ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" березня 2014 р.Справа № 916/17/14

За позовом: публічного акціонерного
товариства "Всеукраїнський
Акціонерний Банк"

до відповідачів: 1. Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

2. Підприємства "АДК-Крим"

3. Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

про визнання недійсним правочин.

Суддя Цісельський О.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: Коваль К.П. за довіреністю
№ б/н від 27.05.2013 року;

Від відповідача ФОП ОСОБА_2: Колмикова
Т.О. - арбітражний керуючий;

Від відповідача Підприємства
"АДК-Крим": не з'явився

Від відповідача ФОП ОСОБА_4: не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Позивач, публічне
акціонерне товариство "Всеукраїнський
Акціонерний Банк", звернувся до суду із
позовом до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2,

Підприємства "АДК-Крим", фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4, в якому
просить визнати недійсним правочин
стосовно відчуження фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 автомобілю
марки MERSEDES-BENS O 350, кузов НОМЕР_5, д/н
НОМЕР_1, 1999р. білого кольору, вчиненого
на користь Підприємства "АДК-Крим".

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 08.01.2014р. позовну заяву
(вх.№5527/13) прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі та
справу призначено до розгляду в
судовому засіданні.

Клопотання відповідача - Підприємства
"АДК-Крим" про відкладення розгляду
справи, викладене в телеграмі (вх.№3645/14
від 11.02.2014р.) судом задоволено.

24.02.2014р. позивач звернувся до суду з
клопотанням про уточнення позовних
вимог (вх.№4773/14), відповідно до якого
просить суд: визнати недійсним
правочин стосовно відчуження фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 автомобілю
марки MERSEDES-BENS O 350, кузов НОМЕР_5, д/н
НОМЕР_1, 1999р. білого кольору, вчиненого
на користь Підприємства "АДК-Крим";
витребувати у фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 автомобіль
марки MERSEDES-BENS O 350, кузов НОМЕР_5, д/н
НОМЕР_2, 1999р. білого кольору на користь
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, яке
судом до розгляду не прийнято, оскільки
господарським процесуальним кодексом
України, зокрема статтею 22 цього
Кодексу, не передбачено права
прокурора, позивача на подання заяв
(клопотань) про "доповнення" або
"уточнення" позовних вимог, або
заявлення "додаткових" позовних
вимог і т.п. Тому в разі надходження
до господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру
позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем
має бути додержано правил вчинення
відповідної процесуальної дії, а
недотримання ним таких правил тягне за
собою процесуальні наслідки,
передбачені Господарським
процесуальним кодексом України та
зазначені в цій постанові. Збільшено
(чи зменшено) може бути лише розмір
вимог майнового характеру. Якщо в заяві
позивача йдеться про збільшення
розміру немайнових вимог (наприклад,
про визнання недійсним ще одного акта
крім того, стосовно якого відповідну
вимогу вже заявлено), то фактично також
йдеться про подання іншого позову
(пункт 3.11 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
р. №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

Письмове клопотання відповідача -
Підприємства "АДК-Крим" про продовження
строку розгляду справи від 26.02.2014р.
(вх.№2-841/14) судом задоволено, у зв'язку з
чим розгляд справи було продовжено до
15.03.2014р.

Клопотання відповідача - Підприємства
"АДК-Крим" про відкладення розгляду
справи, викладене в телеграмі (вх.№5726/14
від 05.03.2014р.) судом не задоволено, з
підстав його недоведеності та
необґрунтованості.

Заява відповідача - Підприємства
"АДК-Крим" про зупинення провадження у
справі, викладене в телеграмі
(вх.№2-944/14) судом також не задоволено, з
підстав його недоведеності та
необґрунтованості.

Представник позивача підтримує
заявлені позовні вимоги та просить суд
задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача - фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 заявлені
позивачем позовні вимоги визнає та
просить суд задовольнити їх в повному
обсязі.

