ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2014 р.
Справа № 909/1256/13

Львівський апеляційний господарський
суд, в складі колегії:

Головуючого - судді:
Данко Л.С.,

Суддів:
Давид Л.Л.

Юрченко Я.О.

При секретарі судового засідання:
Кіт М.В.,

Розглянув у відкритому судовому
засіданні матеріали за апеляційною
скаргою Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 від 28.12.2013 р. (вх. № 01-05/270/14 від
17.01.2014 р.),

на рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 10
грудня 2013 року

у справі № 909/1256/13 (суддя В.О. Калашник),

порушеній за позовом Заступника
прокурора м. Івано-Франківськ, в
інтересах держави в особі

Позивача: Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради, м.
Івано-Франківськ,

До відповідача: Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи (Приватного підприємця) ОСОБА_2, м.
Івано-Франківськ,

Про: повернення приміщення загальною
площею 15,44 кв. м., розташоване на першому
поверсі будинку по АДРЕСА_2; стягнення 15
665,09 грн., в т.ч. заборгованість по сплаті
орендної плати в розмірі 5364,22 грн., пеня
в розмірі 803,20 грн., 3% річних в розмірі
164,49 грн., інфляційні втрати в розмірі
12,09 грн., неустойки, нарахованої
відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України в
розмірі 9321,10 грн. та стягнення судового
збору.

За участю представників сторін:

від апелянта/відповідача: ОСОБА_3. - п/к
за довіреністю № 409 від 11.03.2014р.;

від позивача: Устінський А.В. - п/к
згідно довіреності № 2142/01-20/66-в 03.01.2014 р.,

від прокуратури: Макогон Ю.І. - п/к за
посвідченням № 020325 від 06.09.2013 р.

Права та обов'язки сторін визначені ст.
ст. 20, 22, 28, 29 ГПК України. Заяв та
клопотань про відвід суддів - не
надходило. Представники, які прибули в
дане судове засідання, подали спільне
письмове клопотання про відмову від
здійснення технічної фіксації
судового процесу.

Відповідно до протоколу розподілу
справ КП "Документообіг господарських
судів" від 17.01.2014 р., дану справу
розподілено до розгляду судді -
доповідачу Данко Л.С.

Розпорядженням Голови Львівського
апеляційного господарського суду від
20.01.2014 р. у склад колегії для розгляду
справи № 909/1256/13 господарського суду
Івано-Франківської області введено
суддів - Давид Л.Л. та Юрченка Я.О. (а. с.
58).

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 21.01.2014 р.
апелянту відновлено строк
встановлений для апеляційного
оскарження (а.с. 59).

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 21.01.2014 р.
апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 прийнято до
провадження та розгляд справи
призначено на 05.02.2014 р., про що сторони
були належним чином, під розписку,
повідомлені (а.с. 61-64).

З підстав зазначених в ухвалі
Львівського апеляційного
господарського суду від 26.02.2014 р.
розгляд справи було відкладено на
12.03.2014 р., про що сторони були належним
чином повідомлені.

В судове засідання, яке відбулося 12.03.2014
р. від апелянта/відповідача
представник прибув, доводи наведені в
апеляційній скарзі підтримав, надав
пояснення аналогічні викладеним в
апеляційній скарзі, просить апеляційну
скаргу задовольнити, рішення місцевого
суду скасувати та прийняти нове
рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог.

Представник прокуратури прибув, проти
апеляційної скарги
апелянта/відповідача заперечив,
просить рішення місцевого суду
залишити без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення.

Представник позивача прибув, подав
через канцелярію суду письмові
пояснення на апеляційну скаргу №
369/09-17/в від 05.03.2014 р. (вх. № 01-04/1389/14 від
11.03.2014 р.) з долученням копії
довіреності; картки розрахунку
неустойки. Представник позивача проти
апеляційної скарги
апелянта/відповідача заперечив,
просить рішення місцевого суду
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Враховуючи, що сторін не було
позбавлено конституційного права на
захист охоронюваних законом
інтересів, а також, що сторони
своєчасно та належним чином були
повідомлені про час та місце розгляду
справи, судова колегія не вбачає
підстав для відкладення розгляду
апеляційної скарги по справі № 909/1256/13.

Відповідно до ст. 101 ГПК України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали
справи та наявні в ній докази,
перевіривши правильність застосування
матеріального та процесуального
законодавства, колегія суддів
Львівського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
рішення місцевого суду залишити без
змін, апеляційну скаргу - без
задоволення, виходячи з наступного.

Рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 10.12.2013
року у справі № 909/1256/13 (суддя О.В.
Калашник) вирішено: Задовольнити позов
заступника прокурора м.
Івано-Франківська в інтересах держави
в особі Позивача, Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради, до
Відповідача, Підприємця ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості по сплаті
орендної плати в сумі 15665,09 грн., та
повернення нежитлових приміщень (пункт
перший резолютивної частини). Стягнути
з Відповідача, Підприємця ОСОБА_2
(АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь
Позивача, Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради (вул.
Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ,
код 04054346), заборгованість, що виникла з
неналежного виконання зобов'язань за
договором оренди нежитлового
приміщення № ДО-3391 від 22.03.2010 в сумі
15665,09 грн., з яких: 5364,22грн.-
заборгованість по орендній платі;
803,20грн. - пеня; 12,08 грн. - інфляційні
витрати, 164,49грн. - три проценти річних
та 9321,10грн. - неустойка (пункт другий
резолютивної частини). Відповідачу,
Підприємцю ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1)
повернути Позивачу, Виконавчому
комітету Івано-Франківської міської
ради (вул. Грушевського, 21, м.
Івано-Франківськ, код 04054346), орендоване
нежитлове приміщення площею 15,44 кв.м,
розташоване на першому поверсі в
будинку за адресою: АДРЕСА_2, у
передбаченому законом порядку (пункт
третій резолютивної частини рішення)
(а.с. 45-47).

Не погоджуючись з рішенням місцевого
суду апелянт/відповідач (Фізична
особа-підприємець ОСОБА_2) звернувся до
Львівського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
господарського суду
Івано-Франківської області від 10.12.2013 р.
у справі № 909/1256/13 в частині стягнення
15665,09 грн. - скасувати (а. с. 65-66).

Апеляційну скаргу мотивує тим, що
місцевим господарським судом при
прийнятті рішення, порушено норми
матеріального та процесуального права,
так як судом першої інстанції не
досліджено в повному обсязі матеріали
та обставини справи, що мають суттєве
значення для розгляду спору.

Апелянт, в своїй апеляційній скарзі
посилається на те, що він жодного разу
не був повідомлений про час та місце
розгляду справи. І в зв'язку з цим
апелянт/відповідач в порушення вимог
ст. 59 ГПК України був позбавлений права
подати свої заперечення проти позову.
Також зазначає, що господарський суд
Івано-Франківської області в порушення
ст. 64, 65 ГПК України не надіслав
апелянту/відповідачу копії ухвали про
відкриття провадження у справі №
909/1256/13.

Скаржник вважає, що висновки місцевого
суду не відповідають фактичним
обставинам справи, з наступних причин:
між Позивачем (Виконавчим комітетом
Івано-Франківської міської ради) та
Відповідачем (Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2) 22.03.2010 року
було укладено договір оренди
нежитлових приміщень № ДО-3391,
відповідно до якого Позивач передав, а
Відповідач прийняв в строкове платне
користування нежитлове приміщення
площею 15,44 кв.м., розташоване на першому
поверсі в будинку за адресою: АДРЕСА_2,
яке, як стверджує апелянт, з підстав
зазначених в апеляційній скарзі, було
передано йому під офіс в аварійному
стані, що унеможливило зайняття
підприємницькою діяльністю, тому він
змушений був провести капітальний
ремонт взятого в оренду приміщення. За
цих умов, відповідачем, як орендарем не
сплачувалась орендна плата у розмірі
5364, 22 грн., з огляду на вказані
обставини, вважає нарахування
неустойки відповідно до ст. 785 ЦК
України безпідставним.

Як зазначає апелянт, 30.05.2013 року він
звернувся з листом до Позивача про
продовження строку оренди приміщення,
однак згідно відповіді Позивача від
12.07.2013 року йому було відмовлено у
продовженні договору оренди та
запропоновано звільнити орендоване
приміщення в 20-денний строк.

На переконання апелянта, вимога про
стягнення неустойки є похідною від
вимоги про сплату орендної плати та
повернення майна, відтак задоволенню
не підлягає, оскільки фактичне
використання апелянтом орендованого
майна за цільовим призначенням було
неможливим з обставин незалежних від
апелянта, у зв'язку з аварійним станом
нежитлового приміщення, саме у зв'язку
з цим і не було проведено орендної
плати та вчасно не повернуто
орендоване майно.

Колегією суддів встановлено, що
позивач: Виконавчий комітет
Івано-Франківської міської ради є
юридичною особою, йому присвоєно код
ЄДРПОУ , місцезнаходження
юридичної особи: 76004, Івано-Франківська
область, м. Івано-Франківськ, вул.
Грушевського, 21.

Відповідач: ОСОБА_2 є суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою (Приватним підприємцем), місце
проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, що підтверджується
Витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (а.с. 18-19), Свідоцтвом
про державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця серії В03 № 077492 (а.с. 75).

