ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2014 р.Справа № 922/3002/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання
Михайлюк В.Ю.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства
"Харківські теплові мережі", м.Харків
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
м.Харків про стягнення 19159,83 гривень
за участю представників:

позивача - Танчак Н.В. (довіреність
№38-2072/470 від 10 травня 2012 року)

відповідача - ОСОБА_3 (свідоцтво
адвоката №НОМЕР_2 від 31 травня 2007 року)

ВСТАНОВИВ:

18 липня 2013 року комунальне
підприємство "Харківські теплові
мережі" (позивач) звернулось до
господарського суду Харківської
області з позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідача)
про стягнення 32474,51 гривень, що
складаються з вартості безпідставно
спожитої відповідачем за період з
жовтня 2008 року по грудень 2011 року
енергії в сумі 19159,83 гривень та
заборгованості, у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем зобов'язань за
договором за період з січня 2012 року по
квітень 2013 року в сумі 13314,68 гривень.
Позовні вимоги обґрунтовані нормами
статей 525, 526, 530, 1212, 1213 Цивільного
кодексу України.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 18 вересня 2013
року (суддя Буракова А.М.) стягнуто з
відповідача на користь позивача
заборгованість за неналежне виконання
договірних зобов'язань в сумі 13314,68
гривень за період з січня 2012 року по
квітень 2013 року (включно) та судовий
збір в сумі 705,41 гривень, в частині
стягнення заборгованості в сумі 19159,83
гривень, як безпідставно спожитої
теплової енергії, провадження у справі
припинено, з посиланням на норми п.1 ч.1
ст.80 Господарського процесуального
кодексу України.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 05 листопада 2013
року (судді Камишева Л.М., Івакіна В.О.,
Шепітько І.І.) рішення місцевого
господарського суду залишено без змін
з тих же мотивів.

Постановою Вищого господарського суду
України від 21 січня 2014 року рішення
господарського суду Харківської
області від 18 вересня 2013 року та
постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 05 листопада 2013
року у справі №922/3002/13 в частині
позовних вимог про стягнення з
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
вартості безпідставно спожитої
енергії за період з жовтня 2008 року по
грудень 2011 року в сумі 19159,83 гривень
скасовано. Справу №922/3002/13 в цій частині
передано на новий розгляд до
господарського суду Харківської
області в іншому складі суду.

В решті рішення господарського суду
Харківської області від 18 вересня 2013
року та постанову Харківського
апеляційного господарського суду від 05
листопада 2013 року у справі №922/3002/13 було
залишено без змін.

06 лютого 2014 року матеріали справи
надійшли до господарського суду
Харківської області на новий розгляд.

Відповідно до витягу автоматизованої
системи документообігу суду від 06
лютого 2014 року справу №922/3002/13
призначено до розгляду судді Аріт К.В.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 08 лютого 2014
року було прийнято вищевказану справу
та призначено до розгляду у відкритому
судовому засіданні на 25 лютого 2014 року.

25 лютого 2014 року представник
відповідача надав через канцелярію
суду письмові пояснення (вх.№6545) по
суті спору, з урахуванням висновків
Вищого господарського суду України, в
яких заперечував проти позову. Судом
було досліджено надані пояснення та
долучено до матеріалів справи.

Також, 25 лютого 2014 року представник
відповідача надав через канцелярію
суду заяву (вх.№6544) про застосування
строку позовної давності до позовних
вимог про стягнення грошових коштів,
які включають в себе суму штрафу та
пені за період з жовтня 2008 року по 20
липня 2010 року.

У відкритому судовому засіданні 25
лютого 2014 року було оголошено перерву
до 13 березня 2014 року.

11 березня 2014 року та 13 березня 2014 року
представник позивача надав через
канцелярію суду супровідними листами
(вх.№7916) та (вх.№8425) додаткові пояснення
на підтвердження заявлених позовних
вимог. Судом було досліджено надані
документи та долучено до матеріалів
справи.

Представник позивача у відкритому
судовому засіданні 13 березня 2014 року
підтримав заявлені позовні вимоги та
просив суд задовольнити їх в повному
обсязі. Проти заяви відповідача про
застосування строків позовної
давності заперечував.

Представник відповідача у відкритому
судовому засіданні 13 березня 2014 року
проти позовних вимог заперечував з
мотивів, викладених у відзиві.
Наполягав на задоволенні заяви про
застосування строків позовної
давності.

Суд, розглянувши заяву відповідача про
застосування строків позовної
давності, зазначає наступне.

Згідно із статтею 257 Цивільного кодексу
України, загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.261 Цивільного
кодексу України, за зобов'язаннями,
строк виконання яких не визначений або
визначений моментом вимоги, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли у кредитора виникло право
пред'являти вимогу про виконання
зобов'язання.

