених статутом, але при
умові, якщо вони не суперечать чинному
законодавству і цілям діяльності
цього підприємства.

З матеріалів справи (а.с. 9 т.1)
вбачається, що Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фідленс-Україна»
має правовий статус юридичної особи,
одним із видів діяльності якої
передбачено оптова торгівля зерном,
насінням і кормами для тварин,
виробництво готових кормів для тварин,
що утримуються на фермах і таке інше.

За таких обставин відсутні підстави
вважати про відсутність у ТОВ
«Фідленс-Україна» при укладанні
спірного договору господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності).

Також суд вважає безпідставним
посилання Приватного
виробничо-комерційного підприємства
"Гурас" на те, що вони були введені в
оману рекламою, наданою ТОВ
«Фідленс-Україна» про високу якість
продукції, яка виробляється
французькою компанією ССРА Group.

Як вбачається з рекламного плаката,
мова йдеться про те, що крім
безпосереднього виготовлення та
продажу готового корму та кормових
добавок для тварин та птах, група
компаній «Агровет Атлантик» здійснює
імпорт преміксов, кормових
концентратів та преміям кормів
виготовлення французької компанії
ССРА Group.

Крім того, з рекламних проспектів
вбачається, що запровадження програми
по вирощуванню свинини дає можливість
отримати: живу вагу тварини за 175 днів -
115 кг., конверсію корму - 2,76. При цьому
витрати корму на голову на добу та
середньодобові прирости можуть
варіюватися в межах 10-20% в залежності
від умов тримання тварин, її
генетичного потенціалу та
ветеринарно-санітарного стану
господарства.

Таким чином вбачається, що прирост
тварин залежить не тільки від якості
кормів, але й інших складових - умов
тримання тварин, їх генетичного
потенціалу та ветеринарно-санітарного
стану господарства, умов збереження
кормів.

Позивачем за зустрічним позовом -
Приватним виробничо-комерційним
підприємством "Гурас" надані докази
належного ветеринарно - санітарного
стану господарства станом на травень
2013 року, проте вживання кормів
здійснювалось протягом січня-травня
2013 року, і відсутні докази того, що
саме в цей час умови стану тримання
тварин, умови зберігання кормів та
генетичний потенціал тварин
відповідали нормативам.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, у тому числі і
відшкодування збитків.

Відшкодування збитків передбачено
також і ст. 224 ГК України, якою
встановлено, що учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода) (ст. 22 ЦК
України).

Необхідною умовою для відшкодування
збитків є наявність між сторонами
укладеного договору, порушення
зобов'язань за яким могло б завдати
збитки та наявність складу цивільного
правопорушення: протиправна поведінка,
дія чи бездіяльність особи;
шкідливий результат такої поведінки
(збитки); причинний зв'язок між
протиправною поведінкою та збитками;
вина порушника.

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків, необхідна наявність всіх
елементів складу правопорушення, а у
разі відсутності хоча б одного з них -
відповідальність у вигляді
відшкодування збитків не наступає.

З огляду на вищезазначене, колегія
суддів Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
вважає, що висновки суду першої
інстанції про наявність та
доведеність заподіяних збитків, не
ґрунтуються на законі, не підтверджені
належними та допустимими доказами; не
доведена протиправна поведінка
відповідача за зустрічним позовом,
його вина та причинний зв'язок із
заподіяними збитками.

Таким чином, розглядаючи справу,
господарський суд першої інстанції
неповно з'ясував обставини справи, дав
їм неналежну правову оцінку, зробив
висновки, які не відповідають
обставинам справи, порушив норми
матеріального права, що у
відповідності до ст. 104 ГПК України є
підставою для скасування рішення
місцевого господарського суду та
ухвалення нового рішення про
задоволення первинного позову, та
відмови у задоволенні зустрічного
позову з вищенаведених підстав.

Керуючись ст. ст. 99-103, 104, 105
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Фідленс-Україна» - задовольнити.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 24
грудня 2013 року у справі № 904/7417/13 -
скасувати.

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фідленс-Україна» до
Приватного виробничо - комерційного
підприємства «Гурас» про стягнення 641
958,29грн.- задовольнити.

Стягнути з Приватного
виробничо-комерційного підприємства
«Гурас» (пров. Партизанський, 8,
с.Новов"язівське, Юр"івський район,
Дніпропетровська область, ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Фідленс-Україна» (вул.Лінійна,17,
м.Київ, ) суму основної
заборгованості у розмірі - 595 789,52 грн.,
пеню в розмірі 18499,79 грн., 20% річних в
розмірі 27668,29 грн., та судовий збір за
подання позовної заяви та апеляційної
скарги в сумі 34 832,26 грн.

У задоволенні зустрічного позову
Приватного виробничо-комерційного
підприємства «Гурас», с. Новов'язівське
Юр'ївський район Дніпропетровської
області до Товариства з обмеженою
відповідальністю « Фідленс-Україна», м.
Київ про визнання договору № Д-3(120-ПВ)
від 17.01.2013 року недійсним та стягнення
збитків в сумі 1 500 000 грн. -
відмовити.

Доручити господарському суду
Дніпропетровської області видати
наказ.

Постанова набирає чинності з дня її
оголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України через
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд протягом двадцяти
днів з дати її прийняття.

Повний текст виготовлено 11.03.2014 року.

Головуючий суддя:
О.В.Березкіна

Судді:
О.Г.Іванов

І.М.Подобєд