Щодо заявлення позову прокурором в
інтересах держави: Виконавчого
комітету Івано-Франківської міської
ради, слід зазначити, що відповідно до
ст.121 Конституції України на органи
прокуратури покладено представництво
інтересів держави в суді, у випадках
передбачених законом. Згідно ч.3 ст. 2
ГПК України прокурор, який звертається
до господарського суду в інтересах
держави, в позовній заяві самостійно
визначає, в чому полягає порушення
інтересів держави, обґрунтовує
необхідність її захисту.

Згідно ч.1 ст. 36-1 Закону України "Про
прокуратуру" представництво
прокуратурою інтересів громадянина
або держави в суді полягає у здійсненні
прокурорами від імені держави
процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави та у випадках,
передбачених законом. Підставою
представництва в суді інтересів
держави є наявність порушень або
загрози порушень інтересів держави (ч. 3
ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру").

В рішенні Конституційного Суду України
від 08.04.1999р. у справі № 1-1/99 зазначено, що
"інтереси держави" є оціночним
поняттям, тому прокурор, у кожному
конкретному випадку, з посиланням на
законодавство, самостійно визначає, в
чому саме відбулося, чи може відбутися,
порушення матеріальних або інших
інтересів держави, обґрунтовує у
позовній заяві необхідність їх захисту
та зазначає орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних правовідносинах.
Державні інтереси закріплюються як
нормами Конституції України, так і
нормами інших правових актів. Інтереси
держави відрізняються від інтересів
інших учасників суспільних відносин. В
основі перших завжди є потреба у
здійсненні загальнодержавних
(політичних, економічних, соціальних
та інших) дій, програм, спрямованих на
захист суверенітету, територіальної
цілісності, державного кордону,
гарантування державної, економічної,
інформаційної, екологічної безпеки,
охорону землі як національного
багатства, захист прав усіх суб'єктів
права власності та господарювання
тощо.

Заявлений Заступником прокурора м.
Івано-Франківськ позов в інтересах
держави в особі позивача: Виконавчого
комітету Івано-Франківської міської
ради відповідає вимогам Законів
України "Про прокуратуру", "Про місцеве
самоврядування в Україні" та
Податкового кодексу України і підлягає
до розгляду по суті.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено місцевим господарським
судом, між Позивачем, Виконавчим
комітетом Івано-Франківської міської
ради та Відповідачем, Суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою (Приватним підприємцем) ОСОБА_2 22
березня 2010 року було укладено Договір
оренди нежитлових приміщень № ДО-3391 з
змінами внесеними до нього Угодою №
УО-3391-1 від 10.04.2013 р. (далі за текстом -
Договір)(а.с. 20-23, 25).

10 квітня 2013 року між тими самими
сторонами було укладено Угоду № УО-3391-1
про внесення змін до Договору оренди
нежитлових приміщень № ДО-3391 від 22
березня 2010 р. (а.с. 25), якими пункт 6.1.
Договору доповнено реченням «Цей
Договір продовжено до 30 червня 2013
року», абзац перший п. 3.2. Договору
викладено у редакції, що місячний
розмір орендної плати, яку повинен
сплачувати Орендар починаючи з 10
квітня 2013 року, визначеної згідно з
додатком до угоди № УО-3391-1 від 10 квітня
2013 р., становить 1300,67 грн., крім того ПДВ -
260,13 грн.; розділ 4 Договору доповнено
пунктом 4.3.15. у редакції, що у 3-денний
термін з дня отримання письмового
повідомлення про початок будівельних
робіт за адресою: АДРЕСА_2, звільнити
орендовані приміщення і передати їх
актом орендодавцеві. Невиконання
орендарем особливих умов договору
оренди є підставою для припинення
договору оренди в односторонньому
порядку.

Угода № УО-3391-1 про внесення змін до
Договору складена у двох примірниках
для кожної сторони Договору і є
невід'ємною частиною Договору та
набирає чинності з 10 квітня 2013 року (п. 2
Угоди № УО-3391-1 про внесення змін до
«Договору оренди нежитлових приміщень
№ ДО-3391 від 22 березня 2010 р. (а.с.
25/зворот).

Договір оренди нежитлових приміщень №
ДО-3391 від 22.03.2010 року та Угода про
внесення змін до нього укладені в
письмовій формі, підписано
повноважними представниками сторін
Договору, їх підписи засвідчено
печатками сторін, що відповідає
приписам ст. ст. 207, 208 ЦК України.

Договір оренди нежитлових приміщень №
ДО-3391 від 22.03.2010 р. зареєстрований
відповідно до чинного на той час
законодавства, у Фонді комунальної
власності громади м. Івано-Франківська
після його підписання уповноваженими
представниками Орендаря та
Орендодавця.

Згідно умов зазначеного Договору №
ДО-3391 від 22.03.2010 року (п. 1.1.), Позивач
передав, а Відповідач прийняв в
строкове платне користування
нежитлове приміщення площею 15,44 кв. м,
розташоване на першому поверсі в
будинку за адресою: АДРЕСА_2 (далі за
текстом - Приміщення), яке перебуває на
балансі ЖЕО № 7.