У відповідності до ст.530 Цивільного
кодексу України, якщо строк (термін)
виконання зобов'язання не встановлений
або визначений моментом вимоги,
кредитор має право вимагати його
виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
7-денний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем було направлено відповідачу
лист-вимогу №36/т-2116 від 03 грудня 2012 року
з вимогою сплатити вартість
безпідставно придбаної теплової
енергії у нежитлових приміщеннях
відповідача по АДРЕСА_1, яка утворилась
за період з жовтня 2008 року по листопад
2011 року. Отже, перебіг позовної
давності почався з 15 грудня 2012 року.

З урахуванням викладеного, суд не
вбачає правових підстав для
застосування строку позовної давності
щодо вимоги позивача про стягнення
грошових коштів за період з жовтня 2008
року по 20 липня 2010 року, а тому
відмовляє в задоволенні відповідної
заяви відповідача. Також, суд звертає
увагу відповідача, що предметом позову
є стягнення грошових коштів за спожиту
теплову енергію, без будь-яких штрафних
санкцій, про що також слушно зазначає
позивач.

Враховуючи те, що норми ст.65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов'язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3
ст.129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, колегія суддів вважає,
що в межах наданих їм повноважень
створені належні умови для надання
сторонами доказів та здійснені всі
необхідні дії щодо витребування
додаткових доказів, а тому вважає за
можливе розглядати справу за наявними
в ній і додатково поданими на вимогу
суду матеріалами і документами.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення проти них,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представників сторін, встановив
наступне.

01 листопада 2004 року між комунальним
підприємством "Харківські теплові
мережі" (позивачем) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1
(відповідачем, споживачем) було
укладено тимчасовий договір №10447 про
постачання теплової енергії (надалі -
договір), за умовами якого, позивач
зобов'язався постачати споживачу
теплову енергію в гарячій воді в
потрібних йому обсягах, а споживач
зобов'язався оплачувати одержану
енергію за встановленими тарифами
(цінами) в терміни, передбачені
договором.

Розрахунки за теплову енергію, що
споживається, проводяться, згідно з п.6.1
договору, виключно в грошовій формі
відповідно до встановлених тарифів.

Споживач за три дні до початку
розрахункового періоду сплачує
енергопостачальній організації
вартість зазначеної в додатку №1 до
договору кількості теплової енергії,
що і є заявкою на наступний
розрахунковий період, з урахуванням
залишкової суми (сальдо) розрахунків на
початок розрахункового періоду (п.6.3
Договору).

При укладенні додатку №1 від 01
листопада 2004 року до договору, сторони
дійшли згоди, що постачання теплової
енергії здійснюється по особистому
рахунку №НОМЕР_3 у нежитлове
приміщення за адресою: АДРЕСА_2

Також, як вбачається з матеріалів
справи, комунальне підприємство
"Харківські теплові мережі" (позивач)
здійснювало постачання теплової
енергії, на підставі Розпорядження про
початок опалювального сезону 2008-2009,
2009-2010, 2010-2011, 2011- 2012 рр. у нежитлове
приміщення, на яке, рішенням
Дзержинського районного суду міста
Харкова у справі №2-7958/2008 рік за ОСОБА_1
було визнано право власності: літ.3-1
підвал загальною площею 16 кв.м., літ 3-2,
3-3, 3-4, 3-5, 3-6, 3-7, 3-8, 3-9, 3-10 загальною площею
99,6 кв.м., а всього площею 115,6 кв.м. по
АДРЕСА_1

01 січня 2012 року між сторонами було
укладено додаток №1 до основного
договору, згідно з яким, постачання
теплової енергії здійснюється за
особовим рахунком №НОМЕР_4 у нежитлове
приміщення загальною площею 97,70 кв.м. за
адресою: АДРЕСА_1. Вказаний додаток було
підписано сторонами з обох сторін.

Отже, починаючи з 01 січня 2012 року,
позивачем здійснювалось
теплопостачання відповідачу за двома
адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1.

Однак, відповідно до п.6 додатку №1 до
основного договору від 01 січня 2012 року,
сторонами було передбачено, що
відповідач повинен був сплатити
позивачу вартість фактичної спожитої
теплової енергії до укладення цього
додатку до договору в розмірі 32.473 Гкал
на суму 19159,83 гривень.

Таким чином, сума вартості спожитої
відповідачем теплової енергії без
достатніх правових підстав за адресою:
АДРЕСА_1, за опалювальний період з
жовтня 2008 року по грудень 2011 року
складає 19159,83 гривень.

Позивачем було направлено відповідачу
лист-вимогу № 36/т-2116 від 03 грудня 2012
року з вимогою сплатити вартість
безпідставно придбаної теплової
енергії у нежитлових приміщеннях
відповідача по АДРЕСА_1 в сумі 19159,83
гривень, яка утворилась за період з
жовтня 2008 року по листопад 2011 року, який
був залишений відповідачем без
відповіді та задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, суд дійшов висновку про повне
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.2 ст.275 Господарського
кодексу України, відпуск енергії без
оформлення договору енергопостачання
не допускається.

