м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гренатек"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Буд-інвестментз"
Суддя Бондаренко Г.П.
Від позивача Пагера С. М. (дов. №
12/13-02-01 від 02.12.2013 року)
Від відповідача не з'явився
Відповідно до ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні 25.02.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Гренатек" (далі по
тексту - позивач) звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовною заявою б/н від 24.12.2013 року до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Буд-інвестментз"
(далі по тексту - відповідач) про
стягнення пені в розмірі 23 967, 96 грн. за
договором поставки нафтопродуктів №
07/13-16-БІ від 16.07.2013 року, також позивач
просить суд покласти на відповідача
витрати по оплаті судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 30.12.2013 року позовну заяву було
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі № 910/25542/13, розгляд
справи призначено на 25.02.2014 року.

25.02.2014 року через відділ канцелярії
Господарського суду міста Києва від
відповідача по справі надійшов відзив
на позовну заяву.

В судове засідання 25.02.2014 року
представник відповідача не з'явився,
про причини неявки суд не повідомив,
про час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином.

Представник позивача в судове зсідання
25.02.2014 року з'явився, надав суду усні
пояснення по справі, підтримав позовні
вимоги в повному обсязі.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням з боку
відповідача його зобов'язань за
договором поставки нафтопродуктів №
07/13-16-БІ від 16.07.2013 року в частині оплати
поставлених нафтопродуктів.

Відповідач проти позову заперечує з
підстав не направлення йому позивачем
до моменту звернення до суду з позовною
заявою вимоги про сплату пені, у
відповідності до п. 9.3. договору
поставки нафтопродуктів № 07/13-16-БІ від
16.07.2013 року.

Враховуючи те, що не з'явлення
представника відповідача не
перешкоджає розгляду справи по суті, а
матеріали справи є достатніми для
вирішення спору в даному судовому
засіданні, відповідач не скористався
своїм процесуальним правом на надання
відзиву та направлення представника
для участі в судове засідання, суд
вважає за можливе розглянути позов у
відсутності представника відповідача,
за наявними у справі матеріалами
згідно з вимогами статті 75
Господарського процесуального кодексу
України.

При цьому, суд зазначає, що у
відповідності до п. 3.13. постанови
Пленуму Вищого Господарського суду
України № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначено: неподання
або несвоєчасне подання стороною у
справі, іншим учасником судового
процесу доказів з неповажних причин,
спрямоване на затягування судового
процесу, має розцінюватися
господарським судом як зловживання
процесуальними правами. У разі
неподання учасником судового процесу з
неповажних причин або без повідомлення
причин матеріалів та інших доказів,
витребуваних господарським судом,
останній може здійснити розгляд справи
за наявними в ній матеріалами та
доказами або, з огляду на обставини
конкретної справи, залишити позов без
розгляду на підставі пункту 5 частини
першої статті 81 ГПК. У наведених
випадках відповідні докази не повинні
прийматися в подальшому й судом
апеляційної інстанції.

Розглянувши подані матеріали,
заслухавши пояснення повноважного
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем, як постачальником за
умовами договору, та відповідачем, як
покупцем за умовами договору, було
укладено договір поставки
нафтопродуктів № 07/13-16-БІ від 16.07.2013
року (далі за текстом - договір).

Згідно з умовами п.1.1. договору
постачальник зобов'язується передати у
власність покупця, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
нафтопродукти, далі по тексту - товар,
відповідно до умов договору та
додаткових угод до нього.

У відповідності до п.1.2. договору об'єм,
асортимент (найменування, марка
товару), базис поставки, терміни і умови
транспортування визначаються
відповідною додатковою угодою до
договору. Така додаткова угода
узгоджується сторонами та після її
підписання стає невід'ємною частиною
договору.

Згідно з п.3.1. договору поставка товару
проводиться окремими «погодженими
об'ємами», що визначається як
обумовлена постачальником та покупцем
кількість товару, визначена додатковою
угодою до договору (пп.3.1.1. договору).

Відповідно до п.3.2. договору кількість
товару, поставленого постачальником та
прийнятого покупцем в рамках кожної
додаткової угоди, фіксується актами
приймання- передачі товару.

Як визначено пп.3.2.2. акт
приймання-передачі товару складається
постачальником на об'єм та/або партію
товару та підписується обома
сторонами. Акт приймання-передачі
товару складається на основі
залізничної накладної/залізничної
накладної (СМГС), товарно- транспортної
накладної (ТТН) та/ або видаткової
накладної в залежності від умов
відвантаження товару (пп.3.2.2. договору).

