донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

17.03.2014 справа №908/3607/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівПопков Д.О. Марченко
О.А., Татенко В.М.при секретарі судового
засідання Кулявець Ю.В.за участю
представників сторін: від позивача:
Цецик І.М. - за довіреністю;від
відповідача:Сосніна Л.І. - за
довіреністю;розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Украгропром», м. Київна рішення
господарського суду Запорізької
області від15.01.2014р. (повний текст
підписано 20.01.2014р.)по справі№908/3607/13
(суддя Горохов І.С.)за
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Украгропром», м. Київдо Державного
підприємства «Дослідне господарство
«Відродження» Національної академії
аграрних наук України, с. Відродження
Запорізької області простягнення
коштів

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Украгропром», м. Київ (Позивач)
звернулося до Господарського суду
Запорізької області із позовною заявою
про стягнення з Державного
підприємства «Дослідне господарство
«Відродження» Національної академії
аграрних наук України, с. Відродження
Запорізької області (Відповідач)
60326,88грн. В перебігу розгляду справи
Позивач клопотанням від 17.11.2013р.
остаточно вимагав стягнення 200250,00 грн.

В перебігу розгляду справи першою
інстанцією Відповідачем заявлено
клопотання про відстрочку виконання
судового рішення строком на один рік.

Рішенням Господарського суду
Запорізької області від 15.01.2014р. (суддя
Горохов І.С.) позов задоволено та
стягнено з Державного підприємства
«Дослідне господарство «Відродження»
Національної академії аграрних наук
України на корись Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «Украгропром» суму заборгованості
в розмірі 200 250 грн. 00 коп. із відстрочкою
виконання рішення суду до 01.09.2014р.

Рішення місцевого суду вмотивовано
укладанням між сторонами договору №
ПСГП - 26/09/11-03 від 26.09.2011р., належним
виконання Позивачем взятих на себе
зобов'язань з поставки товару в межах
строків, зазначених у додатках
(специфікаціях) та частковістю
виконання Відповідачем своїх
зобов'язань з оплати поставленого
товару.

Відстрочення виконання рішення суду
вмотивовано посиланням на: звіт про
сукупний дохід за 9 місяців 2013р., баланс
(Звіт про фінансовий стан на 30.09.2013р.),
наявність в провадженні
Господарського суду Запорізької
області декількох справ № 908/3779/13, №
908/3594/13 про стягнення з Відповідача
заборгованості на загальну суму 15 377
943,76 грн., висновок про форс - мажорні
обставини від 29.11.2013р. № 2898/05-4,
матеріальний стан сторін та статус
Відповідача.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Украгропром», м. Київ, не погодившись з
прийнятим судовим рішенням в частині
наданого відстрочення його виконання,
звернулося з апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати рішення
Господарського суду Запорізької
області від 15.01.2014р. у справі №908/3607/13 в
означеній частині.

Підставами для часткового скасування
рішення суду першої інстанції апелянт
зазначає неповне з'ясування обставин
справи щодо наявності підстав для
надання відстрочення виконання
рішення та неналежність доказів на
обґрунтування висновку щодо скрутного
становища Відповідача.

Розпорядженням заступника голови
Донецького апеляційного
господарського суду від 11.02.2014р. за
результатами автоматичного розподілу
справи сформовано колегію суддів у
наступному складі: головуючий
(суддя-доповідач) Попков Д.О., Марченко
О.А., Радіонова О.О.

Ухвалою Донецького апеляційного
господарського суду від 11.02.2014р.
порушене апеляційне провадження із
призначенням розгляду скарги на
24.02.2014р. о 14.15 год., із подальшим
відкладенням на 17.03.2014р.

Розпорядженням в.о. голови Донецького
апеляційного господарського суду від
17.03.2013р., у зв'язку із знаходженням
судді Радіонової О.О. у відпустці було
сформовано колегію суддів у наступному
складі: головуючий (суддя-доповідач)
Попков Д.О., Марченко О.А., Татенко В.М.

Фіксація судового засідання
апеляційної інстанції здійснювалась
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу у порядку розгляду
апеляційної скарги, встановленому
ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського
процесуального кодексу України.

