РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2014 р.
Справа № 903/1564/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючої судді
Олексюк Г.Є.

суддів
Гудак А.В.

суддів
Сініцина Л.М.

при секретарі судового засідання
Юрчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача
Департаменту житлово-комунального
господарства Луцької міської ради на
рішення господарського суду
Волинської області від 16.01.14 р.

у справі № 903/1564/13 (суддя Гарбар Ігор
Олексійович )

позивач Приватне підприємство
"Руфусів"

відповідач Департамент
житлово-комунального господарства
Луцької міської ради

про стягнення 1 018 923, 28 грн.

за участю представників сторін:

позивача - Шестерніна В.Д.,представника,
довіреність в справі

відповідача - Кучинського
А.Є.,представника, довіреність в справі

Судом роз'яснено представникам сторін
права та обов'язки, передбачені ст.ст.20,
22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не поступало, заяв про
відвід суддів не надходило.

Розпряженням Голови Рівненського
апеляційного господарського суду від 04
березня 2014 року у зв'язку із тимчасовою
втратою працездатності судді
Філіпової Т.Л. та відповідно до
затверджених складів колегій внесено
зміни до складу колегії суддів та
визначено колегію суддів у
складі:головуюча суддя Олексюк Г.Є.,
суддя Гудак А.В., суддя Сініцина Л.М.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Волинської області від 16 січня 2014 року
у справі №903/1564/13(суддя Гарбар І.О.)
задоволено позов Приватного
підприємства "Руфусів" та стягнуто на
його користь з департаменту
Житлово-комунального господарства
Луцької міської ради 1018923,28 гривень
заборгованості за договором про
закупівлю послуг за державні кошти № 20
від 28.02.2012 року ( з змінами та
доповненнями) та витрати по сплаті
судового збору в сумі 20379 гривень.

Задовольняючи позов з огляду на
положення статей 175, 193 Господарського
кодексу України, ст.ст. 11, 509, 526,530, 901, 903
Цивільного кодексу України місцевий
господарський суд дійшов висновків, що
позивачем у жовтні, листопаді та грудні
2012 року були надані відповідачу
послуги, що обумовлені договором про
закупівлю послуг за державні кошти № 20
від 28.02.2012 року ( з змінами та
доповненнями) на загальну суму 1018923,28
гривень ( жовтень 2012 року - 395477,42
гривень, листопад 2012 року - 520963,88
гривень, грудень 2012 року - 102481,98
гривень), однак, відповідачем дані
послуги не оплачені.

Департаментом житлово-комунального
господарства Луцької міської ради
подано апеляційну скаргу, якою
вважають оскаржуване рішення
ухваленим за неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи
та з порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Вказують на помилковість висновків
суду першої інстанції, що
заборгованість відповідача за надані
послуги у жовтні-грудні 2012 року за
договором № 20 від 28.02.2012 року у розмірі
1018923,28 гривень підтверджується копіями
актів приймання виконаних підрядних
робіт, копіями довідок про вартість
виконаних підрядних робіт, оскільки
всупереч до п. 5.3, 5.6 означеного договору
акти приймання-передачі послуг
позивачем на адресу відповідача не
скеровувалися.

Звертають увагу на відсутність у
матеріалах справи доказів того, що ПП
"Руфусів" надсилало на адресу
департаменту житлово-комунального
господарства Луцької міської ради акти
в трьох примірниках з врахуванням
актів, складених в поточному місяці і
довідку про вартість наданих послуг за
жовтень , листопад та грудень 2012 року.

На думку апелянта ,департамент
житлово-комунального господарства
Луцької міської ради не міг підписати
або дати зауваження на акти, оскільки
акти виконаних робіт не складалися та,
відповідно, не підписувалися у строк,
передбачений договором, що
унеможливило виконання відповідачем
своїх зобов'язань в частині проведення
оплати послуг.

Стверджують, що недотримання позивачем
умов договору в частині скерування
відповідачу актів виконаних робіт у
строк до 25 числа, зумовило не
підписання актів відповідачем.

Вважають, що позивач не надав суду
належних доказів, що підтверджують
факт надання послуг за жовтень 2012 року,
за листопад 2012 року та за грудень 2012
року на загальну суму 1 018 923,28 грн.

Крім того, апелянт зазначає, що 27 грудня
2012 року було підписано департаментом
ЖКГ Луцької міської ради акт приймання
виконаних робіт за жовтень 2012 року та
довідку про вартість виконаних
підрядних робіт та витрати за жовтень
2012 року на суму 125425,91 гривень, які були
надані позивачем.