Згідно з п.3.3. договору товар вважається
поставленим постачальником та
прийнятим покупцем за кількістю та
якістю, а право власності на товар
таким, що перейшло від постачальника до
покупця, з дати підписання акту
приймання-передачі товару, якщо інше не
передбачене в додатковій угоді до
договору. Датою поставки товару
вважається дата акта прийому-передачі
товару.

На виконання умов договору між
постачальником та покупцем укладено:

1) Додаткову угоду №1 від 30.07.2013р.,
згідно з якою постачальник
зобов'язався передати у власність
покупця газ зріджений код згідно з УКТ
ЗЕД у кількості 35,588 т загальною
вартістю 255 200,00 грн. не пізніше 31.07.2013
року.

2) Додаткову угоду №2 від 30.07.2013р.,
згідно з якою постачальник
зобов'язався передати у власність
покупця газ зріджений код згідно з УКТ
ЗЕД у кількості 43,147 т, код згідно
з УКТ ЗЕД у кількості 344,765 т
загальною вартістю 3 023 991,28 грн. не
пізніше 31.07.2013 року.

3) Додаткову угоду №3 від 31.07.2013р.,
згідно з якою постачальник
зобов'язався передати у власність
покупця газ зріджений код згідно з УКТ
ЗЕД у кількості 38,085 т загальною
вартістю 274 215,23 грн. не пізніше 01.08.2013
року.

4) Додаткову угоду №4 від 10.09.2013р.,
згідно з якою постачальник
зобов'язався передати у власність
покупця газ зріджений код згідно з УКТ
ЗЕД 271114000 у кількості 24,956 т загальною
вартістю 223 043,25 грн. не пізніше 11.09.2013
року.

5) Додаткову угоду №5 від 17.09.2013р.,
згідно з якою постачальник
зобов'язався передати у власність
покупця газ зріджений код згідно з УКТ
ЗЕД у кількості 36,900 т загальною
вартістю 330 085,35 грн. не пізніше 11.09.2013
року.

6) Додаткову угоду №6 від 18.09.2013р.,
згідно з якою постачальник
зобов'язався передати у власність
покупця газ зріджений код згідно з УКТ
ЗЕД у кількості 15,983 т, загальною
вартістю 142 971,15 грн. не пізніше 19.09.2013
року.

7) Додаткову угоду №7 від 23.09.2013р.,
згідно з якою постачальник
зобов'язався передати у власність
покупця газ зріджений код згідно з УКТ
ЗЕД у кількості 57,218 т, загальною
вартістю 512 236,78грн. не пізніше 24.09.2013
року.

8) Додаткову угоду №8 від 27.09.2013р.,
згідно з якою постачальник
зобов'язався передати у власність
покупця газ зріджений код згідно з УКТ
ЗЕД у кількості 13,492 т, загальною
вартістю 134 008,68 грн. не пізніше 30.09.2013
року.

9) Додаткову угоду №9 від 07.10.2013р.,
згідно з якою постачальник
зобов'язався передати у власність
покупця газ зріджений код згідно з УКТ
ЗЕД у кількості 12,637 т, загальною
вартістю 118 986,95 грн. не пізніше 08.10.2013
року.

Відповідно до всіх додаткових угод, що
зазначені вище, були погоджені
наступні умови:

Базис поставки: FCA - Макарівська ГНС
(Житомирська обл., селище Городок).

Умови оплати: передплата або по факту
поставки.

Факт поставки товару за зазначеними
вище додатковими угодами
підтверджується відповідними
видатковими накладними, а також
складеними на їх основі відповідними
актами приймання-передачі
нафтопродуктів,Ю копії яких наявні в
матеріалах справи.

Відповідно до п.7.1. договору покупець
здійснює 100 % передоплату за товар
шляхом перерахування грошових коштів
на поточний рахунок постачальника,
якщо інше не передбачене додатковою
угодою. Додатковими угодами
передбачений обов'язок покупця
оплатити товар передплатою або по
факту поставки.

Згідно з п.9.3. договору у разі
невиконання покупцем умов оплати
вартості товару та вартості витрат на
його доставку, зазначених в додаткових
угодах до договору, постачальник має
право вимагати від покупця сплати на
користь постачальника (крім суми
заборгованості) пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу. Пеня
сплачується покупцем протягом 5 (п'яти)
банківських днів з моменту отримання
покупцем вимоги постачальника.