Представник відповідача - Підприємства
"АДК-Крим" в судове засідання,
призначене на 07.03.2014р. не з'явився, хоча
про час та місце його проведення був
повідомлений належним чином, про що
свідчать підписи представників
Підприємства "АДК-Крим" на розписці про
відкладення розгляду справи від
26.02.2014р., відзив на позов та витребувані
документи суду не надав, своїм правом
на захист не скористався.

Представник відповідача - фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 в судове
засідання, призначене на 07.03.2014р. не
з'явився, хоча про час та місце його
проведення був повідомлений належним
чином, про що свідчить підпис ФОП
ОСОБА_4 на розписці про відкладення
розгляду справи від 26.02.2014р., відзив на
позов та витребувані документи суду не
надав, своїм правом на захист не
скористався.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму
ВГСУ України № 18 від 26.12.2011р., зокрема, в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Згідно ст.75 Господарського
процесуального кодексу України справу
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Відповідно до ст.85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину рішення.

Дослідивши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін, суд
встановив:

20 листопада 2006р. між відкритим
акціонерним товариством
"Всеукраїнський Акціонерний Банк"
(Кредитодавець) та суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_2
(Позичальник) було укладено договір
№35/06ю, згідно умов п.1.1. якого,
Кредитодавець надає Позичальнику у
тимчасове користування на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання грошові кошти,
надалі за текстом - "Кредит", на умовах,
визначених цим Договором та
Додатковими угодами до нього, що
складають невід'ємну частину Договору.

У відповідності до п.1.1.1. Договору
кредит надається в сумі 250 000,00 (двісті
п'ятдесят тисяч) дол. США.

Як вбачається зі змісту п.1.1.2. Договору
термін користування Кредитом до 16-00
(шістнадцятої) години "19" листопада 2009
року.

Зі змісту п.п.1.3., 1.3.1. Договору в якості
забезпечення виконання Позичальником
своїх зобов'язань щодо повернення
кредиту, сплати нарахованих процентів,
комісій, можливих штрафних санкцій, а
також інших витрат виступають:

- пасажирський автобус MERSEDES-BENS 0350,
1999 р.в.;

- пасажирський автобус MERSEDES-BENS 609 D,
1999 р.в.

В забезпечення виконання зобов'язань
за цим Договором Позичальник
зобов'язується в 3 (триденний) строк з
моменту його підписання укласти з
Кредитодавцем договір (договори)
застави особисто або забезпечити їх
укладання між Кредитодавцем та
майновим поручителем.

Цей Договір набирає чинності з дати
його укладення та діє до повного
виконання Сторонами прийнятих га себе
зобов'язань (п.7.3. Договору).

На виконання п.1.3.1. кредитного договору
№35/06ю між відкритим акціонерним
товариством "Всеукраїнський
Акціонерний Банк" (Заставодержатель) та
суб'єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_2 (Заставодавець) 20.11.2006р. було
укладено договір застави автомобіля,
згідно умов п.1.1. якого, в забезпечення
виконання зобов'язань за Кредитним
договором №35/06ю, укладеним 20 листопада
2006 року між АТ ВАБанк (Кредитор) і
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
(Позичальник), з усіма подальшими
змінами до нього, в подальшому -
Кредитний договір, згідно з яким
Позичальнику надано кредит в сумі 250 000
(двісті п'ятдесят тисяч) доларів США зі
сплатою процентів за ставкою 13,0
(тринадцять) % річних, строком
повернення 19 листопада 2009 року, а також
в забезпечення всіх інших виплат та
штрафних санкцій, визначених в
Кредитному договорі, Заставодавець
надає Заставодержателю в заставу
наступні автомобілі (надалі - Предмет
застави):

- автомобіль марки MERSEDES-BENS О 350, 1999
року випуску, колір білий, кузов НОМЕР_5,
реєстраційний номер НОМЕР_1;

- автомобіль марки MERSEDES-BENS 609 D, 1999
року випуску, колір зелений, кузов
НОМЕР_6, реєстраційний номер НОМЕР_3.