28 грудня 2012 року дана сума була
оплачена через управлінні Державної
казначейської служби України в м.
Луцьку.

Просять рішення господарського суду
Волинської області від 16.01.2014 року у
даній справі скасувати та прийняти
нове рішення про відмову у задоволенні
позову.

Відзиву на апеляційну скаргу не
надійшло ,що не перешкоджає перегляду
рішення місцевого господарського суду.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримав апеляційну скаргу з
підстав, що у ній викладені та просив
рішення господарського суду
Волинської області від 16.01.2014 року у
справі № 903/1564/13 скасувати та прийняти
нове рішення , яким у задоволенні
позову відмовити в повному обсязі.

Представник позивача проти доводів
апеляційної скарги заперечував та
вказував на законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у даній справі, яке
просив залишити без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. У
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу.

Заслухавши пояснення представників
сторін , обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
повноту з'ясування та доведеність всіх
обставин, що мають значення для справи,
дослідивши правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм процесуального та матеріального
права при винесенні оскарженого
рішення , судова колегія вважає, що
апеляційна скарга департаменту
Житлово-комунального господарства
Луцької міської ради не підлягає
задоволенню , з наступних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
28.02.2012 року між департаментом ЖКГ
Луцької міської ради (замовником) та ПП
"Руфусів" (виконавцем) було укладено
договір про закупівлю послуг за
державні кошти № 20, а також додаткові
угоди № 1 та № 2 до даного договору (т.1,
а.с.6-8, 11-12 ) відповідно до умов яких
відповідач (замовник) доручив, а
позивач (виконавець) взяв на себе
зобов'язання у 2012 році своїми силами і
засобами відповідно до кошторисної
документації та умов договору надати
послуги, а відповідач прийняти належно
надані послуги та своєчасно оплачувати
їх вартість за цінами та у термін,
зазначені у договорі.

Відповідно до п.1.2 договору послуги
полягали в санітарному обробленні та
прибиранні вулиць міста Луцька
обсягом: проїжджа частина - 180435 м/п;
тротуари - 259205 м2; газони - 122168 м2).

Пунктом 3.1 договору сторони встановили
загальну вартість послуг у розмірі
5172591,14 гривень

За змістом пункту 4.1 розрахунок за
надані послуги замовник зобов'язався
проводити на підставі підписаних
сторонами актів приймання-передачі
послуг з можливістю відстрочки платежу
10 календарних днів з моменту їх
підписання.

В силу пункту 5.3. Договору виконавець до
25 числа поточного місяця повідомляє
замовника про надання послуг і
направляє на його адресу акт в трьох
примірниках з врахуванням актів,
складених в поточному місяці і довідку
про вартість наданих послуг.

Цей договір набирає чинності з 28 лютого
2012 року і діє до 31.12.2012 року.

На виконання умов вказаного договору
наказом директора ПП "Руфусів" від
28.02.2012 року було визначено транспортні
засоби для забезпечення виконання умов
даного договору (а.с.37, т.1).

Як вбачається із подорожніх листів на
транспортні засоби позивача за
жовтень (т.1, а.с.53-222 ), листопад (т.1,
а.с.223-250, т.2, а.с.1-30) та за грудень 2012 року
(т.2, а.с.31-71 ), матеріалів справи
приватним підприємством "Руфусів" за
період з жовтня по грудень 2012 року
(включно) надавалися послуги по
санітарному обробленню та аналогічних
послугах (прибирання вулиць міста) на
загальну суму 1 018 923,28 гривень.

Також, у матеріалах справи наявні акти
приймання виконаних робіт та довідки
про вартість виконаних робіт за
жовтень , листопад та за грудень 2012
року про надання послуг відповідачу за
договором про закупівлю послуг за
державні кошти № 20 від 28.02.2012 року на
загальну суму 1 018 923,28 гривень.

На звороті означених актів містяться
відомості про вручення їх представнику
відповідача із зазначенням дати
вручення , підпису та прізвища особи,
яка їх отримала.

Однак, з боку відповідача означені акти
виконаних робіт не підписані.

У судовому засіданні представник
відповідача пояснив, що ОСОБА_5 дійсно
працював і працює на посаді заст.
Директора департаменту
Житлово-комунального господарства
Луцької міської ради, однак чи
отримував він дані акти,він не
пам»ятає.

Поряд з тим, 18.03.2013 року позивач
додатково звертався до Луцького
міського голови із заявою з проханням
вирішити питання як про підписання
актів так і оплату наданих послуг (т.1,
а.с.23 ).