Відповідно до п. 1.2. зазначеного
Договору, передача в оренду
здійснюється на підставі п. 4 рішення
виконавчого комітету міської ради від
16 березня 2010 р. № 138, протоколу № 1/КК-10
засідання конкурсної комісії …
Приміщення передається в оренду для
використання під офіс (п. 1.3. Договору.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що
право користування Орендарем
приміщенням на умовах цього договору
настає з моменту підписання
уповноваженими представниками
Орендодавця та Орендаря акта
приймання-передачі в оренду приміщень.

Позивач передав, а Відповідач отримав в
оренду приміщення 22.03.2010 року, що
підтверджується Актом
приймання-передачі нежитлового
приміщення, який підписаний
уповноваженими представниками обох
сторін (а.с.24), без будь-яких застережень
щодо технічного та/або аварійного
стану орендованого приміщення.

Згідно п. 3.1 Договору, орендна плата за
орендовані приміщення визначається на
підставі "Протоколу № 1/КК-10 засідання
конкурсної комісії по визначенню
переможця комерційного конкурсу на
право укладення договору оренди
нежитлових приміщень площею 15,44 кв.м,
розташованих на першому поверсі в
будинку за адресою: АДРЕСА_2, від 01.03.2010
року".

Відповідно до п. 3.2 Договору в редакції
від 22.03.2010 р., місячний розмір орендної
плати становив 759,17 грн., крім того ПДВ -
151,83 грн., а згідно внесених 10.04.2013 р. змін
до Договору (а.с. 25), місячний розмір
орендної плати, яку повинен сплачувати
Орендар починаючи з 10 квітня 2013 року,
визначеної згідно з додатком до угоди
№ УО-3391-1 від 10 квітня 2013 р., становить
1300,67 грн., крім того ПДВ - 260,13 грн.

Пунктом 3.5 Договору передбачено, що
орендна плата за орендовані приміщення
сплачується Орендарем у грошовій
формі щомісячно. Орендна плата за
звітний місяць, визначена згідно з п. 3.2
цього договору, перераховується
Орендарем на розрахунковий рахунок
управління державної казначейської
служби в термін до 20 числа , що слідує за
звітним місяцем.

Згідно п. 6.1 Договору оренди, цей
договір вступає в дію з дня його
реєстрації у Фонді комунальної
власності територіальної громади
міста Івано-Франківська та діє до 30
червня 2013 року ( п. а) Угоди № УО-3391-1 про
внесення змін до Договору).

Зобов'язанням, в розумінні ч. 1 ст. 509 ЦК
України, є правовідношення, в якому
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.
Своєю чергою, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
зазначає, що підставами виникнення
цивільних прав і обов'язків
(зобов'язання) є договори та інші
правочини. Тобто з моменту укладення
договору оренди в даному випадку
виникло зобов'язання у сторін.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Угодою № УО-3391-1 від 10.04.2013 року про
внесення змін до Договору оренди
нежитлових приміщень № ДО-3391 від 22.03.2010
року продовжено строк дії договору до
30.06.2013 року та змінено розмір орендної
плати, який з 10.04.2013 року становить 1300,67
грн., крім того ПДВ - 260,13 грн.

Обов'язком Орендаря відповідно до п. 4.3.3
Договору, є своєчасна та в повному
обсязі сплата орендної плати.

Тобто до моменту укладення Договору
оренди до моменту припинення дії
договору оренди, Орендар зобов'язаний
своєчасно та в повному обсязі
сплачувати орендну плату.

Як передбачено п. 6.4 Договору та п. 2 ст. 26
Закону України «Про оренду державного
та комунального майна» Договір
припиняється у разі закінчення строку,
на який його було укладено.

Пунктом 2 рішення виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради від
22.09.2005 р. № 311 затверджено Акт
комісійного обстеження та вирішено
вважати будинок АДРЕСА_2 аварійним. В
той же час, згідно технічного висновку
про стан будинку АДРЕСА_2, розробленого
ДП УДНІПМ «ДНІПРОМІСТО» в квітні 2012 р.
конструктивна міцність і
експлуатаційна надійність будинку не
можуть бути гарантовані. У зв'язку з цим
комісія міськвиконкому з питань
надання в оренду нежитлових приміщень
та приватизації об'єктів комунальної
власності міста прийняла рішення
(протокол № 7/13 від 03.07.2013 року п.1.7.1),
яким відмовила підприємцю ОСОБА_2 в
продовженні терміну дії договору
оренди вказаного приміщення.

Тому Відповідача листом № 1226/01-15/48в від
12.07.2013 року Позивачем було повідомлено
про припинення договору оренди у
зв'язку із закінченням терміну його дії
з 30.06.2013 року та запропоновано
звільнити і повернути орендовані
приміщення за Актом приймання-передачі
не пізніше як протягом 20-ти календарних
днів із дня отримання цього
повідомлення.

