ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2014 р.
Справа № 922/4632/13

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Слободін М.М., суддя
Гончар Т. В. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - Ткаченка О.В. за
довіреністю б/н від 08.01.2014 р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх.
№328Х/3-11) на рішення господарського суду
Харківської області від 05.12.13 у справі
№ 922/4632/13

за позовом Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, м. Київ

до Державного інституту праці та
соціально-економічних досліджень, м.
Харків

про стягнення 306000,00 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року до господарського
суду Харківської області звернувся
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України з
позовною заявою, в якій просив стягнути
з Державного інституту праці та
соціально - економічних досліджень на
свою користь штраф за порушення
зобов'язань за договором в розмірі
180000,00 грн. та збитки в розмірі 126000,00 грн.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 05.12.2013 року у
справі № 922/4632/13 (суддя Мамалуй О.О.) в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач з зазначеним рішенням не
погодився, звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду
Харківської області від 05 грудня 2013
року у даній справі скасувати та
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги заявник посилається на те, що
судом першої інстанції не в повній мірі
з'ясовані обставини, що мають значення
для справи та висновки, викладені в
рішенні, не відповідають обставинам
справи, а також судом неправильно
застосовані норми матеріального та
процесуального права. Так, зокрема
заявник посилається на не дослідження
судом обставин, що Технічним завданням
на розроблення нормативно - правового
акту з охорони праці
Держгіпромнагляідом відповідачу
затверджено строк - 394 дні. Проте,
позивачем надано відповідачу строк за
договором 684 дні, що більше ніж
достатньо для надання послуг за
договором. Відповідачем не вносились
відповідні зміни до Технічного
завдання, а отже будь-які об'єктивні
обставини, що можуть слугувати
причиною невиконання зобов'язань
відповідача не підтверджені органом
державного нагляду за охороною праці.

Відповідач надав до апеляційного суду
відзив на апеляційну скаргу, в якому
вважає, що оскаржуване рішення
господарського суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим, прийнятим
при повному з'ясуванні усіх обставин,
що мають значення для справи, з
дотриманням і правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому є таким, що
не підлягає скасуванню.

Апеляційна скаргу Фонду Державний
інститут праці та
соціально-економічних досліджень
вважає безпідставною та
необґрунтованою, а тому є такою, що не
підлягає задоволенню.

25.02.2014р. (вх.№1696) відповідачем подано
клопотання про зупинення провадження
у даній справі до розгляду пов'язаної з
нею справи №910/901/14 про визнання
частково недійсною додаткової угоди №1
від 25.12.2012 р. (п.2.) до договору №205-Ф-11 від
17.11.2011р. та заяву про залучення копій
документів до матеріалів справи
(вх.№1695).

У судове засідання 26.02.2014р. прибув
повноважний представник відповідача
та надав пояснення по справі.

У призначене судове засідання позивач
(заявник апеляційної скарги) свого
повноважного представника не направив,
причини неявки суду не повідомив, хоча
про час та місце проведення засідання
суду був повідомлений належним чином
та у передбачений законом спосіб. В
матеріалах справи наявне повідомлення
про отримання позивачем копії ухвали
суду апеляційної інстанції про
прийняття апеляційної скарги до
провадження та призначення її до
розгляду, що в силу приписів ст. 64
Господарського процесуального кодексу
України, є свідченням належного
повідомлення сторони у справі.