Автомобілі, що передаються в заставу
належать Заставодавцеві на підставі
Свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_7,
виданого та зареєстрованого 13
листопада 2006 року МРЕВ-2 ДАЇ ГУ-УМВС
України в Одеській області, та
Свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_8,
виданого та зареєстрованого 05
листопада 2004 року МРЕВ-2 ДАЇ ГУ-УМВС
України в Одеській області.

Відповідно до п.п.3.1., 3.2., 3.3. Договору
Заставодержатель набуває право
звернути стягнення на Предмет застави
у разі порушення Заставодавцем
будь-якої з вимог Кредитного договору
та/або цього Договору застави.
Звернення стягнення на предмет Застави
здійснюється згідно діючого
законодавства. Реалізація Предмета
застави здійснюється відповідно до
вимог Закону України "Про заставу" на
вибір Заставодержателя, за ліквідною
ціною, що реально буде складена на
ринку на момент реалізації.

Договір застави набуває дії з моменту
його підписання Сторонами і діє до
повного виконання Заставодавцем
зобов'язань за Кредитним договором.
Право застави виникає з моменту
підписання цього Договору (п.п.4.1.,4.2.
Договору).

В обґрунтування заявленого позову
позивач зазначає, що позивальник -
фізична особа-підприємець ОСОБА_2
порушив умови кредитного договору, у
зв'язку з чим, рішенням господарського
суду Одеської області у справі
№6/150-08-4376 від 18.12.2008р. з ФОП ОСОБА_2 та ПП
„Лимекс-Транс" стягнуто солідарно на
користь ВАТ „ВіЕйБі Банк" борг по
кредиту 243 279,97 дол. США, простроченої
заборгованості по відсоткам 15 432,73 дол.
США, пені 1 636,70 дол. США, пені 1244,74 дол.
США, штрафу 12 500 дол. США, держмита 13346,58
грн. та витрат на ІТЗ судового процесу
118 грн. На виконання рішення судом
видано наказ 30.12.2008р.

Постановою відділу державної
виконавчої служби Біляївського
районного управління юстиції від
20.01.2011р. відкрито виконавче провадження
з виконання вказаного наказу суду.

Постановою відділу державної
виконавчої служби Біляївського
районного управління юстиції від
27.06.2012р. виконавчий документ (наказ №
6/150-08-4376 від 30.12.2008р.) повернуто
стягувачу у зв'язку з тим, що
автотранспорт боржника не виявлено,
іншого майна боржника не виявлено.

Листами УДАЇ МВС в Одеській області від
13.10.2011р. та від 16.03.2011р. повідомлено що
автомобілі було зняти з обліку та на
тепершній час належать іншим
власникам.

Постановою господарського суду
Одеської області від 06.03.2013р. у справі
№916/362/13-г визнано банкрутом - фізичну
особу-підприємця ОСОБА_2.

Позивачу стало відомо про зняття
арешту з пасажирського автобусу марки
MERSEDES-BENS О 350, 1999 року випуску, колір
білий, кузов НОМЕР_5, реєстраційний
номер НОМЕР_1 та про його подальша
реалізацію відповідачу - Підприємству
"АДК-Крим".

Таким чином, з підстав того, що
реалізація автомобілю марки MERSEDES-BENS О
350, 1999 року випуску, колір білий, кузов
НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_1, що
був предметом застави є незаконною та
такою, що порушує позивача, як
заставодержателя та кредитора, на
думку позивача є безумовною підставою
для визнання правочину недійсним і
стало підставою для публічного
акціонерного товариства
"Всеукраїнський Акціонерний Банк"
звернутись до господарського суду
Одеської області із даним позовом за
захистом своїх порушених прав та
охоронюваних законом інтересів.

