ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

"11" лютого 2014 р.
Справа № 18/047-11/4

Суддя господарського суду Київської
області Подоляк Ю.В. розглянувши

заяву Житлово-комунального
підприємства «Немішаєве»провизнання
наказу від 17.08.2011р. таким, що не підлягає
виконанню у справігосподарського суду
Київської області № 18/047-11/4за позовом
Дочірньої компанії «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз
України»доЖитлово-комунального
підприємства «Немішаєве»простягнення
49476,19 грн.за участю представників:

позивача:Чижевська Р.В. - дов. від
30.12.2013р. № 41/10заявника:Мамаєв Д.Ю. - дов.
від 14.06.2013р.встановив:

До господарського суду Київської
області надійшла позовна заява
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" (далі - позивач) до
Житлово-комунального підприємства
«Немішаєве» (далі - Відповідач) про
стягнення 49476,19 грн., з яких 40886,09 грн.
основний борг, 3985,63 грн. інфляційні
втрати, 1466,71 грн. 3% річних та 3137,76 грн.
пеня.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем своїх зобов'язань за
договором поставки природного газу для
надання населенню послуг з опалення та
гарячого водопостачання від 23.09.2009р. №
06/09-768ТЕ17 щодо здійснення повного
розрахунку за поставлений природний
газ у визначені договором строки по
переліченим в позові актам
приймання-передачі природного газу.

Рішенням господарського суду
Київської області від 19.07.2011р. у даній
справі, яке набрало законної сили
05.08.2011р., позов задоволено повністю.
Стягнути з Житлово-комунального
підприємства «Немішаєве» на користь
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" 40886,09 грн. основного
боргу, 3985,63 грн. інфляційних втрат, 1466,71
грн. 3% річних, 3137,76 грн. пені та 495 грн.
державного мита, 236 грн. витрат на
інформаційне-технічне забезпечення
судового процесу.

На виконання зазначеного рішення
господарським судом Київської області
був виданий відповідний наказ від
17.08.2011р. у справі № 18/047-11.

Від Житлово-комунального підприємства
«Немішаєве» надійшла заява, якою
заявник - боржник просить суд визнати
судовий наказ від 17.08.2011р. у справі №
18/047-11 таким, що не підлягає виконанню.

Вказана заява обґрунтована тим, що
боржник відповідно до положень Закону
України "Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію" і Постанови
Кабінету Міністрів України "Про
затвердження Порядку списання
заборгованості за природний газ та
електричну енергію" від 08.08.2011р. № 894 на
підставі Протоколу від 29.11.2011р. списав
стягнуту рішенням судом у даній справі
заборгованість, а відтак заявник
вважає, що судовий наказ з вказаних
підстав слід визнати таким, що не
підлягає виконанню.

Присутній в судовому засіданні
представник заявника повністю
підтримав зазначену заяву та просив
суд її задовольнити з мотивів
викладених в даній заяві.

Присутній в судовому засіданні
представник позивача, проти
задоволення зазначеної заяви
заперечив повністю з мотивів
викладених у запереченнях, які
зводяться до того, що списання
заборгованості боржником здійснено
безпідставно, позаяк вона не підлягає
списанню, оскільки, не обліковувалась
станом на 01.01.2010р., відносно неї не
існувало судового рішення на дату
набрання чинності вищезазначеного
закону - 04.06.2011р., що на думку позивача є
обов'язковими умовами для списання
заборгованості в силу положень
зазначеного вище закону. Також позивач
зазначає, що законом передбачена
спеціальна процедура списання
заборгованості зі сплати штрафних
санкцій, інфляційних втрат, 3% річних
шляхом укладання між учасниками
процедури списання відповідного
договору, який сторони не укладали.

Розглянувши подану заяву, матеріали
справи, заслухавши пояснення
представників сторін, присутніх в
судовому засіданні, суд зазначає таке.

Згідно із ч. 2, ст. 117 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, який видав наказ,
може за заявою стягувача або боржника
визнати наказ таким, що не підлягає
виконанню.

Відповідно до ч. 4 ст. 117 Господарського
процесуального кодексу України у разі
якщо обов'язок боржника відсутній
повністю чи частково у зв'язку з його
припиненням добровільним виконанням
боржником чи іншою особою або з інших
причин, господарський суд визнає наказ
таким, що не підлягає виконанню
повністю або частково.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про
деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію" визначено, що дія цього Закону
поширюється на підприємства незалежно
від їхніх форм власності, що
виробляють, транспортують і постачають
теплову та електричну енергію, надають
послуги з диспетчерського управління
об'єднаною енергетичною системою
України, суб'єктів господарювання, що
здійснюють постачання природного газу
та електричної енергії за регульованим
тарифом, Національну акціонерну
компанію "Нафтогаз України" та її
дочірні підприємства ДК "Газ України",
ДК "Укртрансгаз", ДК
"Укргазвидобування", ДАТ
"Чорноморнафтогаз" та ДП "Енергоринок".