Даний лист отримано Відповідачем 15.07.2013
року, що підтверджується повідомленням
про вручення поштового відправлення,
яке долучено до матеріалів справи (а.с.
26-27).

Отже, як встановлено місцевим
господарським судом та
підтверджується матеріалами даної
справи, Договір оренди нежитлових
приміщень № ДО-3391 від 22.03.2010 року
припинив свою дію 30.06.2013 року.

Відповідно до ст. 764 ЦК України, якщо
наймач продовжує користуватися майном
після закінчення строку договору найму
(оренди), то, за відсутності заперечень
наймодавця протягом одного місяця,
договір вважається поновленим на
строк, який був раніше встановлений
договором.

Аналогічна стаття міститься в частині
другій статті 17 Закону України «Про
оренду», відповідно до якої у разі
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення або зміну умов договору
оренди протягом одного місяця після
закінчення терміну дії договору він
вважається продовженим на той самий
термін і на тих самих умовах, які були
передбачені договором.

Зі змісту зазначених правових норм
випливає, що після закінчення строку
договору оренди він може бути
продовжений на такий самий строк, на
який цей договір укладався, за умови,
якщо проти цього не заперечує
орендодавець. При цьому такі
заперечення мають бути висловлені ним
протягом одного місяця після
закінчення строку договору.

Відтак, якщо на дату закінчення строку
договору оренди і протягом місяця
після закінчення цього строку мали
місце заперечення орендодавця щодо
поновлення договору на новий строк, то
такий договір припиняється.

Вказана правова позиція викладена
також у постанові Верховного Суду
України від 28 лютого 2006 року у справі №
1/135-20/51.

Тому до 30.06.2013 року відповідно до ст. 526
ЦК України, зобов'язання мало
виконуватись належним чином
відповідно до умов Договору та вимог
цього ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Тобто до припинення дії
Договору Орендар зобов'язаний був
сплачувати передбачену Договором
орендну плату у розмірі, визначеному у
п. 3.2. (в редакції Договору від 22.03.2010 р.)
та з 10.04.2013 р. по 30.06.2013 р. включно, у
розмірі визначеному п. б) Угоди №
УО-3391-1 від 10.04.2013 р. про внесення змін до
Договору, зокрема, п. 3.2. Договору, однак
відповідач орендних платежів не
сплачував з 28 лютого 2013 р. по 30.06.2013р., що
складає 5364 грн. 22 коп., що ним і не
заперечується в апеляційній скарзі
(рядки 15-21 зверху сторінки другої
апеляційної скарги)(а.с. 66).

Апелянт вважає, що нежитлове
приміщення передане апелянту в оренду
без проведення капітального ремонту
для цілей, визначених п. 1.3. Договору
фактично використовуватись не могло,
оскільки передане йому в аварійному
стані. І за цих підстав апелянтом не
було оплачено орендної плати,
визначеної договором оренди в розмірі
5364,22 грн.

Проте, колегія суддів не може
погодитись з цим аргументом апелянта,
виходячи з наступного.

Факт передачі приміщення орендарю
підтверджується Актом
приймання-передачі від 22.03.2010 року (а.с.
24).

Відповідно до змісту даного Акту,
сторони підтвердили, що Орендар в
присутності Орендодавця ознайомився з
Приміщенням і в Орендаря немає
зауважень щодо нього. Сторони також
підтвердили, що приміщення, які
передаються в оренду відповідають
умовам договору і перебуваються в
належному стані, придатному для
використання згідно умов договору.

Цей Акт підписаний сторонами і
скріплений відповідними печатками, без
будь-яких застережень щодо
орендованого приміщення зі сторони
Орендаря.

Крім того відповідач, протягом терміну
дії договору жодного разу не звертався
до Орендодавця з приводу неналежного
стану орендованого приміщення чи
необхідності проведення капітального
чи поточного ремонтів, як і не
оскаржував договір оренди з підстав
невірного визначення істотної умови
договору. Такі докази в матеріалах
справи відсутні.

Також апелянт не надав суду доказів, що
ним орендовані приміщення не
використовувались.

Таким чином твердження апелянта про те,
що він фактично не міг використовувати
орендовані приміщення за призначенням
безпідставне.

Як випливає з вищенаведеного,
Відповідачем (Орендарем за Договором),
вказані вище договірні умови щодо
своєчасної та повної сплати орендних
платежів не виконувалися, оплата
орендної плати за користування
орендованим приміщенням своєчасно не
проводилась, а тому станом на дату
закінчення строку дії Договору оренди
(30.06.2013 р.) заборгованість за спірний
період з орендної плати складає 5364,22
грн.