Представник Позивача у судовому
засіданні 17.03.2014р. підтримав вимоги
апеляційної скарги у повному обсязі.

Представник Відповідача у судовому
засідання 17.03.2014р. підтримав
заперечення проти апеляційної скарги,
викладені у наданому відзиві від
11.03.2014р.

Відповідно до ст.101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської
справи, апеляційну скаргу, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
апеляційної інстанції зазначає
наступне:

Як вбачається із матеріалів справи
26.09.2011р. між Позивачем (Продавець) та
Відповідачем (Покупець) підписано
договір купівлі-продажу № ПСГП - 26/09/11-03
(а.с.а.с.12-14), згідно із п.п.1.1. та 10.1 якого
Продавець зобов'язується передати у
власність Покупця, а Покупець
зобов'язується прийняти та сплатити за
сільськогосподарську продукцію, у
кількості, асортименті, по ціні та у
строки передбачені Договором та
додатками (специфікаціями), зі строком
дії до повного виконання сторонами
своїх зобов'язань за договором.

За п. 5.1. договору Покупець бере на себе
зобов'язання провести оплату за партію
товару в національній валюті України
шляхом перерахування грошових коштів
на розрахунковий рахунок Продавця у
строки, вказані у відповідній
Специфікації.

Відповідно до п. 5.2 договору Продавець
надає Покупцю наступні документи: Акт
прийому - передачі Товару, сертифікат
якості на Товар спеціалізованої
контрольно-насіннєвої лабораторії, акт
апробації за формою, затвердженою
Міністерством аграрної політики
України, рахунок - фактури, виписану на
покупця, видаткову та податкову
накладні.

В перебігу дії договору сторонами
укладались наступні специфікації:

- специфікація від 26.09.2011р. (Додаток №1 -
а.с.15) на постачання озимої пшениці
Шестопалівка Р-2 в кількості 1 тони на
суму 8 250,00 грн. без ПДВ та озима пшениця
Тітона супер еліта в кількості 4 тони на
суму 4 125,00 грн. Всього на суму 29 700,00
гривень з ПДВ;

- специфікація від 05.09.2012р. (Додаток №2 -
а.с.а.с.17,18) на постачання озимої пшениці
«Зорепад» РР-2 в кількості 1 тони на
загальну суму 8 300,00 гривень з ПДВ.;

- специфікація від 17.09.2012р. (Додаток №3 -
а.с.а.с.19,20) на постачання озимої пшениці
«Ужинок» РР-2 в кількості 1 тони на
загальну суму 8 300,00 гривень з ПДВ;

- специфікація від 20.09.2012р. (Додаток №4 -
а.с.а.с.22,23) на постачання озимої пшениці
«Станична» супер еліта в кількості 11,7
тон на загальну суму 62 010,00 гривень з ПДВ
та озимої пшениці «Антонівка» РР-2 в
кількості 1 тони на загальну суму 8 300,00
гривень з ПДВ;

- специфікація від 21.09.2012р. (Додаток №5 -
а.с.24,25) на постачання озимої пшениці
«Шестопалівка» РР-2 в кількості 2 тони
на загальну суму 20 300,00 гривень з ПДВ;

- специфікація від 29.09.2012р. (Додаток №6 -
а.с.27,28) на постачання озимого ячменю
«Достойний» Р-1 в кількості 2 тони на
суму 16 600,00 грн. з ПДВ;

- специфікація від 17.12.2012р (Додаток №7 -
а.с.30,31). на постачання озимої пшениці
«Зорепад» супер еліта в кількості 13 тон
на суму 76 440,00 грн. з ПДВ.

Місцевим судом встановлено і
Відповідачем не спростовано
отриманням ним вищезазначеного товару
на загальну суму 229 950,00грн. без жодних
претензій і зауважень, про що свідчать
підписи і печатки Відповідача на
видаткових накладних (а.с.а.с.16, 21, 26, 29,
32). В свою чергу, грошові зобов'язання
Покупця з оплати товару були виконані
частково - як вбачається із розрахунку
суми заборгованості від 10.12.2013р.
(а.с.а.с.79, 80) та підписаного сторонами
без зауважень акту звіряння
розрахунків станом на 30.06.2013р. (а.с.37) -
лише в сумі 29 700,00 грн., що відповідає
вартості товару, передбаченого
специфікацією від 26.09.2011р., отриманого
за накладною №1571 від 31.10.2011р. (а.с.16).