Матеріали справи не містять доказів
надання відповідачем відповіді на
означену заяву.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ГК України
господарсько-договірними
зобов'язаннями є майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і
негосподарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів.

Статтями 174, 193 Господарського кодексу
України визначено, що господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать та
повинні виконуватися суб»єктами
господарювання належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Цивільний кодекс у ч. 1 ст. 509 ЦК України
також визначає зобов'язання як
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

За договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором (ч.1 ст. 901
ЦК України).

З огляду на означені норми колегія
суддів вважає обґрунтованим висновок
суду першої інстанції про те, що між
сторонами склалися правовідносини, які
необхідно кваліфікувати як
правовідносини, пов»язані із наданням
послуг.

Заперечуючи проти позову та
обґрунтовуючи апеляційну скаргу
департамент Житлово-комунального
господарства Луцької міської ради
вказує на те, що позивач в порушення
вимог п.5.3 договору у спірний період не
повідомляв замовника про надання
послуг та не направляв на його адресу
акт в трьох примірниках з врахуванням
актів, складених в поточному місяці і
довідкок про вартість наданих послуг.

Відповідно до ч.1 ст.903 ЦК України
замовник зобов'язаний оплатити надані
йому послуги в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

В силу ч.1 ст.638 ЦК України істотними
умовами договору, в першу чергу є умови
про предмет договору. Предметом
договору про надання послуг є сама
нематеріальна послуга, тобто те
нематеріальне благо, яке отримує
замовник у процесі вчинення виконавцем
певних дій або здійснення певної
діяльності. Для договорів цього типу
важливе значення має якість послуг, що
надаються.

Тобто, обов'язковою підставою для
здійснення замовником свого обов'язку
щодо оплати послуг є надання цих
послуг.

Між тим ,відповідач факту наданих йому
послуг у спірний період на суму 1018923,28
гривень не заперечував та належними
доказами не спростував, а лише
констатує порушення відповідачем умов
п.5.3 договору щодо необхідності
направлення на його адресу актів про
надання послуг та довідок про їх
вартість.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Судова колегія звертає увагу на
відсутність у матеріалах справи
доказів про оплату наданих позивачем
послуг на підставі договору № 20 від
28.02.2012 року за жовтень 2012 року на суму
395477,42 гривень, листопад 2012 року - 520963,88
гривень, грудень 2012 року - 102481,98 гривень,
а всього на загальну суму 1018923,28 гривень
, хоча відповідні акти про виконання
робіт та довідки про їх вартість
передавалися представнику відповідача
для підписання та позивач повторно
18.03.2013 року звертався до відповідача із
вимогою про підписання цих актів та
проведення оплати наданих послуг.

За таких обставин апеляційний
господарський суд вважає правомірним
стягнення із відповідача на користь
позивача заборгованості за договором
про закупівлю послуг за державні кошти
№20 від 28.02.2012 року ( з змінами та
доповненнями) у розмірі 1018923,28 гривень .

Інші доводи апеляційної скарги та
пояснення представника відповідача не
спростовують по суті правильного
висновку суду, викладеного у рішенні.

За змістом статей 33 і 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог. Доказування полягає не
лише в поданні особами доказів, а й у
доведенні їх переконливості, що
скаржником зроблено не було.

В силу ст.ст. 33, 38, 43,47 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
коли кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень, а
суд, оцінивши подані по справі докази
за своїм внутрішнім переконанням, яке
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, повинен
прийняти рішення за результатами
обговорення усіх цих обставин.

Апеляційний господарський суд вважає,
що судом першої інстанції в порядку
статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
всебічно, повно і об'єктивно досліджено
матеріали справи та вірно застосовані
норми процесуального і матеріального
права, у зв'язку з чим відсутні правові
підстави для задоволення апеляційної
скарги та скасування чи зміни рішення
господарського суду Волинської
області від 16 січня 2014 року у справі
№903/1564/13.

Судовий збір за подачу апеляційної
скарги відповідно до ст. 49 ГПК України
в зв»язку з відмовою в її задоволенні
покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99,101,103,105 ГПК
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Волинської області від 16 січня 2014 року
у справі № 903/1564/13 залишити без змін,а
апеляційну скаргу Департаменту
житлово-комунального господарства
Луцької міської ради залишити бз
задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуюча суддя
Олексюк Г.Є.

Суддя
Гудак А.В.

Суддя
Сініцина Л.М.