Пунктом 5.1.1 Договору оренди
передбачено, що за прострочення
терміну сплати орендної плати або
внесення орендної плати не в повному
обсязі Орендар сплачує на рахунок
Орендодавця пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла у період
прострочення терміну сплати,
розрахованої за кожний день
прострочення платежу від суми
заборгованості, що склалася з моменту
виникнення заборгованості, включаючи
день сплати заборгованості.

На підставі наведеної договірної
умови, Позивачем на Відповідача
нараховано пеню за прострочення сплати
орендної плати за період з 21.10.10 р. по
21.07.13 р., від суми заборгованості по
орендній платі, яка склалася у
зазначений період, за кожен місяць
окремо, з урахуванням ставки НБУ, яка
діяла у період, за який нараховується
пеня, у розмірі 803,20 грн. (розрахунок
розміру пені)(а.с. 14).

Статтею 256 ЦК України для стягнення
пені встановлено спеціальну позовну
давність в один рік п. 1 частини 2 ст. 258
ЦК України. Відповідно до частини 6 ст.
232 ГК України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Як вбачається з матеріалів даної
справи, пеня у розмірі 803,20 грн.
нарахована позивачем на відповідача
від суми заборгованості з орендної
плати за період з 21.10.10 р. по 21.07.13 р., як
уже було зазначено вище, за кожен
місяць окремо, з урахуванням ставки
НБУ, яка діяла у період, за який
нараховується пеня, однак поза межами
строків визначених п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК
України та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Разом з тим, відповідач не клопотав
перед судом першої інстанції про
застосування для стягнення пені
наслідків спливу строків позовної
давності. В матеріалах справи такі
докази відсутні.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України визначено,
що позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі
зробленою до винесення ним рішення.

Правова позиція щодо питання спливу
позовної давності викладена у п. 2
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 29
травня 2013 року № 10 «Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів» і передбачено, що суддя не
повинен з власної ініціативи зазначати
про сплив позовної давності, оскільки
застосування позовної давності, у тому
числі й спеціальної, можливо лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення рішення судом.

Як зазначено вище, заява відповідача
про застосування наслідків спливу
позовної давності для нарахування та
стягнення пені в матеріалах справи
відсутня, до стягнення з нього на
користь позивача підлягає 803,20 грн.
пені.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача на свою користь 164, 49 грн. -
3% річних за період з 21.10.10 р. по 21.10.13 р.,
від кожної суми орендної плати окремо
(а.с. 15) та інфляційних втрат у розмірі 12
грн. 09 коп. за період: листопад 2010 р. -
серпень 2013 р. (а.с. 16) від кожної суми
орендної плати окремо, з урахування
офіційного індексу інфляції у
зазначений період, при цьому враховано
період коли мала місце дефляція.
Нарахування та стягнення яких
передбачено п. 5.1.1. Договору та ст. 625 ЦК
України.

Пунктом 5.1.1. Договору сторони
передбачили, що у разі прострочення
сплати орендної плати або внесення її
не в повному обсязі, крім нарахованої
пені Орендар сплачує також суму
інфляції за період прострочення та три
проценти річних від простроченої суми.

Статтею 625 ЦК України, визначено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

На підставі наведеної договірної умови
та норми закону, Позивачем правомірно
нараховано на Відповідача інфляційні
витрати у розмірі 12,08 грн. та три
проценти річних у розмірі 164,49 грн. (а.с.
15, а.с. 16).

Як вбачається з матеріалів даної
справи та встановлено місцевим
господарським судом, орендоване
приміщення не було звільнене і
повернуте Позивачу, що підтверджується
відсутністю Акту приймання-передачі,
який мав бути складений не пізніше, як
протягом 20-ти календарних днів із дня
отримання Відповідачем повідомлення
про припинення договору оренди.

Отже Відповідач/апелянт безпідставно
продовжує користуватися цим
нежитловим приміщенням.

Апелянт у своїй апеляційній скарзі
вказує на те, що в Договорі оренди
повернення приміщення, яке знаходиться
в аварійному стані не передбачено, чим
він мотивує неповернення приміщення
Орендодавцю. При цьому він посилається
на норму ст. 785 ЦК України, зазначаючи,
що у ній закріплено обов'язок наймача у
разі припинення договору найму негайно
повернути наймодавцеві річ у стані,
який було обумовлено в договорі.

Однак з таким висновком
апелянта/відповідача колегія суддів
погодитися не може, виходячи з такого.

Частиною 1 ст. 785 ЦК України встановлено
загальне правило, згідно якого у разі
припинення договору найму наймач
зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі.