Таким чином, несплачений залишок
становить 200 250грн. за наступними
рахунками, що передавалися Відповідачу
разом із видатковими накладними: № 868
від 21.09.2012р. на суму 90610,00 грн. (а.с.33) зі
строком оплати до 26.09.2012р., № 670 від
19.09.2012р. (а.с.34) на суму 16 600,00 грн. зі
строком оплати до 03.10.2012р., № 790 від
29.09.2012р. (а.с.35) на суму 16 600,00 грн. зі
строком оплати до 04.10.2012р., № 841 від
17.12.2012р. (а.с.36) на суму 76 440,00 грн. зі
строком оплати до 22.12.2012р.

10.10.2011р. Позивачем на адресу
Відповідача (а.с.42) направлено вимогу
вих. № 10/10/13-01 (а.с.а.с.38-40) про оплату
заборгованості по договору ПСГП-26/09/11-03
від 26.09.2011р. в сумі 200 250,00 гривень за
вказаними вище рахунками із повторним
їх наданням, через незадоволення якої
було подано позов до Господарського
суду Запорізької області, який його
задовольнив повністю, але відстрочив
виконання рішення до 01.09.2014р.

Оцінюючи правильність застосування
місцевим судом норм матеріального і
процесуального законодавства в
контексті встановлених обставин,
апеляційний суд дійшов висновку про
таке:

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу
України зобов'язання виникають зокрема
з договорів. Аналогічні положення
встановлені і в ст.ст. 173-175
Господарського кодексу України.

Беручи до уваги правову природу
укладеного договору, кореспондуючі
права та обов'язки його сторін, оцінка
правомірності заявлених вимог має
здійснюватися судом з урахуванням
приписів законодавства, які
регламентують правовідносини з
купівлі-продажу.

Як встановлено ст.655, ч.1 ст.691 Цивільного
кодексу України Покупець зобов'язаний
сплатити товар за ціною, встановленою в
договорі купівлі-продажу.

Отже, в контексті зазначених норм
укладений між Позивачем та
Відповідачем договір купівлі-продажу
№ ПСГП - 26/09/11-03 від 26.09.2011р. є належною
підставою для виникнення у останнього
грошових зобов'язань, визначених його
умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутністю таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Як встановлено ч.ч.1, 2
ст. 692 Цивільного кодексу України
покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
законодавством не встановлений інший
строк оплати товару.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193
Господарського кодексу України та ст.
525 Цивільного кодексу України
встановлюють загальне правило щодо
заборони односторонньої відмови від
зобов'язання або односторонньої зміни
його умов, що кореспондується із
вимогами ст. 629 Цивільного кодексу
України щодо обов'язковості договору
для виконання сторонами.

Таким чином, Відповідач не мав жодних
підстав для ухилення від виконання
обов'язку із здійснення платежу за
поставлену продукцію, зазначену у
видаткових накладних, відповідно до
рахунків №868 від 21.09.2012р., №670 від
19.09.2012р., №790 від 29.09.2012р., №841 від 17.12.2012р.,
а саме до 26.09.2012р., 03.10.2012р., 04.10.2012р.,
22.12.2012р.

Відповідно до ст. 202 Господарського
кодексу України та ст.599 Цивільного
кодексу України зобов'язання за
загальним правилом припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Між тим, Відповідачем не були виконані
у повному обсягу грошові зобов'язання
із сплати отриманого згідно наданих до
матеріалів справи накладних товару -
будь-яких доказів протилежно або
припинення відповідних грошових
зобов'язань перед Позивачем у будь-який
інший передбачений законом спосіб,
Відповідачем всупереч ст.ст.4-3, 33
Господарського процесуального кодексу
України до матеріалів справи не надано.
Таке невиконання грошових зобов'язань
кваліфікується апеляційним судом як їх
порушення у розумінні ст. 610 Цивільного
кодексу України, а сам Відповідач
вважається таким, що прострочив
виконання відповідного грошового
зобов'язання у розумінні ч. 1 ст. 612 цього
Кодексу, що за змістом ст.625 цього
Кодексу має наслідком стягнення
заборгованості, наявність якої у
стягуваному розмірі за змістом відзиву
від11.03.2014р. Відповідача на апеляційну
скаргу підтверджується.