Пунктом 4 "Правил користування тепловою
енергією", затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 3 жовтня
2007 року №1198 передбачено, що
користування тепловою енергією
допускається лише на підставі договору
купівлі-продажу теплової енергії між
споживачем і теплопостачальною
організацією.

Відповідно до вимог чинного
законодавства, обов'язковою умовою
користування тепловою енергією є
наявність у особи, що її використовує,
належно оформленого договору,
відсутність якого свідчить про
безпідставне споживання теплової
енергії.

Факт безпідставного споживання
відповідачем теплової енергії без
достатніх підстав за період з жовтня 2008
року по грудень 2011 року включно
підтверджується наявними в матеріалах
справи актами про підключення та про
відключення споживача від джерела
теплової енергії (а.с.37-41). Відповідні
акти на включення та відключення
опалення у приміщенні відповідача були
підписані та скріплені печатками
уповноваженими представниками
позивача та балансоутримувачем
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного
кодексу України, цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу
України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини: створення
літературних, художніх творів,
винаходів та інших результатів
інтелектуальної, творчої діяльності;
завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі; інші
юридичні факти.

У відповідності до ч.1 ст.1212 Цивільного
кодексу України, особа, яка набула
майно або зберегла його у себе за
рахунок іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно.

Статтею 1213 Цивільного кодексу України
визначено, що набувач зобов'язаний
повернути потерпілому безпідставно
набуте майно в натурі. У разі
неможливості повернути в натурі
потерпілому безпідставно набуте майно
відшкодовується його вартість, яка
визначається на момент розгляду судом
справи про повернення майна.

Відповідно до вимог ст.530 Цивільного
кодексу України, якщо строк (дата)
виконання боржником зобов'язання не
встановлений або встановлений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час.

В розумінні ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Враховуючи викладене, та те, що на
момент прийняття рішення по справі, у
матеріалах справи відсутні будь-які
докази погашення відповідачем
заборгованості в добровільному
порядку, суд вважає заявлену вимогу
позивача щодо стягнення з відповідача
вартості безпідставно спожитої
теплової енергії у розмірі 19159,83
гривень нормативно та документально
обґрунтованою, та такою, що підлягає
задоволенню.

Щодо посилань відповідача про
відсутність його підпису на актах
включення-відключення
централізованого опалення до його
приміщень, то суд зазначає, що ані
Законом України "Про теплопостачання",
ані Законом України "Про
житлово-комунальні послуги", ані
жодними правилами чи іншими
підзаконними нормативними актами не
передбачено підписання актів про
включення-відключення
централізованого опалення з кожним
споживачем окремо.

Щодо посилань відповідача про
недійсність додатку №1 до основного
договору від 01 січня 2012 року, слід
зазначити, що у відповідності до
ст.ст.626, 627, 628, 629 та 638 Цивільного
кодексу України основний договір та
додатки до нього є чинними, та у
встановленому законом порядку
недійсними визнані не були.

Також, слід зазначити, що із матеріалів
справи вбачається, що приміщення за
адресою: АДРЕСА_1, є нежитловим, та у
документах зазначена назва даного
об'єкта "кафе". Це, на думку суду,
свідчить про те, що вказане приміщення
використовувалось відповідачем не в
особистих цілях, а для підприємницької
діяльності, а відтак, правовідносини
між позивачем та відповідачем є саме
господарськими, а ні
цивільно-правовими, як стверджує
відповідач.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, встановивши сторону, з вини
якої справу було доведено до суду, суд
керується ст.ст.44, 49 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до яких судовий збір
покладається на відповідача.

Крім того, відповідно до п.4.4. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №7 від 21 лютого 2013 року "про
деякі питання практики застосування
розділу VI Господарського
процесуального кодексу України", у
випадках скасування рішення
господарського суду і передачі справи
на новий розгляд, розподіл судового
збору у справі, в тому числі й
сплаченого за подання апеляційної
та/або касаційної скарги, здійснює
господарський суд, який приймає
рішення за результатами нового
розгляду справи, керуючись загальними
правилами розподілу судових витрат.
Таким чином, суд покладає на
відповідача судовий збір, сплачений
позивачем за подання апеляційної та
касаційної скарг в частині первісного
позову.

На підставі вищевикладеного та ст.ст.11,
530, 612, 1212, 1213 Цивільного кодексу України,
ст.275 Господарського кодексу України,
та керуючись ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на
користь комунального підприємства
"Харківські теплові мережі" (61037,
м.Харків, вул. Доброхотова, 11, , р/р №13 у ВАТ "Державний
ощадний банк України" у м.Харкові, МФО
351823) 19159,83 гривень вартості
безпідставно спожитої теплової
енергії, 1015,09 гривень судового збору за
подання позовної заяви, 860,25 гривень
судового збору за подання апеляційної
скарги та 860,25 гривень судового збору за
подання касаційної скарги.

Видати відповідний наказ після
набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 18 березня 2014
року.

Суддя К.В. Аріт

Справа №922/3002/13