Пунктом 2 рішення Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради від
22.09.2005 р. № 311 затверджено Акт
комісійного обстеження та вирішено
вважати АДРЕСА_2 аварійним. Тобто,
рішення про те, що будинок знаходиться
в аварійному стані, прийняте ще до
укладення договору оренди, на що
звертає увагу і сам апелянт у
апеляційній скарзі. Однак, у
зазначеному рішенні Виконкому
Івано-Франківської міської ради
відсутнє будь-яке посилання на
аварійний стан об'єкта оренди, а саме:
нежитлове приміщення площею 15,44 кв.м.
розташованого на першому поверсі в
будинку за адресою: АДРЕСА_2 (п. 1.1.
Договору.

АДРЕСА_2, не є об'єктом оренди за
Договором оренди № ДО-3391 від 22.03.2010 р.,
об'єктом оренди за цим Договором є лише
приміщення площею 15,44 кв.м.
розташованому на першому поверсі в
будинку на АДРЕСА_2, про аварійний стан
приміщення, на час його передачі в
оренду, будь-які докази в матеріалах
справи відсутні.

Не випливає цього із Акту
приймання-передачі в оренду нежитлових
приміщень від 22.03.2010 р. (а.с. 24), який
підписано уповноваженими
представниками двох сторін за
Договором без будь-яких застережень.

Відповідно до наведеної ч. 1 ст.785 ЦК
України, умов зазначеного Договору, у
разі припинення договору найму наймач
зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі, звичайно з
урахуванням нормального зносу.

Аварійний стан будинку АДРЕСА_2 не
звільняє Орендаря від обов'язку
негайно повернути приміщення площею
15,44 кв.м. розташованому на першому
поверсі в будинку на АДРЕСА_2,
Орендодавцю у разі припинення договору
найму.

Відповідно до п. 5.1.3 Договору, у випадку
невиконання Орендарем обов'язку щодо
повернення Орендодавцеві приміщень
відповідно до вимог п. 2.4 цього
Договору, він сплачує Орендодавцеві
неустойку в розмірі подвійного розмірі
орендної плати, встановленої і
нарахованої згідно із цим Договором з
врахуванням суми ПДВ, за період
безпідставного користування
приміщеннями.

Частиною 2 ст. 785 ЦК України зазначено,
що якщо наймач не виконує обов'язку
щодо повернення речі, наймодавець має
право вимагати від наймача сплати
неустойки у розмірі подвійної плати за
користування річчю за час
прострочення.

У відповідності до п. 2.4. та 5.1.3. Договору
оренди, розмір неустойки визначається
за формулою: орендна плата * 2, при цьому,
орендна плата без урахування ПДВ
визначається шляхом коригування
розміру місячної орендної плати за
попередній період на індекс інфляції
за поточний місяць по формулі - місячна
орендна плата за попередній місяць, що
передує наступному місяцю, визначена з
урахуванням індексу інфляції без
врахування ПДВ помножена на індекс
інфляції за новий місяць.

Оскільки, Відповідач після припинення
дії Договору оренди (30.06.2013 р.) продовжує
безпідставно використовувати
орендоване приміщення, Позивач, на
підставі наведеної договірної умови та
норми закону, правомірно нарахував
Відповідачу неустойку відповідно до ч.
2 ст. 785 ЦК України за період з 01.07.13 р. по
21.10.13 р. в сумі 9321,10 грн., виходячи з
розрахунку: 1562,36 грн. орендна плата за
червень 2013 р.*99,9% індекс інфляції за
червень 2013 р. = 1560, 80 грн., неустойка за
липень 2013 р. = 3121, 60 грн. (1560,36 грн. * 2); 1560,80
грн. * 99,3% - індекс інфляції за серпень 13
р. = 1549, 8744 грн. * 2, неустойка за
користування приміщенням за серпень 2013
р. = 3099, 75 грн.; 1560,80 грн. * 99,3% = 1549, 8744 грн. * 2
= 3099, 75 грн. (неустойка за вересень 2013р.) =
9321, 10 грн. (3121,60 грн. + 3099,75 грн. + 3099,75 грн.).

Таким чином, загальна сума боргу
Відповідача перед Позивачем за
Договором оренди нежитлового
приміщення № ДО-3391 від 22.03.2010 р., складає
загальну суму 15665,09 грн., в т.ч. 5364, 22 грн.
- орендної плати розрахованої по 30.06.2013
р., включно, + 803,20 грн. - пені + 164, 49 грн. - 3%
річних + 12,09 грн. - інфляційних втрат +
9321,10 грн. неустойки за користування
приміщенням після припинення дії
Договору оренди.

Є безпідставним твердження
апелянта/відповідача, що він жодного
разу не був повідомлений про день, час
та місце розгляду справи, відтак
вважає, що мало місце порушення вимог
ст. 59 ГПК України, оскільки останній був
позбавлений права подати свої
заперечення проти позову. Також є
голослівним твердження апелянта, що
господарський суд Івано-Франківської
області в порушення ст. 64, 65 ГПК України
не надіслав йому копії ухвали про
відкриття провадження у справі №
909/1256/13.