Отже, висновок суду першої інстанції
щодо стягнення з відповідача
заборгованості, розмір якої відповідає
фактичним матеріалам справи, є
правомірним та обґрунтованим.

Виходячи із змісту п.7.2 постанови
Пленуму ВГСУ №9 від 17 жовтня 2012 року
підставою для відстрочки рішення
можуть бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у визначений
строк або встановленим господарським
судом способом, тому вирішуючи питання
про відстрочку чи розстрочку виконання
рішення, зміну способу і порядку
виконання рішення, господарський суд
повинен враховувати матеріальні
інтереси сторін, їх фінансовий стан,
ступінь вини відповідача у виникненні
спору, наявність інфляційних процесів
у економіці держави та інші обставини
справи. Можливість врахування
означених рекомендацій при
застосуванні судом повноважень,
передбачених п.6 ст.83 Господарського
процесуального кодексу України,
зумовлена єдністю правового
регулювання незалежно від стадії
(одночасно із прийняттям рішення чи
після нього) вирішення означеного
питання, що вбачається із змісту п.95.
постанови пленуму ВГСУ №6 від 23 березня
2012 року.

Виходячи із означених критеріїв,
апеляційний суд погоджується із
доводами апеляційної скарги відносно
безпідставності і часткового
задоволення клопотання Відповідача
щодо відстрочення виконання рішення за
наявними матеріалами справи, оскільки:

- по-перше, ані клопотання
Відповідача, ані оскаржуване рішення
не містить жодного обґрунтування
тривалості відстрочення, хоча
відповідна позиція має бути
обґрунтована саме з точки зору
досягнення мети відстрочення -
забезпечення належного виконання
рішення по збігу встановленого строку;

- по-друге, частковість
задоволення клопотання про
відстрочення не може сприйматися
намаганням досягти балансу майнових
інтересів обох сторін, адже місцевим
судом залишено поза увагою, що вже на
дату прийняття рішення тривалість
прострочення стягуваної оплати за
всіма розглядуваними фактами поставки
становить понад 1 рік, впродовж якого,
так само, як і впродовж наданого
періоду відстрочення триватимуть
інфляційні процеси в економіці
держави;

- по-третє, представлені
Відповідачем документи, якими
керувався місцевий суд, обґрунтовуючи
свій висновок про надання
відстрочення, не можуть сприйматися у
якості належним у розумінні ст.34
Господарського процесуального кодексу
України доказів скрутного фінансового
становища Відповідача, адже:
представлені баланс на 30.09.2013р. та звіт
про фінансові результати за 9 місяців
2013р. не підписані ані головним
бухгалтером, ані директором
підприємства та не містять відмітки
про прийняття вказаного документу
контролюючим органом; копії позовної
заяви з майновими вимогами до
Відповідача та кількох ухвал суду про
порушення провадження за позовами до
Відповідача не можуть ототожнюватися
ані з чинними рішеннями суду про
задоволення таких вимог, ані, тим
більше, із неможливістю їх задоволення
за рахунок майна та результатів
господарської діяльності Відповідача
без надання відстрочення саме в межах
цієї справи; висновок про форс-мажорні
обставини від 29.11.2013р. і інші матеріали
справи не містять відомостей про
загальний обсяг зібраного
Відповідачем врожаю у 2013 році, тим
більше, що виконання розглядуваних
грошових зобов'язань за умовами
договору № ПСГП - 26/09/11-03 від 26.09.2011р.
мало відбутися у ще 2012 році і таке
виконання жодною мірою не пов'язано із
врожайністю певних культур
Відповідача у наступному році. Судова
колегія також враховує ту обставину, що
за змістом ч.3 ст.14 Закону України «Про
торгово-промислові палати в Україні»
засвідчення наявності форс-мажорних
обставин здійснюється
Торгово-промисловою палатою України
відповідно до умов
зовнішньоторговельних угод і
міжнародних договорів України та у
відносинах з будівництва житла, що не
має відношення до характеру
правовідносин між сторонами за
договором № ПСГП - 26/09/11-03 від 26.09.2011р.;