У відповідності до п.3.9.2. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України приписів ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України, є
свідченням належного повідомлення
сторони у справі.від 26 грудня 2011 року №
18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Зважаючи на належне повідомлення
учасників судового процесу про час та
місце засідання суду, те, що явка
представників сторін не була визнана
обов'язковою, неявка представника
позивача не перешкоджає вирішенню
спору, колегія суддів вважає за можливе
розглянути апеляційну скаргу за
відсутності його представника, за
наявними у справі доказами, у порядку
ст. 75 ГПК України.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду, заслухавши у
судовому засіданні уповноваженого
представника відповідача, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також повноту встановлення
обставин справи та відповідність їх
наданим доказам, та повторно
розглянувши справу в порядку ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Як вбачається з матеріалів справи,
встановлено судом першої інстанції та
під час апеляційного провадження, 17
листопада 2011 між Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України (замовник) та
Державним інститутом праці та
соціально - економічних досліджень
(виконавець) був укладений договір №
205-Ф-11 про закупівлю Послуги з
державного управління загального
характеру 75.11.1 (Розроблення та перегляд
нормативно-правових актів з охорони
праці (НПАОП) згідно з планами,
затвердженими уповноваженим
центральним органом виконавчої влади з
охорони праці (п.1.1.1) «Правила охорони
праці під час оброблення і
використання алюмінієвих і титанових
сплавів» (далі договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору в
порядку та на умовах, визначених цим
договором, виконавець за завданням
замовника зобов'язався надати послуги
з Державного управління загального
характеру 75.11.1 (Розроблення та перегляд
нормативно-правових актів з охорони
праці (НПАОП) згідно з планами,
затвердженими уповноваженим
центральним органом виконавчої влади з
охорони праці (п.1.1.1)) «Правила охорони
праці під час оброблення і
використання алюмінієвих і титанових
сплавів» (далі послуги), а замовник
зобов'язався оплатити виконавцю надані
послуги, в розмірі та в строки,
встановлені цим договором.

Згідно з п.3.1. договору ціна договору
встановлюється в національній валюті
України та становить 180000,00 грн., у тому
числі ПДВ 30000,00 грн. Розрахунок вартості
послуг надається виконавцем у
калькуляції кошторисної вартості
(додаток 3), що є невід'ємною частиною
цього договору.

Відповідно до п. 7.3. договору види
порушень та санкції за них, встановлені
договором у разі затримки надання
послуг або надання не в повному обсязі,
заявленому замовником, виконавець
сплачує неустойку у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
ненаданих послуг за кожний день
затримки; у разі ненадання послуг за
договором з вини виконавця останній
сплачує штраф в розмірі 1% від суми
договору.

У п. 10.1 договору встановлено, що він
набирає чинності з дати його
підписання та діє до 25.12.2012 р.

У додатковій угоді №1 від 25.12.2012р. до
договору сторонами погоджено
продовжити строк надання послуг за 3
етапом та послуг за договором в цілому,
у зв'язку з чим внесено такі зміни:

1.1. У пункті 3.1 Договору абзац три
викласти в наступній редакції: « 2012р. -
54000 (п'ятдесят чотири тисячі) гривень 00
коп., в т.ч. ПДВ 9000 (дев'ять тисяч) гривень
00 коп.; 2013р. - 54000 (п'ятдесят чотири
тисячі) гривень 00 коп., в т.ч. ПДВ 9000
(дев'ять тисяч) гривень 00 коп.

1.2. У пункті 10.1 Договору слова « 25 грудня
2012 р.» замінити словами « 01 жовтня 2013
року».

1.3. У Технічних вимогах (додаток №1 до
договору) в третьому стовпці підпункту
З пункту 5 слова «липень 2012 - 15 грудня
2012» замінити словами « 25 грудня 2012р. - 01
жовтня 2013р.».

1.4. У Календарному плані (додаток №2 до
договору) у третьому стовпці пункту З
слова «липень 2012р. - 15 грудня 2012 р.»
замінити словами « 25 грудня 2012р. - 01
жовтня 2013р.».

1.5. У Калькуляції кошторисної вартості
(додаток №3 до договору) слова « 15
грудня 2012 р.» замінити словами « 25
грудня 2012р. - 01 жовтня 2013р.», третій етап
2012 року вважати третім етапом 2013 року.

1.6. У Реєстрі результатів видів робіт
(додаток №4 до Договору) у стовпці
п'ятому слова «липень 2012 - 15 грудня 2012
р.» замінити словами « 25 грудня 2012р. - 01
жовтня 2013р.».