Зазначені твердження
апелянта/відповідача спростовуються
наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ГПК України
ухвала про порушення провадження у
справі надсилається сторонам,
прокурору, якщо він є заявником, за
повідомленою ними господарському суду
поштовою адресою. У разі ненадання
сторонами інформації щодо їх поштової
адреси, ухвала про відкриття
провадження у справі надсилається за
адресою місцезнаходження (місця
проживання) сторін, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців. У
разі відсутності сторін за такою
адресою, вважається, що ухвала про
порушення провадження у справі вручена
їм належним чином.

В матеріалах справи міститься оригінал
конверту (а.с. 6) з повідомленням про
вручення про відправлення ухвали
місцевого господарського суду від 04.11.13
р. у справі № 909/1256/13 про відкриття
провадження у справі за адресою, яка
була зазначена у позовній заяві (а.с. 8)
та збігається і з адресою
місцезнаходження (місця проживання)
сторони, що зазначена в оригіналі
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
серії НОМЕР_2: п. і. АДРЕСА_1 (а.с.18-19).
Поштовий конверт з ухвалою
господарського суду про призначення
справи до розгляду було повернуто на
адресу місцевого суду з написом
працівника поштового відділення про
причини повернення: «За закінченням
терміну зберігання» (а.с. 6). Тому
належить вважати, що Орендар був у
належний спосіб повідомлений місцевим
господарським судом про день, час та
місце розгляду справи (а.с. 5-7).

Вказана правова позиція викладена в
абз. 3, 4 п. 3.6 роз'яснення Вищого
арбітражного суду України від 18.09.1997
року № 02-5/289 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України".
Згідно п. 11 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
15.03.2007р. № 01-8/123 «Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2006 році», п. 23 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України від 18.03.2008р. № 01-8/164 «Про деякі
питання застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2007 році», зазначено, що до
повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

У пункті 3.1. постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» (із змінами і
доповненнями, внесеними постановами
пленуму ВГС України від 23 березня 2012
року № 3, від 17 жовтня 2012 року № 10)
визначено, що місцезнаходження
юридичної особи або місце проживання
фізичної особи - підприємця
визначається на підставі відомостей,
внесених до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (стаття 17 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців»). Неотримання
відповідачем поштової кореспонденції
з процесуальними документами
господарського суду, які йому
надсилалися за адресою: п. і. АДРЕСА_1,
що відповідає вказаним адресам у
позовній заяві, Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців є належним доказом
надсилання відповідачеві
процесуальних документів.

Крім того, колегія суддів вважає,
що посилання апелянта на ч. 1 ст. 218 ГК
України є некоректним. Адже ч. 2 ст. 218 ГК
України зазначає, що учасник
господарських відносин відповідає за
невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів до недопущення
господарського правопорушення.
Доказів вжиття апелянтом таких
заходів, апелянт/відповідач не надав.

Пунктом 2.4 Договору передбачено, що
після припинення цього Договору, у тому
числі у разі його припинення у зв'язку
із відмовою Орендодавця від Договору в
порядку ст. 782 ЦК України, Орендар
повертає Орендодавцеві приміщення у
погоджений сторонами термін, але не
пізніше як протягом 20-ти календарних
днів із дня припинення дії Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України, у
разі припинення договору найму
наймач зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі.

Враховуючи наведені вище норми закону
та умови Договору, а також те, що
Відповідач в передбачений договором та
законом термін не повернув орендовані
приміщення, суд вважає позовну вимогу
про зобов'язання Відповідача повернути
орендоване приміщення обґрунтованою
і такою, що підлягає до задоволення.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, належними та
допустимими доказами (ст. 34 ГПК
України).

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все вищенаведене в
сукупності, колегія суддів прийшла до
висновку, апеляційну скаргу
апелянта/відповідача залишити без
задоволення, рішення господарського
суду Івано-Франківської області від
10.12.2013 року у справі № 909/1256/13 - без змін.

Судовий збір за перегляд судового
рішення в апеляційному порядку
покласти на апелянта/відповідача.

Керуючись ст. ст. 29, 32, 33, 34, 43, 44 - 49, 89, 99, 101,
103, 105 Господарського процесуального
кодексу України, Львівський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 10.12.2013
року у справі № 909/1256/13 - залишити без
змін, апеляційну скаргу - без
задоволення.

2. Витрати зі сплати судового збору
за перегляд судового рішення в
апеляційному порядку покласти на
апелянта/відповідача.

3. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи повернути
господарському суду
Івано-Франківської області.

Головуючий суддя
Данко Л.С.

Суддя
Давид Л.Л.

Суддя
Юрченко Я.О.

В судовому засіданні 12.03.2014 р.
оголошено вступну і резолютивну часини
постанови. Повний текст постанови
складено та підписано - 17.03.2014 р.