Згідно із п.п. 2.1.1 п. 2.1 ст. 2 зазначеного
Закону на умовах, визначених цим
Законом, підлягаює списанню, зокрема,
заборгованість за природний газ (у тому
числі реструктуризована) підприємств,
що виробляють, транспортують та
постачають теплову енергію, у тому
числі ліквідованих підприємств,
суб'єктів господарювання, що
здійснюють постачання природного газу
за регульованим тарифом, Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" та її дочірніх підприємств ДК
"Газ України", ДК "Укртрансгаз", ДК
"Укргазвидобування", ДАТ
"Чорноморнафтогаз", що обліковувалася
станом на 1 січня 2010 року і не сплачена
станом на дату набрання чинності цим
Законом.

Відповідно до п. 2.2 ст. 2 зазначеного
Закону на умовах, визначених цим
Законом, підлягає списанню
заборгованість (у тому числі
встановлена судовими рішеннями) з пені,
штрафних та фінансових санкцій (три
відсотки річних та індекс інфляції),
які нараховані підприємствам,
визначеним у статті 1 цього Закону, на
заборгованість за природний газ,
спожитий ними у період з 1 січня 1997 року
по 1 січня 2011 року, і не сплачена станом
на дату набрання чинності цим Законом.

Списання заборгованості відповідно до
цього Закону здійснюється у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України (п. 2.5 ст. 2 названого Закону).

Постатейний аналіз положень
зазначеного Закону дає підстави
зробити висновок, що законодавець
розділяє заборгованість боржників
перед кредитором, зокрема, на основну
заборгованість за поставлений
природний газ та заборгованість зі
сплати пені, інфляційних втрат, 3%
річних, а також визначає різні
підстави для їх списання. Тобто, для
списання основної заборгованості за
спожитий природних газ необхідною
умовою є наявність її обліку станом на
01.01.2010р. та відсутність сплати такої
заборгованості на дату набрання
чинності цим законом - 04.06.2011р. (п.п. 2.1.1 п.
2.1 ст. 2 Закону), а для списання
заборгованості зі сплати пені,
інфляційних втрат, 3% річних необхідною
умовою є їх нарахування на
заборгованість за природний газ,
спожитий боржниками у період з 1 січня
1997 року по 1 січня 2011 року, і яка не
сплачена станом на дату набрання
чинності цим Законом (п. 2.2 ст. 2 Закону).

У п. 1 Порядку списання заборгованості
за природний газ та електричну енергію,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 серпня 2011р. N 894
(надалі - Порядок) визначено, що цей
Порядок визначає механізм списання
заборгованості (у тому числі
реструктуризованої) за природний газ
та електричну енергію, зокрема із
сплати пені, штрафних та фінансових
санкцій, що нараховані на
заборгованість за природний газ, а
також за кам'яне і буре вугілля, газ
нафтопереробки, нафтопродукти і
природний газ підприємств, що
виробляють електричну енергію, перед
Держрезервом, яку реструктуризовано
відповідно до рішень Кабінету
Міністрів України, відповідно до
Закону України "Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію" (далі -
заборгованість).

Дія цього Порядку поширюється на
підприємства незалежно від форми
власності, що виробляють,
транспортують і постачають теплову та
електричну енергію, надають послуги з
диспетчерського управління об'єднаною
енергетичною системою, суб'єктів
господарювання, що здійснюють
постачання природного газу та
електричної енергії за регульованим
тарифом, Національну акціонерну
компанію "Нафтогаз України" та її
дочірні компанії "Газ України",
"Укртрансгаз", "Укргазвидобування", а
також державне акціонерне товариство
"Чорноморнафтогаз" і державне
підприємство "Енергоринок" (далі -
учасники процедури списання).

Згідно із п. 4 Порядку обсяг
заборгованості (у тому числі
реструктуризованої) за природний газ
визначається з урахуванням вимог
законодавства з питань інвентаризації
основних засобів, нематеріальних
активів, товарно-матеріальних
цінностей, коштів, документів та
розрахунків і списується учасниками
процедури списання, що здійснюють
постачання природного газу за
регульованим тарифом або виробляють,
транспортують і постачають теплову
енергію, перед дочірньою компанією "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (далі -
компанія "Газ України") - у сумах, що
обліковуються в бухгалтерському
обліку таких учасників.