Покупець порушував умови оплати
товару, а саме: затримував оплату на
термін до 40 днів, що підтверджується
актом звірки взаєморозрахунків від
01.11.2013р. У зв'язку з цим постачальником
нарахована пеня відповідно до
розрахунку пені за договором поставки
нафтопродуктів №07/13-16-БІ від 16.07.2013р., що
міститься у додатку №1 до позовної
заяви.

Загальна сума пені нарахована
позивачем складає 23 967,96 грн. (двадцять
три тисячі дев'ятсот шістдесят сім
гривень 96 копійок).

08 листопада 2013 року позивачем було
вручено відповідачу претензію
особисто під розпис директора з
проханням сплатити на користь позивача
пеню за договором у сумі 23 967,96 грн.
шляхом перерахунку грошових коштів на
поточний рахунок позивача не пізніше
01.12.2013 року.

За твердженням позивача станом на день
звернення з вказаним позовом до суду
жодних коштів відповідачем на користь
позивача не перераховано та про
результати розгляду претензії не
повідомлено.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Договір поставки нафтопродуктів
№07/13-16-БІ від 16.07.2013 р. є договором
поставки, а відтак між сторонами
виникли правовідносини, які підпадають
під правове регулювання Глави 54
Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України
регулює відносини, що виникають із
договору поставки. Так, за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України
до договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
укладення та виконання договорів
поставки, у тому числі договору
поставки товару для державних потреб.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Як встановлено судом, позивачем у
відповідності до вимог чинного
законодавства та умов договору
поставлено відповідачу товар на суму 5
014 738, 67 грн., що підтверджується
матеріалами справи.

Матеріалами справи підтверджується, що
при здійсненні оплати за поставлений
по договору товар відповідачем були
допущенні порушення строків оплати
товару, обумовлених сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій передбачений
ст. 231 Господарського кодексу України.
Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу
України, штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно ст. 3 до Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» розмір
пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період за який сплачується
пеня.

Як вже зазначалось, п. 9.3. договору у
разі невиконання покупцем умов оплати
вартості товару та вартості витрат на
його доставку, зазначених в додаткових
угодах до договору, постачальник має
право вимагати від покупця сплати на
користь постачальника (крім суми
заборгованості) пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу. Пеня
сплачується покупцем протягом 5 (п'яти)
банківських днів з моменту отримання
покупцем вимоги постачальника.

Матеріалами справи підтверджено,
направлення позивачем відповідачу
вимоги про оплату пені за порушення
строків оплати поставленого товару, і
відповідно спростовано твердження
відповідача про не направлення йому
такої вимоги.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 ГПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Частина 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Отже, вимоги позивача, враховуючи
порушення відповідачем строків оплати
товару обумовлених сторонами, щодо
стягнення з відповідача пені
ґрунтуються на законі та договорі, і
відповідно підлягають задоволенню.

Розрахунок розміру пені, що стягується,
зроблений позивачем та доданий до
матеріалів позовної заяви, здійснений
позивачем невірно, оскільки позивачем
не враховано при розрахунку пені
положень ст. 253 ЦК України, та
розраховано період прострочення з дати
поставки товару, а не з наступного
після поставки дня. За викладених
обставин, вимоги щодо стягнення пені
підлягають частковому задоволенню за
розрахунком суду зробленому з
врахуванням положень ст. 253 ЦК України
по кожній видатковій накладній окремо
з врахуванням часткових оплат за
загальний період з 01.08.2013 року по 03.10.2013
року, що складає 22 368, 44 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати
по оплаті судового збору покладаються
на відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
ст. ст. 4, 49, 75, 82-85 ГПК України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Буд-Інвестментз»
(01042, м. Київ, вул. Філатова, буд. 10-А, оф.
2/11; код в ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гренатек» (07512,
Київська обл., смт. Баришівка, вул.
Жовтнева, 98; код в ; з
будь-якого рахунку виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення) 22368 (двадцять дві тисячі триста
шістдесят вісім) грн. 44 коп. пені та 1 605
(одну тисячу шістсот п'ять) грн. 68 коп.
судових витрат.

3. В задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 04.03.2014 р.

Суддя
Г.П.
Бондаренко