У п. 2 додаткової угоди № 1 від 25.12.2012 р.
до договору передбачено, що у разі
ненадання послуг в повному обсязі в
межах строку дії договору, відповідач
сплачує штраф в розмірі вартості
договору.

Матеріали справи свідчать, що на
виконання умов договору та додаткової
угоди до нього, відповідач виконав
умови першого та другого етапів робіт,
відповідно до НПАОП 0.00-4.14.94 «Положення
про опрацювання, прийняття, перегляд та
скасування державних міжгалузевих і
галузевих нормативних актів про
охорону праці» (далі - Положення),
опрацював зміни і доповнення та
затвердив у Державному комітеті
України з промислової безпеки, охорони
праці та гірничого нагляду
(Держпромгірнагляд) зміни до
Технічного завдання на розроблення
НПАОП, опрацював зауваження та
пропозиції за відзивами на першу
редакцію проекту НПАОП, доопрацював
його, уточнив пояснювальну записку та
опис проекту НПАОП, підготовив
зведення відзивів та надав
доопрацьований проект НПАОП «Правила»
на узгодження організаціям, визначеним
Технічним завданням на розроблення
НПАОП.

Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
прийняв виконаний обсяг робіт, про що
свідчать акти приймання-передачі за
етапами № 1 від 16.12.2011 р. та № 2 від 25.06.2012
р. та сплатив відповідачу за виконані
етапи відповідно - 72000,00 грн. та 54000,00 грн.

По третьому етапу робіт відповідачем
було підготовлено остаточну редакцію
проекту НПАОП, проект наказу МНС
України про затвердження НПАОП,
пояснювальна записка до наказу МНС
України, довідка щодо відповідності
Acquis communautaire, аналіз регуляторного
впливу для розсилки на погодження з
центральними органами виконавчої
влади, наведеними в додатку № 2 до
технічного завдання на розроблення
НПАОП. Вказані документи були
надіслані до підпорядкованої
Держгірпромнагляду України Державної
установи "Національний
науково-дослідний інститут
промислової безпеки та охорони праці",
яку наказом Держгірпромнагляду
України від 18.07.2011 р. № 60 було залучено
до опрацювання та супроводження
проекту Наказу про затвердження НПАОП.

Таким чином у 2011 і 2012 роках відповідач
належним чином та в строк виконав умови
договору, що відносилися до його
компетенції, і як стверджує відповідач,
після затвердження НПАОП
Держгірпромнаглядом та передачі на
державну реєстрацію до Міністерства
юстиції України він готовий був
здійснити супровід пакету документів
під час реєстрації, та передати
зареєстрований документ позивачу, що
означало б повне виконання робіт за
договором.

Проте, як вірно встановлено судом
першої інстанції, Держгірпромнагляд не
затвердив НПАОП та не передав його до
Мінюсту України. Таким чином,
відповідач з незалежних від нього
причин не виконав останні роботи за
договором.

З метою закінчення робіт, як
вказувалось вище, між позивачем та
відповідачем було укладено додаткову
угоду на продовження дії договору.

Відповідно до Указу Президента України
від 24.12.2012 року № 726/2012 «Про деякі заходи
з оптимізації системи центральних
органів виконавчої влади» (далі - Указ)
право затвердження НПАОП було передано
Міністерству енергетики та вугільної
промисловості України з
координуванням та спрямовуванням
діяльності Державної служби гірничого
нагляду та промислової безпеки України
через Міністерство енергетики та
вугільної промисловості України.
Таким чином, в системі центральних
органів виконавчої влади істотно
змінилися структура та функції з
розгляду, погодження та затвердження
НПАОП, а також порядок і терміни
розгляду та їх узгодження, що призвело
до значного подовження процедури
розгляду відповідних документів на 4 - 5
місяців.

