ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.03.14р. Справа № 904/613/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "КОМПАНІЯ "ЦИФРОВІ
РІДІОСИСТЕМИ" , м. Київ

до Публічного акціонерного товариства
"Дніпровський металургійний комбінат
ім. Ф.Е. Дзержинського", м.
Дніпродзержинськ

про стягнення 57 052, 60 грн.

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: Сомова І.В. - представник
(дов. від 03.03.2014 року)

від відповідача: Продайко О.В. -
представник (дов. № 8 від 14.01.2014 року)

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "КОМПАНІЯ "ЦИФРОВІ
РІДІОСИСТЕМИ" звернулось до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до Публічного
акціонерного товариства "Дніпровський
металургійний комбінат ім. Ф.Е.
Дзержинського" про стягнення
заборгованості за договором № 13-1398-02
від 01.07.2013 року у розмірі 57 052, 60 грн., з
яких 56 052,00 грн. основний борг, 778,59 грн.
3 % річних та 222,01 інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані
порушенням відповідачем зобов'язань за
договором № 13-1398-02 від 01.07.2013 року, в
частині повного та своєчасного
розрахунку за поставлений товар.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 04.02.2014
року порушено провадження у справі та
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 19.02.2014 року.

У межах строків передбачених статтею 69
Господарського процесуального кодексу
України розгляд справи відкладався з
19.02.2014 року на 06.03.2014 року.

06.03.2014 року представник відповідача
надав у судовому засіданні відзив на
позовну заяву, в якій просить суд
відмовити у задоволенні позовних
вимог, з огляду на наступне. Відповідно
до п. 3.4 договору продавець зобов'язаний
надати разом з товаром, крім інших
документів, рахунок.

Відповідач зазначає, що позивачем не
було надано рахунок відповідно до п. 3.4
договору, а тому строк оплати не настав.
факт поставки відповідач не
заперечував.

Згідно зі статтею 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 06.03.2014 року було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.07.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "КОМПАНІЯ "ЦИФРОВІ
РІДІОСИСТЕМИ" (продавець) та Публічним
акціонерним товариством "Дніпровський
металургійний комбінат ім. Ф.Е.
Дзержинського" (покупець) було укладено
договір № 13-1398-02 (а.с.9).

Відповідно до пункту 1.1 договору
продавець зобов'язується поставити, а
покупець прийняти та оплатити
продукцію, іменовану надалі товар.

Пунктом 2.2 договору встановлено, що
кількість, номенклатура, ціна, умови
оплати і терміни поставки товару
визначені в специфікаціях, що
додаються до договору і складають його
невід'ємну частину.

Згідно з пунктом 2.3 договору сума
договору на момент підписання згідно
специфікації № 1 становить 56 052,00 грн., у
тому числі ПДВ 20% - 9 342,00 грн., і буде
змінена на суму кожної наступної
специфікації.

Специфікацією № 1 до договору № 13-1398-02
від 01.07.2013 року, сторони узгодили
конкретний асортимент, кількість, ціну,
строк поставки та умови оплати товару,
що має передаватися постачальником
(а.с.12).

На виконання умов договору, позивач
поставив товар відповідачу, що
підтверджується видатковою накладною
№ КЦР-0108/03 від 01.08.2013 року на суму 56 052,00
грн. (а.с.13).

Відповідач отримав товар на підставі
довіреності № 726/04 від 01.08.2013 року (а.с.14).

Пунктом 4.2 договору встановлено, що
розрахунки за поставлений товар
здійснюються шляхом перерахування
грошових коштів на поточний рахунок
продавця в порядку, зазначеному в
специфікаціях.

Відповідно до пункту 3 специфікації № 1
умови оплати - по факту поставки товару
протягом 10-ти календарних днів, на
підставі наданого рахунку.

Відповідачем суму заборгованості у
розмірі 56 052,00 грн. не оплачено, що є
причиною виникнення спору.

Приймаючи рішення господарський суд
виходив з наступного.

Частиною 1 статті 193 Господарського
кодексу України, яка кореспондується
зі статтею 509 Цивільного кодексу
України передбачено, щосуб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом..

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору
(стаття 174 Господарського кодексу
України).

Частиною 1 статті 265 Господарського
кодексу України, яка кореспондується
зі статтею 712 Цивільного кодексу
України передбачено, що за договором
поставки одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу
України зазначено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що одностороння
відмова вiд зобов'язання або
одностороння змiна його умов не
допускається, якщо iнше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином вiдповiдно
до умов договору та вимог цього
Кодексу, iнших актiв цивiльного
законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 692
Цивільного кодексу України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк (стаття 530
Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 3 специфікації № 1,
строк оплати поставленого товару за
видатковою накладною є таким, що
настав.

Станом на час розгляду справи доказів
сплати заборгованості від
представників сторін не надійшло.

Суд не приймає до уваги твердження
відповідача про те, що позивач не надав
відповідачу рахунок, а тому строк
виконання зобов'язання не настав, з
огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3.4 договору
продавець зобов'язаний надати разом з
товаром, зокрема, видаткові накладні в
двох примірниках та рахунок за фактом
поставки.

Позивач у судовому засіданні 06.03.2014
року усно заявив, що позивачем було
надано відповідачу рахунок разом із
видатковою накладною.

