м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
284-18-98 ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

Справа № 910/1963/14 11.03.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВІКЕТ», м. Кривий Ріг

До Товариства з обмеженою
відповідальністю «КІЛІС», м. Київ

Про стягнення 103 952,40 грн.

Суддя Курдельчук І.Д.

Представники:

Від позивача Тупчієнко Д.К. - пред.
по довір.

Від відповідача не з`явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся з позовом про
стягнення 103 952,40 грн. заборгованості та
трьох відсотків річних за поставлений
товар, посилаючись на порушення
відповідачем, як покупцем, умов щодо
оплати.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.02.2014р. порушено провадження
у справі № 910/1963/14 та розгляд справи
призначено на 11.03.2014р.

Відповідач, який належним чином був
повідомлений, в судове засідання не
з'явився, представників в судове
засідання не направив, вимоги ухвали
суду від 11.02.2014р. не виконав, відзив на
позов не надав, позовну вимогу по суті і
розміру у будь-який інший
процесуальний спосіб не заперечив.

Відповідно до положень ст.ст. 64, 77, 87,
Господарського процесуального кодексу
України ухвала про відкриття
провадження у справі (про відкладення
розгляду справи) надсилається за
адресою місцезнаходження (місця
проживання) сторін, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців. У
разі відсутності сторін за такою
адресою, вважається, що ухвала про
порушення провадження у справі вручена
їм належним чином.

Господарський суд визнав наявні в
матеріалах справи документи
достатніми для вирішення спору та
відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України
розглянув справу за наявними в ній
матеріалами.

Представник позивача в судовому
засіданні надав додаткові документи,
які залучені до матеріалів справи,
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі та просив позов задовольнити.

В судовому засіданні 11.03.2014р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК
України.

Судом, у відповідності до вимог ст. 81-1
ГПК України, складалися протоколи
судових засідань, які долучені до
матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, заслухавши пояснення
представника позивача, Господарський
суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між сторонами було досягнуто усної
домовленості щодо поставки товару,
відповідно до якої позивач поставив
відповідачу товар на загальну суму 426
019,30 грн.

Факт виконання домовленості
підтверджується такими видатковими
накладними: № 284 від 10.04.2012р. на суму 189
219 грн., № 373 від 07.05.2012р. на суму 107 152,20
грн., та № 403 від 06.06.2012р. на суму 129 648,10
грн., які підписані повноважними
представниками сторін та скріплені
печатками без зауважень та приймаються
судом, як належні докази виконання
позивачем договірних зобов'язань.

У позовній заяві та у видаткових
накладних є посилання на Договір
поставки № 30 від 02.04.2012р. Проте, на
вимогу суду сторони не надали суду
вказаний договір, в свою чергу,
представник позивача повідомив, що у
нього даний договір відсутній.

Відповідач за поставлений позивачем
товар розрахувався частково, сплативши
останньому грошові кошти у розмірі - 326
019,30 грн.

21.11.2012р., 04.06.2013р., та 17.09.2013р. позивач
направляв на адресу відповідача
претензії №12, №10 та №17, з вимогою щодо
погашення заборгованості. Факт
направлення претензій підтверджується
рекомендованими повідомленнями про
вручення поштового відправлення.

Відповідач належної відповіді на
претензії не надав та грошові кошти
позивачу не перерахував.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач належним чином виконав взяті
на себе зобов'язання, здійснивши
поставку обумовленого товару, а
відповідач свої зобов'язання по оплаті
не виконав.

Таким чином, заборгованість
відповідача за отриманий товар складає
- 100 000 грн.

Належним чином засвідчені копії вище
вказаних документів долучені до
матеріалів справи і відповідно
визнаються судом такими, що
посвідчують наведені факти та
обставини господарських відносин
сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського
кодексу України господарський договір
за загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками.
Допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

Відповідно ч. 5 ст. 265 Господарського
кодексу України поставка товарів без
укладення договору поставки може
здійснюватися лише у випадках і
порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України
договір є укладеним з моменту
одержання особою, яка направила
пропозицію укласти договір, відповіді
про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до ч 1. ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 173 ГК України суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання мають виконуватися
належним чином, одностороння відмова
від виконання зобов'язання не
допускається.

На суму боргу позивач нараховує три
відсотка річних у розмірі - 3 952,40 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи наявність прострочення з
боку відповідача, вимоги позивача про
нарахування інфляційних витрат та
трьох відсотків річних визнаються
судом обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із
сторін повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підстави
своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" якщо стороною (або
іншим учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи;
крім того, неподання позивачем
витребуваних господарським судом
матеріалів, необхідних для вирішення
спору, тягне за собою правові наслідки
у вигляді залишення позову без
розгляду на підставі пункту 5 частини
першої статті 81 ГПК.

Відповідач не надав суду належних та
допустимих доказів, які б
спростовували доводи позивача та
підтверджували заперечення проти
задоволення позовних вимог.

За таких обставин, позов визнається
судом доведеним, обґрунтованим, та
таким, що підлягає задоволенню.

Враховуючи, що відповідно до ст. 44 ГПК
України позивачем понесені судові
витрати, пов'язані з розглядом справи,
то зазначені витрати відшкодовуються
за рахунок відповідача (ст. 49 ГПК
України).

Керуючись ст. ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «КІЛІС» (01021, м. Київ,
вул. Грушевського, 28/2, н/п № 43, ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «ВІКЕТ»
(50086, Дніпропетровська область, м.
Кривий Ріг, вул. Л. Бородича, буд. 15, ), - з будь-якого рахунку,
виявленого державним виконавцем під
час виконання судового рішення,
заборгованість у розмірі - 100 000 (сто
тисяч) грн., три відсотки річних у
розмірі - 3 952 (три тисячі дев'ятсот
п'ятдесят дві) грн. 40 коп. та витрати по
сплаті судового збору в розмірі - 2 079
(дві тисячі сімдесят дев'ять) грн. 05 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення може бути оскаржено протягом
десяти днів з дня підписання повного
рішення шляхом подачі апеляційної
скарги до місцевого господарського
суду.

Відповідно до ст. 87 ГПК України повне
рішення та ухвали надсилаються
сторонам, прокурору, третім особам, які
брали участь в судовому процесі, але не
були присутні у судовому засіданні,
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення не пізніше трьох днів з
дня їх прийняття або за їх зверненням
вручаються їм під розписку
безпосередньо у суді.

Суддя

І.Д. Курдельчук

Повне рішення складено 17 березня 2014
року.