Дослідивши обставини справи, суд
дійшов висновку, що заявлені позовні
вимоги підлягають задоволенню, з
наступних правових підстав.

У відповідності до ст.11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини. Правочин, різновидом якого є
договори - основний вид правомірних дій
- це волевиявлення осіб, безпосередньо
спрямовані на виникнення, зміну або
припинення цивільних прав і обов'язків.
При цьому, ст.12 ЦК України передбачає,
що особа здійснює свої цивільні права
вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права в разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.16 Цивільного кодексу України
встановлено способи захисту цивільних
прав та інтересів а саме:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало
до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в
натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової)
шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Частини 1, 4 ст.202 ЦК України визначають,
що правочином є дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

За приписами ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним. Правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або
вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині (ч.1
ст.207 Господарського кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач у якості підстави визнання
оспорюваного правочину недійсним,
зазначає про здійснення реалізації
автомобілю марки MERSEDES-BENS О 350, 1999 року
випуску, колір білий, кузов НОМЕР_5,
реєстраційний номер НОМЕР_1 з
недодержанням приписів чинного
Законодавства України.

З цього приводу суд вважає за доцільне
зазначити наступне.

Із системного аналізу тексту договору,
укладеного між сторонами оспорюваного
павочину, суд дійшов висновку, що за
своєю правовою природою оспорюваний
правочин є договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно ст.656 Цивільного кодексу України
предметом договору купівлі-продажу
може бути товар, який є у продавця на
момент укладення договору або буде
створений (придбаний, набутий)
продавцем у майбутньому. Предметом
договору купівлі-продажу можуть бути
майнові права. До договору
купівлі-продажу майнових прав
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не випливає
із змісту або характеру цих прав.
Предметом договору купівлі-продажу
може бути право вимоги, якщо вимога не
має особистого характеру. До договору
купівлі-продажу права вимоги
застосовуються положення про
відступлення права вимоги, якщо інше не
встановлено договором або законом. До
договору купівлі-продажу на біржах,
конкурсах, аукціонах (публічних
торгах), договору купівлі-продажу
валютних цінностей і цінних паперів
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено законом про ці види
договорів купівлі-продажу або не
випливає з їхньої суті. Особливості
договору купівлі-продажу окремих видів
майна можуть встановлюватися законом.

Відповідно до ч. 1,4 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. До
договорів, що укладаються більш як
двома сторонами (багатосторонні
договори), застосовуються загальні
положення про договір, якщо це не
суперечить багатосторонньому
характеру цих договорів.

Частина 1 ст.181 ГК України встановлює, що
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно
до статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно із ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства. Сторони мають право
укласти договір, в якому містяться
елементи різних договорів (змішаний
договір). До відносин сторін у
змішаному договорі застосовуються у
відповідних частинах положення актів
цивільного законодавства про договори,
елементи яких містяться у змішаному
договорі, якщо інше не встановлено
договором або не випливає із суті
змішаного договору.

Стаття 583 Цивільного кодексу України
визначає, що сторонами у договорі
застави є:

1. Заставодавцем може бути боржник або
третя особа (майновий поручитель).

2. Заставодавцем може бути власник речі
або особа, якій належить майнове право,
а також особа, якій власник речі або
особа, якій належить майнове право,
передали річ або майнове право з правом
їх застави.

3. Застава права на чужу річ
здійснюється за згодою власника цієї
речі, якщо для відчуження цього права
відповідно до договору або закону
потрібна згода власника.

За приписами ст.584 Цивільного кодексу
України у договорі застави
визначаються суть, розмір і строк
виконання зобов'язання, забезпеченого
заставою, подається опис предмета
застави, а також визначаються інші
умови, погоджені сторонами договору.
Опис предмета застави у договорі
застави може бути поданий у загальній
формі (вказівка на вид заставленого
майна тощо).