У позовній заяві наведено розрахунок
терміну процедури узгодження проекту
НПАОП та його реєстрації у
Міністерстві юстиції України за 135 днів
відповідно до «Положення про
опрацювання, прийняття, перегляд та
скасування державних, міжгалузевих і
галузевих нормативних актів про
охорону праці» (НПАОП 0.00-4.14.94)
затвердженого наказом Державного
комітету України по нагляду за
охороною праці №19, яке було
оприлюднене у 1994 році і жодних змін до
нього за цей час внесено не було. Проте,
як зазначалося вище, відповідно до
Указу істотно змінилися умови та
порядок затвердження НПАОП.

Відповідач посилається на лист
підпорядкованої Держгірпромнагляду
України Державної установи
«Національний науково-дослідний
інститут промислової безпеки та
охорони праці» (далі - ДУ ННДШБОП), яка
сама розробляє НПАОП та проводить
експертизу усіх без винятку НПАОП, що
розроблюють в Україні. Стверджує, що у
додатку до листа зазначено, що строк
затвердження проекту НПАОП складає 4,8 -
7,4 місяці, а за умови наявності
зауважень від центральних органів
виконавчої влади під час надання
аркушів погодження цей термін може
бути збільшений на 15 - 40 днів на одне
зауваження.

Зважаючи на викладене, та за умови того,
що майже півроку Міненерговугілля та
Держгірпромнагляд України визначалися
з процедурою затвердження НПАОП,
відповідач з незалежних від нього
причин при сумлінному виконанні своїх
обов'язків за договором не зміг
виконати умови договору за останнім
етапом.

За час дії додаткової угоди № 1
відповідач не затвердив та не
зареєстрував НПАОП у Міністерстві
юстиції України внаслідок його
відсторонення від можливості
супроводження та впливу на термін
погодження супроводжувальних НПАОП
документів відповідно до порядку
підготовки, опрацювання, супроводження
та оформлення проектів НПАОП,
затвердженим наказом
Держгірпромнагляду України від 18.07.2011
року № 60 (т.1. а.с.56), яким супроводження
проекту НПАОП покладено на ДУ ННДІПБОП.

Крім того, робота Держгірпромнагляду
України в частині нормотворчої
діяльності та діяльність Фонду щодо
розроблення та затвердження заходів з
профілактики ґрунтуються на різних
правових підставах.

Держгірпромнагляд України здійснює
нормотворчу діяльність відповідно до
Орієнтовного плану роботи
Держгірпромнагляду України з питань
нормотворчої діяльності на 2013 рік (
далі План), за яким строк подання
проектів наказів про затвердження
НПАОП встановлено IV квартал 2013 року (т.1.
а.с.116-118). Однак, Виконавча дирекція
Фонду не врахувала, що процедура
затвердження НПАОП здійснюється
виключно центральним органом
виконавчої влади з нагляду за охороною
праці, який керується строками згідно
своїх планів

З метою врегулювання ситуації щодо
координації дій центральних органів
виконавчої влади з питання процедури
затвердження НПАОП відповідач, а також
низка інших наукових організацій, які
також опинилися у аналогійній
ситуації, звернулися з листом до
Першого віце-прем'єр-міністра України
С. Г. Арбузова (звернення № 10-564 від 26
листопада 2013 року).

Міністерство соціальної політики
України на доручення Першого
віце-прем'єр-міністра України С. Г.
Арбузова № 46823/2/1-13 від 16 грудня 2013 року
на наведене вище звернення надало
відповідь № 19/18/99-14 від 14 січня 2014 року,
якою підтверджується наявність
проблем у питанні координації дій
Міністерства енергетики та вугільної
промисловості України та
Держгірпромнагляду України у питанні
процедури затвердження НПАОП та
зазначається, що це питання повністю
врегульовано на даний час, тобто на час
надання цієї відповіді, а саме на 14
січня 2014 року.

Отже, матеріали справи свідчать, що
відповідач доклав усіх належних від
нього зусиль для належного виконання
своїх зобов'язань за договором, зокрема
за третім етапом робіт за цим
договором.