Для списання заборгованості кожен
учасник процедури списання утворює
комісію з питань списання
заборгованості, до складу якої
обов'язково входить керівник такого
учасника як голова комісії та головний
бухгалтер і яка визначає обсяг
заборгованості, що підлягає списанню, у
розрізі контрагентів (п. 6 Порядку).

Заявник відповідно до положень Закону
України "Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію" і Постанови
Кабінету Міністрів України "Про
затвердження Порядку списання
заборгованості за природний газ та
електричну енергію" від 08.08.2011р. № 894 на
підставі протоколу комісії від 29.11.2011р.
списав встановлену та стягнуту
рішенням суду у даній справі
заборгованість зі сплати 3985,63 грн.
інфляційних втрат, 1466,71 грн. 3% річних,
3137,76 грн. пені. Про що, листом від 09.12.2011р.
№ 1 повідомив позивача.

Судом встановлено, що суми інфляційних
втрат в розмірі 3985,63 грн., 3% річних в
розмірі 1466,71 грн., пені в розмірі 3137,76
грн. нараховані на на заборгованість за
природний газ, спожитий боржниками у
період з 1 січня 1997 року по 1 січня 2011
року, і яка не сплачена станом на дату
набрання чинності цим Законом, тому
заявник правомірно списав вказану
заборгованість, яка була встановлена
та стягнута судовим рішенням у даній
справі, відповідно до зазначеного
протоколу комісії від 29.11.2011р., який є
достатньою підставою для списання
учасниками процедури списання,
зокрема, кредитором зазначеної
заборгованості боржника зі сплати пені
в розмірі 3137,76 грн., інфляційних втрат в
розмірі 3985,63 грн. та 3% річних в розмірі
1466,71 грн. відповідно до п. 2.2 ст. 2 Закону
України "Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію".

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
15.10.2013р. у справі № 5011-27/6245-2012, яка в силу
ст. 11128 ГПК України є обов'язковою для її
застосування судами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом.

Згідно з ст. 605 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
внаслідок звільнення (прощення боргу)
кредитором боржника від його
обов'язків, якщо це не порушує прав
третіх осіб щодо майна кредитора.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що зобов'язання відповідача
щодо сплати пені, інфляційних втрат та
3% річних слід вважати припиненими, що є
підставою для часткового задоволення
поданої заяви та визнання наказу в цій
частині таким, що не підлягає
виконанню.

Заява в частині вимог заявника визнати
наказ таким що не підлягає виконанню в
частині стягнення з боржника на
користь стягувача 40886,09 грн. основного
боргу, 495 грн. державного мита, 236 грн.
витрат на інформаційне-технічне
забезпечення судового процесу не
підлягає задоволенню з огляду на її
недоведеність та безпідставність,
позаяк, заявник не довів наявність
законних підстав для списання вказаних
сум та не надав суду доказів, вчинення
дії щодо їх списання у встановленому
законом порядку.

Посилання позивача на те, що списання
боржником заборгованості зі сплати
пені, інфляційних втрат, 3% річних
здійснено безпідставно, позаяк вона не
підлягає списанню, оскільки, не
обліковувалась станом на 01.01.2010р.,
відносно неї не існувало судового
рішення на дату набрання чинності
зазначеним вище законом - 04.06.2011р., що на
думку позивача є обов'язковими умовами
для списання зазначеної
заборгованості в силу положень
вказаного вище закону не приймається
судом до уваги при вирішенні поданої
заяви, оскільки, наявність чи
відсутність зазначених умов не ставить
в залежність право боржника вчинити
дії по списанню заборгованості зі
сплати пені, інфляційних втрат, 3%
річних нарахованих на заборгованість
за природний газ, спожитий боржником у
період з 1 січня 1997 року по 1 січня 2011
року, і яка не сплачена станом на дату
набрання чинності цим Законом та за
наслідками вчинення передбачених
Положенням дій списати зазначену
заборгованість учасниками процедури
списання.

Доводи позивача про те, що
заборгованість зі сплати пені,
інфляційних втрат, 3% річних, відповідає
критеріям заборгованості, що підлягає
списанню у порядку визначеному пунктом
7 Порядку, а тому може бути списана на
підставі відповідних договорів, не
заслуговують на увагу з огляду на
наступне.