Зі змісту ст.585 Цивільного кодексу
України вбачається, що право застави
виникає з моменту укладення договору
застави, а у випадках, коли договір
підлягає нотаріальному посвідченню, - з
моменту його нотаріального
посвідчення. Якщо предмет застави
відповідно до договору або закону
повинен перебувати у володінні
заставодержателя, право застави
виникає в момент передання йому
предмета застави. Якщо таке передання
було здійснене до укладення договору
застави, право застави виникає з
моменту його укладення.

Заставодавець має право користуватися
предметом застави відповідно до його
призначення, у тому числі здобувати з
нього плоди та доходи, якщо інше не
встановлено договором і якщо це
випливає із суті застави.
Заставодавець має право відчужувати
предмет застави, передавати його в
користування іншій особі або іншим
чином розпоряджатися ним лише за
згодою заставодержателя, якщо інше не
встановлено договором. Заставодавець
має право заповідати заставлене майно.
Правочин, яким обмежується право
заставодавця заповідати заставлене
майно, є нікчемним. Заставодержатель
має право користуватися переданим йому
предметом застави лише у випадках,
встановлених договором. За договором
на заставодержателя може бути
покладений обов'язок здобувати з
предмета застави плоди та доходи (ст.586
Цивільного кодексу України).

Статтею 589 Цивільного кодексу України
встановлено, що у разі невиконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Статтею 590 Цивільного кодексу України
визначено, що звернення стягнення на
предмет застави здійснюється за
рішенням суду, якщо інше не встановлено
договором або законом.
Заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, коли зобов'язання не буде
виконано у встановлений строк (термін),
якщо інше не встановлено договором або
законом. У разі ліквідації юридичної
особи-заставодавця заставодержатель
набуває право звернення стягнення на
заставлене майно незалежно від
настання строку виконання
зобов'язання, забезпеченого заставою. У
разі часткового виконання боржником
зобов'язання, забезпеченого заставою,
право звернення на предмет застави
зберігається в первісному обсязі. Якщо
предметом застави є дві або більше
речей (два або більше прав), стягнення
може бути звернене на всі ці речі
(права) або на будь-яку з речей (прав) на
вибір заставодержателя. Якщо
заставодержатель зверне стягнення на
одну річ (одне право), але його вимогу не
буде задоволено в повному обсязі, він
зберігає право застави на інші речі
(права), які є предметом застави

Стаття 593 Цивільного кодексу України
передбачає припинення права застави,
зокрема:

1. Право застави припиняється у разі:

1) припинення зобов'язання,
забезпеченого заставою;

2) втрати предмета застави, якщо
заставодавець не замінив предмет
застави;

3) реалізації предмета застави;

4) набуття заставодержателем права
власності на предмет застави.

Право застави припиняється також в
інших випадках, встановлених законом.

2. У разі припинення права застави на
нерухоме майно до державного реєстру
вносяться відповідні дані.

3. У разі припинення права застави
внаслідок виконання забезпеченого
заставою зобов'язання
заставодержатель, у володінні якого
перебувало заставлене майно,
зобов'язаний негайно повернути його
заставодавцеві.

Стаття 1 Закону України "Про заставу"
визначає, що застава - це спосіб
забезпечення зобов'язань, якщо інше не
встановлено законом. В силу застави
кредитор (заставодержатель) має право в
разі невиконання боржником
(заставодавцем) забезпеченого заставою
зобов'язання одержати задоволення з
вартості заставленого майна переважно
перед іншими кредиторами. Застава
виникає на підставі договору, закону
або рішення суду.

Приписи п.7 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" від
6.11.2009р. №9 передбачають, що угода може
бути визнана недійсною лише з підстав і
з наслідками, передбаченими законом.
Отже, в кожній справі про визнання
угоди недійсною суд повинен встановити
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угоди недійсною і
настання певних юридичних наслідків.