Так, Державним інститутом праці та
соціально-економічних досліджень у 2013
році здійснені наступні заходи:

- у січні 2013 року проведена робота з ДУ
ННДІПБОП і Держгірпромнаглядом
України з усунення у робочому порядку
поточних зауважень, які виникли до
проекту НПАОП під час проведення цими
установами юридичної експертизи та
редакційних виправлень;

- у лютому 2013 року Міністерством
охорони здоров'я України було
відмовлено у погодженні проекту НПАОП
у зв'язку зі змінами підпорядкування
Держгірпромнагляду України на
підставі Указу Президента України
(лист № 05.01-12/2676 від 30 січня 2013 року);

- у квітні 2013 року здійснено
доопрацювання наданих
Держгірпромнаглядом України зауважень
(лист № 135/01 від 23 квітня 2013 року);

- у червні 2013 року здійснена робота з
погодження у ДУ ННДІПБОП і

Держгірпромнаглядом України
остаточної редакції проекту НПАОП
(лист №

191/01 від 25 червня 2013 року);

- у жовтні 2013 року здійснено
опрацювання редакційних правок та
зауважень

центральних органів виконавчої влади
щодо проекту НПАОП.

Таким чином вищенаведене свідчить, що
відповідач доклав усіх належних від
нього зусиль для належного виконання
своїх зобов'язань за договором, зокрема
за третім етапом робіт за цим
договором.

Проте, позивач посилається на те, що
відповідачем не виконані у строк,
встановлений договором, послуги за 3-ім
етапом та послуги по договору в цілому,
що є підставою для застосування до
відповідача штрафних санкцій,
визначених у п.2 додаткової угоди №1 від
25.12.2012р., яким встановлено, що у разі не
надання послуг в повному обсязі в межах
строку дії договору, виконавець
сплачує штраф в розмірі вартості
договору, а також, посилаючись на норми
ст.224 ГК України, зазначає, що
вищевказаними порушеннями зі сторони
відповідача, позивачу завдано збитків,
які становлять 126000,00грн.

Відповідно до вимог частин 1 і 2 статті
224 Господарського кодексу України,
учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання,
повинен відшкодувати завдані таким
порушенням збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено. Під
збитками розуміються витрати, які
зроблені управленою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також
неодержані нею доходи, які вона
одержала б у разі належного виконання
зобов'язань.

У відповідності до вимог частини 1
статті 225 Господарського кодексу
України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Для застосування господарської
відповідальності у вигляді стягнення
збитків (у тому числі упущеної вигоди)
потрібна наявність усіх елементів
складу цивільного порушення у їх
сукупності, а саме: протиправної
поведінки; збитків; причинного зв'язку
між протиправною поведінкою боржника
та збитками; вини.

Обов'язок доказування відповідно до п. 4
ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення. При цьому, саме на
позивача покладається обов'язок
довести наявність складу цивільного
правопорушення. В свою чергу,
відповідач повинен довести, що в його
діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Наведене свідчить, що посилання
позивача про те, що 126000,00 грн.,
сплачених останнім відповідачу за
договором № 205-Ф-11 від 17 листопада 2011
року, є збитками, безпідставне,
оскільки вони перераховані позивачем
за виконані за договором роботи, які в
обсязі перших двох етапів прийняті
позивачем без зауважень.

Місцевий господарський суд дійшов
вірного висновку про те, що у даному
випадку усі вищенаведені елементи
складу цивільного порушення у діях
відповідача відсутні, як відсутній і
сам склад цивільного або
господарського порушення.

Таким чином суд апеляційної інстанції,
як і суд першої інстанції, вважає, що
позовна вимога позивача про стягнення
збитків у сумі 126000,00 грн. є
необґрунтованою та такою, що не
підлягає задоволенню.