Оскільки, видаткова накладна № КЦР-0108/03
від 01.08.2013 року містить посилання на
рахунок на оплату № КЦР-0407/04 від 04.07.2013
року та ця накладна була підписана
відповідачем, тому суд дійшов висновку,
що обов'язок відповідача щодо оплати
товару настав.

Крім того, судом враховується, що
відповідно до статті 666 Цивільного
кодексу України якщо продавець не
передає покупцеві приналежності
товару та документи, що стосуються
товару та підлягають переданню разом з
товаром відповідно до договору
купівлі-продажу або актів цивільного
законодавства, покупець має право
встановити розумний строк для їх
передання.

Оскільки, будь-які письмові заяви
(претензії) з боку відповідача з питань
кількості, якості та документів згідно
п.3.4 договору, на адресу позивача не
надходили, тому документи, передбачені
п. 3.4 договору вважаються переданими
позивачем відповідачу.

З урахуванням викладеного,
господарський суд дійшов висновку, що
позовні вимоги позивача щодо стягнення
з відповідача 56 052,00 грн. підлягає
задоволенню у повному обсязі.

У зв'язку з тим, що відповідач
прострочив виконання грошового
зобов'язання, позивачем нараховано 3 %
річних за період з 18.08.2013 року по 27.01.2014
року у сумі 778,59 грн. та інфляційні
втрати у розмірі 222,01 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіривши розрахунок 3 % річних, судом
встановлено, що позивачем не вірно
визначено період нарахування 3 % річних.
Відповідно до пункту 3 специфікації № 1
оплата товару здійснюється протягом
10-ти банківських днів по факту
поставки, оскільки поставка товару
була здійснена 01.08.2013 року, тому дата з
якої має право на нарахування 3 % річних
є 16.08.2013 року.

Таким чином, сума 3 % річних, яка
підлягає задоволенню становить 760,16
грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних
втрат, суд дійшов висновку, що вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
інфляційних втрат у розмірі 222,01 грн. є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Стосовно заяви позивача щодо
забезпечення позову шляхом накладання
арешту на грошові кошти відповідача у
межах суми позову, суд зазначає
наступне.

Відповідно до статті 66 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд за заявою сторони,
прокурора чи його заступника, який
подав позов, або з своєї ініціативи
має право вжити, передбачених статтею
67 цього Кодексу, заходів до
забезпечення позову. Забезпечення
позову допускається в будь-якій
стадії провадження у справі, якщо
невжиття таких заходів може утруднити
чи зробити неможливим виконання
рішення господарського суду.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 67
Господарського процесуального кодексу
України позов забезпечується, зокрема,
накладенням арешту на майно або
грошові суми, що належать
відповідачеві, забороною
відповідачеві вчиняти певні дії,
забороною іншим особам вчиняти дії, що
стосуються предмета спору. Про
забезпечення позову виноситься ухвала.

У вирішенні питання про забезпечення
позову господарський суд має здійснити
оцінку обґрунтованості доводів
заявника щодо необхідності вжиття
відповідних заходів з урахуванням
такого: розумності, обґрунтованості і
адекватності вимог заявника щодо
забезпечення позову; забезпечення
збалансованості інтересів сторін, а
також інших учасників судового
процесу; наявності зв'язку між
конкретним заходом до забезпечення
позову і предметом позовної вимоги,
зокрема, чи спроможний такий захід
забезпечити фактичне виконання
судового рішення в разі задоволення
позову; імовірності утруднення
виконання або невиконання рішення
господарського суду в разі невжиття
таких заходів; запобігання порушенню у
зв'язку із вжиттям таких заходів прав
та охоронюваних законом інтересів
осіб, що не є учасниками даного
судового процесу (постанова пленуму
Вищого господарського суду України
„Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову" від 26.12.2011 року № 16).

Заява позивача не обґрунтована, а саме
в ній не зазаначено, яким чином існуюча
заборгованість може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення.

Прострочення виконання зобов'язаня є
підставою для звернення до суду із
відповідним позовом, а не підставою для
забезпечення такого позову.

Враховуючи викладене, суд не знаходить
підстав для задоволення заяви позивача
про забезпечення позову.

Відповідно до вимог статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, при при частковому
задоволенні позову судовий збір
покладається на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Таким чином, сума судового збору, яка
підлягає стягненню з відповідача
становить 1 826,41 грн.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82 - 85, 115 -
117 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Дніпровський
металургійний комбінат ім. Ф.Е.
Дзержинського" (51925, Дніпропетровська
область, м. Дніпродзержинськ, вул.
Кірова, 18-б; ідентифікаційний код 05393043)
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "КОМПАНІЯ "ЦИФРОВІ
РІДІОСИСТЕМИ" (04080, м. Київ, вул.
Костянтинівська, буд. 73;
ідентифікаційний код 38234684) - основний
борг у розмірі 56 052,00 грн., 3 % річних у
розмірі 760,16 грн., інфляційні втрати у
розмірі 222,01 грн. та 1 826,41 грн.
судовий збір, про що видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня підписання
рішення шляхом подання апеляційної
скарги до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
через господарський суд
Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги,
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено 07.03.2014р.

Суддя Я.С. Золотарьова