- по-четверте, статус Відповідача
як державного підприємства за змістом
ст.74 Господарського кодексу України
сам по собі не дає жодних переваг перед
Позивачем у застосуванні наслідків
своєї господарської діяльності у
вигляді несення відповідальності за
порушення грошових зобов'язань, що
цілком узгоджується із покладання
ризику за таку діяльність на її
суб'єкта згідно ст.42 цього Кодексу.

Згадувані Відповідачем у відзиві на
апеляційну скаргу інші судові рішення
про стягнення грошових коштів на
користь Позивача, які навіть не надані
до матеріалів цієї справи, не
спростовують викладеного вище, а
приведене Відповідачем ототожнення
законного інтересу Позивача після
спливу понад одного року прострочення
оплати поставленого товару отримати
стягнуту суму грошових коштів за
судовим рішення без подальшого
зволікання із доведенням Відповідача
до банкрутства у розумінні ст.219
Кримінального кодексу України є
безпідставним, адже таке стягнення є
наслідком порушення зобов'язань саме з
боку Відповідача, законність
виникнення підстав яких (зобов'язань)
наразі не спростована.

З урахуванням викладеного, позиція
місцевого суду про надання
Відповідачеві відстрочення виконання
рішення до 01.09.2014р. з приведених в ньому
мотивів є неприйнятної у розумінні
п.п.1, 2 ч.1 ст.104 Господарського
процесуального кодексу України,
зважаючи на що апеляційна скарга
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Украгропром», м. Київ підлягає
задоволенню із покладанням на
Відповідача в порядку ст.49
Господарського процесуального кодексу
України судових витрат за подання
апеляційної скарги.

Поряд із цим, колегія суддів наголошує,
що приведені в постанові висновки не
перешкоджають Відповідачеві у
подальшому звертатися до місцевого
суду із заявами в порядку ст.121
Господарського процесуального кодексу
України з наданням відповідних
належних доказів в обґрунтування таких
заяв.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського
процесуального кодексу України,
Донецький апеляційний господарський
суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «Украгропром», м. Київ на рішенням
Господарського суду Запорізької
області від 15.01.2014р. у справі №908/3607/13
задовольнити у повному обсязі.

2. Рішення Господарського суду
Запорізької області від 15.01.2014р. у
справі №908/3607/13 скасувати в частині
відстрочення його виконання до 01.09.2014р.

3. В іншій частині рішення
Господарського суду Запорізької
області від 15.01.2014р. щодо стягнення з
Державного підприємства «Дослідне
господарство «Відродження»
Національної академії аграрних наук
України на корись Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «Украгропром» суму заборгованості
в розмірі 200 250 грн. 00 коп. залишити без
змін

4. Стягнути з Державного підприємства
«Дослідне господарство «Відродження»
Національної академії аграрних наук
України (ідентифікаційний код 00724838) на
корись Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Украгропром» (ідентифікаційний код
36529168) компенсацію витрат зі сплати
судового збору за апеляційної скарги в
сумі 2002,50 грн.

5. Доручити Господарському суду
Запорізької області ї області видати
відповідні накази про примусове
виконання постанови Донецького
апеляційного господарського суду від
17.03.2014р., оформивши їх у відповідності
до приписів ст.18 Закону України «Про
виконавче провадження».

6. Постанова апеляційної інстанції
набирає сили з дня її прийняття, але
може бути оскаржена

до Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий
Д.О. Попков

Судді:
О.А. Марченко

В.М. Татенко

Вик. Куц Н.С.

Надруковано 5 прим.: 1. Позивачу; 2.
Відповідачу; 3. У справу;4. ДАГС; 5. ГСЗО