Нормами ч. 1 ст. 216 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за порушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського
кодексу України, у сфері
господарювання застосовуються такі
види господарських санкцій як
відшкодування збитків та штрафні
санкції.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу
України унормовано, що учасник
господарських відносин несе
відповідальність за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі, якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто
надзвичайних та невідворотних
обставин за даних умов здійснення
господарської діяльності.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 614
Цивільного кодексу України, особа, яка
порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх належних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу
України, особа, яка порушила
зобов'язання, звільняється від
відповідальності за таке порушення,
якщо вона доведе, що це порушення
сталося внаслідок випадку або
непереборної сили.

Отже, колегія суддів, погоджуючись з
висновками суду першої інстанції,
вважає, що відповідач відповідно до
вимог діючого законодавства (ст. 193
Господарського кодексу України, ст. 614
Цивільного кодексу України) вжив всіх
залежних від нього заходів щодо
належного виконання зобов'язання за
укладеним між сторонами договором.
Проте, відповідач позбавлений права
впливати на органи центральної
виконавчої влади або пришвидшувати
процес затвердження НПАОП, тобто
затвердження НПАОП, що є предметом
договору, центральними органами
виконавчої влади, безпосередньо не
залежить від відповідача, за що він і не
може нести відповідальність. Затримка
виконання відповідачем договірних
зобов'язань виникла не з його вини, а у
зв'язку зі зміною порядку затвердження
та погодження нормативно-правових
актів центральними органами
виконавчої влади: а саме - направлення
Правил, що є предметом договору на
перепогодження до Міністерства
енергетики та вугільної промисловості
України.

Тому, як наслідок, у позивача відсутнє
право вимагати і стягнення штрафу за
порушення зобов'язання за цим
договором у сумі 180000,00 грн., оскільки
відсутні вина відповідача і ним вжиті
усі можливі залежні від нього заходи
для виконання своїх зобов'язань та
недопущення господарського
правопорушення (порушення строку
виконання третього етапу робіт за
договором), на яке вплинули випадки та
обставини, які не залежать від
відповідача.

З огляду на вищенаведене позивачем не
доведені заявлені позовні вимоги та не
надано ані суду першої інстанції, ані
суду апеляційної інстанції належних
доказів, які б об'єктивно і у
визначеному законом порядку
підтвердили його позицію, що має
наслідком відмову в позові в повному
обсязі.

Що ж стосується клопотання відповідача
про зупинення провадження у справі до
розгляду пов'язаної з нею справи про
визнання недійсним п.2 додаткової угоди
№1 від 25.12.2012 р. до договору, колегія
суддів вважає, що у його задоволенні
слід відмовити, оскільки відсутні
підстави, передбачені ч. 1 ст. 79 ГПК
України для зупинення провадження у
справі (доказів неможливості вирішення
даної справи до вирішення справи №
910/901/14 відповідачем не надано).

При цьому колегія суддів також
враховує і те, що станом на дату
прийняття оскаржуваного рішення
додаткова угода №1 від 25.12.2012 р. не була
визнана недійсною у встановленому
законом порядку, провадження у справі
про визнання недійсним п.2 додаткової
угоди №1 від 25.12.2012 р. порушено лише
24.01.2014 р. (тобто, після прийняття
оскаржуваного рішення). Крім того, у
разі визнання спірного договору
недійсним, відповідач має право на
перегляд даної справи за
нововиявленими обставинами.

На підставі вищевикладеного колегія
суддів вважає, що твердження позивача,
викладені ним в апеляційній скарзі
ґрунтуються на припущеннях, не
доведені належними доказами, тоді як
господарським судом першої інстанції в
повній мірі з'ясовані та правильно
оцінені обставини у справі та ухвалене
ним рішення є законним та
обґрунтованим, у зв'язку з чим підстав
для його скасування та задоволення
апеляційної скарги колегія суддів не
вбачає.

Керуючись статтями 99, 101, п.1 ч.1 статті 103,
ст. 105 Господарського процесуального
кодексу України, Харківський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 05.12.2013р. у
справі № 922/4632/13 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено
03.03.2014 р.

Головуючий суддя
Слободін М.М.

Суддя
Гончар Т. В.

Суддя
Гребенюк Н. В.