м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фоззі" та Приватного
акціонерного товариства "Сільпо
до Публічного акціонерного товариства
"ВТБ Банк" та Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фоззі-Фуд"
про визнання недійсним підпункту 4.3.13.1
пункту 4.3.13 статті 4.3 розділу 4 Договору
про внесення змін до Кредитного
Суддя Нечай О.В.
Представники сторін:
від позивача - 1: Мишакова Ю.А., за
від позивача - 2: Мишакова Ю.А., за
від відповідача - 1 : Оніщук В.М., за
від відповідача - 2 : Слободанюк О.О., за
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд господарського суду міста
Києва були передані позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фоззі" (далі -
позивач-1) та Приватного акціонерного
товариства "Сільпо Рітейл" (далі -
позивач - 2) до Публічного акціонерного
товариства "ВТБ Банк" (далі - відповідач
- 1) та Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фоззі-Фуд" (далі -
відповідач - 2) про визнання недійсним
підпункту 4.3.13.1 пункту 4.3.13 статті 4.3
розділу 4 Договору про внесення змін до
Кредитного договору.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 11.11.2013 р. було порушено
справи призначено на 11.12.2013 р.
11.12.2013 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва
представником позивачів було подано
клопотання про долучення документів до
матеріалів справи.
11.12.2013 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва
представником позивачів були подані
11.12.2013 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва
представником відповідача - 2 був
поданий відзив на позовну заяву.
11.12.2013 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва
представником відповідача - 1 був
поданий відзив на позовну заяву.
11.12.2013 р. у судове засідання
представники сторін з'явились.
У судовому засіданні 11.12.2013 р. судом, в
порядку ст. 77 ГПК України, та в межах
строків, встановлених ст. 69 ГПК України,
було оголошено перерву до 25.12.2013 р.
25.12.2013 р. судове засідання не відбулось.
Розпорядженням В.о. Голови
господарського суду міста Києва Бойка
Р.В. від 25.12.2013 р., у зв'язку з
перебуванням судді Нечая О.В. у
передано для розгляду судді
Ухвалою господарського суду міста
прийнята до провадження суддею
Гавриловською І.О. та призначена до
розгляду на 29.01.2014 р.
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва Князькова В.В. від
13.01.2014 р., у зв'язку з поверненням судді
було передано для розгляду судді Нечаю
Ухвалою господарського суду міста
прийнята до провадження суддею Нечаєм
О.В. та призначена до розгляду на 29.01.2014
У судове засідання 29.01.2014 р. представник
У судове засідання 29.01.2014 р. представник
відповідача - 1 з'явився.
У судове засідання 29.01.2014 р. представник
відповідача - 2 з'явився та подав
У судовому засіданні 29.01.2014 р. судом, в
порядку ст. 77 ГПК України, та в межах
строків, встановлених ст. 69 ГПК України,
було оголошено перерву до 19.02.2014 р.
19.02.2014 р. судове засідання не відбулось
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 19.02.2014 р. призначено судове
засідання на 12.03.2014 р.
У судове засідання 12.03.2014 р. представник
позивачів з'явився, надав свої
пояснення по суті спору, позовні вимоги
підтримав в повному обсязі.
Представник відповідача - 1 у судове
засідання 12.03.2014 р. з'явився, надав свої
пояснення по суті спору, проти
задоволення позовних вимог
Представник відповідача - 2 у судове
засідання 12.03.2014 р. з'явився, позовні
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва, -
26.04.2005 р. між Публічним акціонерним
товариством «ВТБ Банк» (далі - банк,
відповідач - 1) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Фоззі-Фуд» (далі - позичальник,
відповідач - 2) було укладено Договір
про надання невідновлювальної
відкличної кредитної лінії № 0405/1-кю
від 26.04.2005 р. (далі - Кредитний договір).
Відповідно до тверджень позивачів, з
метою забезпечення виконання
позичальником своїх зобов'язань за
Кредитним договором, між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Фоззі»
(далі - позивач - 1), Приватним
акціонерним товариством «Сільпо
Рітейл» (далі - позивач - 2) було укладено
низку іпотечних договорів, відповідно
до умов яких позивачі є іпотекодавцями.