Відповідно до п. 7 Порядку списання
заборгованості за природний газ та
електричну енергію, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 8 серпня 2011 р. N 894 заборгованість із
сплати пені, штрафних та фінансових
санкцій (3 відсотки річних та індекс
інфляції), які нараховані учасникам
процедури списання на заборгованість
за природний газ, спожитий ними у
період з 1 січня 1997р. по 1 січня 2011р., щодо
стягнення яких до набрання чинності
Законом розпочата процедура судового
врегулювання спору і відсутнє судове
рішення, яке набрало законної сили,
визначається у відповідних договорах,
що укладаються між учасниками
процедури списання відповідно до
Цивільного та Господарського кодексів
України.

Таким чином, зазначеним пунктом
вищевказаного порядку встановлено не
порядок списання заборгованості, а
спосіб визначення розміру
заборгованості зі сплати пені,
штрафних та фінансових санкцій на
підставі договорів, що укладаються між
учасниками процедури списання
відповідно до Цивільного та
Господарського кодексів України.
Доводи позивача про обов'язковість
укладення договору про списання
заборгованості у зв'язку з прямою
вказівкою закону, є неспроможними
оскільки законом такої вказівки не
передбачено, а встановлено лише
визначення заборгованості у
відповідних договорах, що укладаються
між учасниками процедури списання
відповідно до Цивільного та
Господарського кодексів України.

Скасовуючи попередні судові рішення
першої та апеляційної інстанцій та
передаючи заяву на новий розгляд до
господарського суду Київської області,
Вищий господарський суд України в
своїй постанові від 04.11.2013р. зазначив,
що згідно пункту 3 Порядку списання
заборгованості за природний газ та
електричну енергію учасники процедури
списання протягом 30 днів після
закінчення строку дії Закону України
"Про деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію" проводять звіряння
розрахунків і підписують відповідні
акти станом на 31 грудня 2011р., в яких
фіксується сума заборгованості, що
обліковується в їх бухгалтерському
обліку після списання заборгованості.

Враховуючи, що дію Закону України "Про
деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію", відповідно до приписів пункту
1 ст. 3 цього Закону, припинено 30 червня
2012р., то позивач та відповідач були
зобов'язані провести звіряння
розрахунків і підписати відповідні
акти станом на 31 грудня 2011р., в яких має
бути зафіксована сума заборгованості,
що обліковується в їх бухгалтерському
обліку після списання заборгованості.

Проте, в порушення вищенаведеної
правової норми, господарські суди на
приписи даної правової норми уваги не
звернули та не з'ясували обставини щодо
наявності чи відсутності підстав для
визнання наказу господарського суду
від 17.08.2011р. у справі № 18/047-11 таким, що не
підлягає виконанню.

Враховуючи вищезазначені вказівки, що
містяться в постанові касаційної
інстанції, які є обов'язковими для суду
першої інстанції під час нового
розгляду справи суд зобов'язував
сторін надати відповідний акт звірки
розрахунків. Разом з тим сторони
зазначений акт звірки розрахунків суду
не надали.

В той же час відсутність зазначеного
акта звірки не спростовує те, що
зобов'язання відповідача щодо сплати
пені, інфляційних втрат та 3% річних є
припиненими в силу вищезазначених
обставин та відповідно до вказаних
приписів законодавства, що є підставою
для часткового задоволення поданої
заяви та визнання наказу таким, що не
підлягає виконанню в частині стягнення
з боржника на користь стягувача 3985,63
грн. інфляційних втрат, 1466,71 грн. 3%
річних, 3137,76 грн. пені.

Керуючись ст. 117, 86 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ухвалив:

1. Заяву Житлово-комунального
підприємства «Немішаєве» про визнання
наказу господарського суду Київської
області від 17.08.2011р. у справі № 18/047-11
таким, що не підлягає виконанню
задовольнити частково.

2. Визнання наказу господарського
суду Київської області від 17.08.2011р. у
справі № 18/047-11 таким що не підлягає
виконанню частково в частині стягнення
з боржника на користь стягувача 3985,63
грн. інфляційних втрат, 1466,71 грн. 3%
річних, 3137,76 грн. пені.

3. В задоволенні решти вимог заяви
Житлово-комунального підприємства
«Немішаєве» про визнання наказу
господарського суду Київської області
від 17.08.2011р. у справі № 18/047-11 таким, що не
підлягає виконанню відмовити.

Суддя
Подоляк Ю.В.