Вирішуючи спори про визнання угод
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує визнання угод
недійсними і настання відповідних
наслідків, а саме: відповідність змісту
угод вимогам закону; додержання
встановленої форми угоди;
правоздатність сторін за угодою; у чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору (абз.3 п.1 роз'яснень Вищого
арбітражного суду України "Про деякі
питання практики вирішення спорів,
пов'язаних з визнанням угод недійсними"
№02-5/111 від 12.03.99).

За положеннями абз.5 п.5 Постанови
Пленуму ВСУ "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" від 6.11.2009р. №9
відповідно до статей 215 та 216 ЦК України
вимога про визнання оспорюваного
правочину недійсним та про
застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Дана позиція також викладена ВАСУ у
Роз'ясненні "Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних з
визнанням угод недійсними" №02-5/111 від
12.03.99р.

Таким чином, судом встановлено, що так
як судом встановлено, що реалізація
автомобілю марки MERSEDES-BENS О 350, 1999 року
випуску, колір білий, кузов НОМЕР_5,
реєстраційний номер НОМЕР_1, було
здійснено всупереч ст.586 Цивільного
кодексу України, тобто без згоди
заставодержателя (позивача), що в свою
чергу є підставою для задоволення
судом заявлених публічним акціонерним
товариством "Всеукраїнський
Акціонерний Банк" позовних вимог та
зокрема визнання недійсним правочину
стосовно відчуження фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 автомобілю
марки MERSEDES-BENS O 350, кузов НОМЕР_5, д/н
НОМЕР_1, 1999р. білого кольору, вчиненого
на користь Підприємства "АДК-Крим".

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи
докази у справі в їх сукупності,
законодавство, що регулює спірні
правовідносини, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги публічним акціонерним
товариством "Всеукраїнський
Акціонерний Банк" підлягають
задоволенню, як обґрунтовані, законні
та підтверджені належними доказами та
наявними матеріалами справи.

Відповідно до приписів статей 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України, судовий збір в сумі 1 147,00 грн.
слід стягнути з відповідачів до
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов публічного акціонерного
товариства "Всеукраїнський
Акціонерний Банк" - задовольнити
повністю.

2. Визнати недійсним правочин стосовно
відчуження фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_4)
автомобілю марки MERSEDES-BENS O 350, кузов
НОМЕР_5, д/н НОМЕР_1, 1999р. білого кольору,
вчиненого на користь Підприємства
"АДК-Крим" (95053, Автономна Республіка
Крим, м. Сімферополь, вул. Київська,
буд.4, код ЄДРЮОФОП 24491505).

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код
НОМЕР_4) на користь публічного
акціонерного товариства
"Всеукраїнський Акціонерний Банк" (04119,
Київська обл, м. Київ, вул. Дегтярівська,
27 Т, код ЄДРЮОФОП 19017842) 382 (триста
вісімдесят дві) грн. 33 коп. судового
збору.

4. Стягнути з Підприємства "АДК-Крим"
(95053, Автономна Республіка Крим, м.
Сімферополь, вул. Київська, буд.4, код
ЄДРЮОФОП 24491505) на користьпублічного
акціонерного товариства
"Всеукраїнський Акціонерний Банк" (04119,
Київська обл, м. Київ, вул. Дегтярівська,
27 Т, код ЄДРЮОФОП 19017842) 382 (триста
вісімдесят дві) грн. 33 коп. судового
збору.

5. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код
НОМЕР_9) на користь публічного
акціонерного товариства
"Всеукраїнський Акціонерний Банк" (04119,
Київська обл, м. Київ, вул. Дегтярівська,
27 Т, код ЄДРЮОФОП 19017842) 382 (триста
вісімдесят дві) грн. 33 коп. судового
збору.

Рішення господарського суду Одеської
області набирає чинності у порядку ст.85
ГПК України.

Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК
України

Повний текст рішення складено 12.03.2014р.

Суддя
Цісельський О.В.