30.11.2011 р. між банком та позичальником
було укладено Договір № 14 про внесення
змін до Кредитного договору, у
підпункті 4.3.13.1 пункту 4.3.13 статті 4.3
розділу 4 якого зазначено, що протягом
дії цього договору без попереднього
письмового погодження з банком
позичальник зобов'язаний та
зобов'язується забезпечити виконання
Учасниками угоди (АТ «Сільпо Рітейл»)
умов щодо ненадання кредитів та/або
гарантій третім особам та/або не
виступати поручителем/майновим
поручителем/гарантом за зобов'язанням
третіх осіб в сумі, що перевищує
еквівалент 1 000 000,00 грн. доларів США на
одну юридичну особу протягом
календарного року за виключенням:
- надання кредитів, гарантій на користь
позичальника, Учасників угоди та інших
осіб, що увійшли до складу Групи
компаній «FOZZY GROUP»;
- надання майнових порук по
зобов'язанням позичальника та/або по
зобов'язанням Учасників угоди та
та/або по зобов'язанням інших осіб, що
увійшли до складу Групи компаній «FOZZY
GROUP», якщо майно, що буде предметом
майнової поруки, було придбане або
придбавається частково або повністю за
рахунок кредиту, що отриманий після
укладення договору № 12 про внесення
змін до Кредитних договорів;
- надання порук/гарантій по
зобов'язанням позичальника, Учасників
угоди та інших осіб, що увійшли до
складу Групи компаній «FOZZY GROUP», у
випадку якщо поручитель/гарант надає
поруку/гарантію по зобов'язанням
юридичної особи, за зобов'язаннями якої
поручитель/гарант надав
поруку/гарантію перед банком.
З матеріалів справи вбачається, що на
виконання спірного положення Договору
про внесення змін № 14 позивачем - 2 було
направлено на адресу банку листи (вих.
№ 29/11-2 від 29.11.2012 р., вих. № 05/09 від 05.09.2013
р., вих. № 04/04 від 04.04.2013 р.) з клопотанням
про надання дозволу на укладення
іпотечних договорів та передачу в
іпотеку об'єктів нерухомого майна.
В свою чергу, листом № 3890/1-2 від 23.05.2013 р.
банк відмовив позивачу - 2 в укладенні
договорів іпотеки/наступної
іпотеки/переоформлення існуючого
Позивачі у своїй позовній заяві
зазначають про те, що підпункт 4.3.13.1
пункту 4.3.13 статті 4.3 розділу 4 Договору
№ 14 про внесення змін до Кредитного
договору порушують законні права,
інтереси та свободи позивачів 1 та 2 та
обмежують їхнє право на вільне
здійснення господарської та
підприємницької діяльності.
Суд погоджується з даною позицією
позивачів, з огляду на наступне.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України передбачено, що підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
Згідно з ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу
України відповідно до статті 6 цього
Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.
Відповідно до ч. ч. 1 - 5 ст. 203 Цивільного
кодексу України зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам. Особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу
України передбачено, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 91 Цивільного
кодексу України юридична особа здатна
мати такі ж цивільні права та обов'язки
(цивільну правоздатність), як і фізична
особа, крім тих, які за своєю природою
можуть належати лише людині.
Частиною 1 ст. 92 Цивільного кодексу
України юридична особа набуває
цивільних прав та обов'язків і здійснює
їх через свої органи, які діють
відповідно до установчих документів та
Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Згідно з ст. 511 Цивільного кодексу
України зобов'язання не створює
обов'язку для третьої особи. У випадках,
встановлених договором, зобов'язання
може породжувати для третьої особи
права щодо боржника та (або) кредитора.
Таким чином, за своїм змістом
оспорюваний підпункт 4.3.13.1 пункту 4.3.13
статті 4.3 розділу 4 Договору № 14 про
внесення змін до Кредитного договору
фактично створює зобов'язання для
третіх осіб, в даному випадку -
позивачів 1 та 2, оскільки умовами
даного пункту визначено перелік
обмежень для позивачів, пов'язаних з їх
господарською діяльністю, що
суперечить ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 3 Цивільного
кодексу України загальними засадами
цивільного законодавства, зокрема, є
свобода підприємницької діяльності,
яка не заборонена законом.
Посилання відповідача - 1 на те, що у
спірному пункті Договору № 14 про
внесення змін до Кредитного договору
зазначені обмеження стосуються
виключно позичальника судом до уваги
не приймаються, оскільки зі змісту
оспорюваного пункту вбачається, що на
позичальника покладено обов'язок
забезпечити непорушення позивачами 1
та 2 зобов'язань, покладених на них
договором, сторонами якого вони не є.
Аналогічна правова позиція викладена у
Постанові Вищого господарського суду
України від 21.04.2010 р. у справі № 18/171-09.
Згідно з абз. 4 п. 2.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
від 29 травня 2013 року N 11 (далі - Постанова
№ 11) вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.
Згідно з п. 2.5.1. Постанови № 11 визнання
правочину (господарського договору)
недійсним господарським судом є
наслідком його вчинення з порушенням
закону, а не заходом відповідальності
сторін. Тому для такого визнання, як
правило, не має значення, чи
усвідомлювали (або повинні були
усвідомлювати) сторони протиправність
своєї поведінки під час вчинення
правочину; винятки з цього правила
можливі, якщо вони випливають із
Відповідно до п. 2.11 Постанови № 11 за
загальним правилом статті 217 ЦК України
правочин не може бути визнаний
недійсним, якщо законові не
відповідають лише окремі його частини
і обставини справи свідчать про те, що
правочин був би вчинений і без
включення до нього недійсної його
частини. У такому разі господарський
суд може визнати недійсною частину
правочину. Недійсними частини
правочину визнаються за загальними
правилами визнання правочинів
недійсними із застосуванням
передбачених законом наслідків такого
визнання. Якщо недійсна частина
правочину виконана будь-якою із сторін,
господарський суд визначає наслідки
такої недійсності залежно від
підстави, з якої вона визнана
Оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про те, що заявлені позивачем
вимоги щодо визнання недійсним
підпункту 4.3.13.1 пункту 4.3.13 статті 4.3
розділу 4 Договору про внесення змін до
Кредитного договору підлягають
Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України
судовий збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
Враховуючи викладене, керуючись
статтями 4, 49, 82-85 ГПК України, суд
1. Позов задовольнити.
2. Визнати недійсним підпункт
4.3.13.1 пункту 4.3.13 статті 4.3 розділу 4
Договору про надання не
відновлювальної відкличної кредитної
лінії № 0405/1-кю від 26.04.2005 р., укладеного
між Товариством з обмеженою
Київська обл., Києво-Святошинський
район, м. Вишневе, вул. Промислова,
будинок 5; ідентифікаційний код: 32294926)
та Публічним акціонерним товариством
Шевченка/вул. Пушкінська, будинок 8/26;
ідентифікаційний код: 14359319), що
викладений у редакції Договору про
внесення змін № 14 від 20.07.2012 р. до
Договору про надання не
відновлювальної відкличної кредитної
лінії № 0405/1-кю від 26.04.2005 р.
3. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
Києво-Святошинський район, м. Вишневе,
вул. Промислова, будинок 5;
ідентифікаційний код: 32294926) на користь
Товариства з обмеженою
обл., Києво-Святошинський район, м.
Вишневе, вул. Промислова, будинок 5;
ідентифікаційний код: 25294089) суму
сплаченого судового збору в розмірі 573
(п'ятсот сімдесят три) грн. 50 коп.
4. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «ВТБ Банк»
Шевченка/вул. Пушкінська, будинок 8/26;
ідентифікаційний код: 14359319) на користь
Товариства з обмеженою
обл., Києво-Святошинський район, м.
Вишневе, вул. Промислова, будинок 5;
ідентифікаційний код: 25294089) суму
сплаченого судового збору в розмірі 573
(п'ятсот сімдесят три) грн. 50 коп.
Повне рішення складено 17.03.2014 р.
Суддя