ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2014 року
Справа № 904/3472/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді - Тищик І.В.
(доповідач)

суддів - Виноградник О.М., Верхогляд Т.А.

при секретарі - Гаврилов О.М.

за участю представників

позивача Осадчий О.С.

відповідача Пугач А.В.

розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу приватного
комерційного підприємства
«Дніпроресурс» на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 11.06.2013 року у справі №904/3472/13

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю
«Укрхімтрейдинггруп», м.
Дніпропетровськ

до приватного комерційного
підприємства «Дніпроресурс», м.
Дніпропетровськ

про стягнення 124 245,78 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2013 року позивач
звернувся до господарського суду з
позовом про стягнення з відповідача
заборгованості за товар, поставлений
за договором №45 від 29.06.2011р., у сумі 118
899,98 грн., 4 446,40 грн. пені за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань та 899,30
грн. 3% річних .

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 11.06.2013
року у справі № 904/3472/13 (суддя Кармазіна
Л.П.) позовні вимоги задоволені; з
відповідача на користь позивача
стягнуто суму основного боргу, пеню та
відсотки річних в повному обсязі.

Вмотивовуючи рішення, суд послався на
те, що відповідачем не виконані
зобов'язання з оплати вартості
отриманого товару; факт наявності
заборгованості підтверджується
матеріалами справи; стягнення пені за
прострочення оплати товару
передбачено умовами договору, сплата
відсотків річних - нормами чинного
законодавства.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою, у якій просить скасувати
рішення господарського суду. При цьому
скаржник посилається на порушення
судом норм процесуального та
матеріального права, а саме, не повне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи.

Апелянт вказує на те, що:

- у договорі не передбачено граничного
терміну оплати зобов'язань, внаслідок
чого відсутні правові підстави для
розрахунку та стягнення штрафних
санкцій;

- позивач не дотримався досудового
порядку врегулювання спору, що також
позбавляє його права на нарахування
штрафних санкцій та компенсаційних
виплат;

- грошові зобов'язання за договором
виконуються відповідачем належним
чином і оплата товару за спірною
поставкою продовжує здійснюватися;

- порушення процесуальних норм полягає
в тому, що в резолютивній частині
рішення зазначено про задоволення
позовних вимог у повному обсязі, тоді
як позовна заява містила вимоги про
забезпечення позову, які задоволені не
були.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач
послався на законність та
обґрунтованість рішення
господарського суду;
необґрунтованість доводів, викладених
в апеляційній скарзі та просив
залишити рішення без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні оголошувалась
перерва до 11.03.2014р.

В судовому засіданні 11.03.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши повноту встановлення
господарським судом обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного:

Як убачається з матеріалів справи,
29.06.2011 року між ТОВ
«Укрхімтрейдинггруп» (Постачальник) та
ПКП «Дніпроресурс» (Покупець) було
укладено договір поставки товарів № 45,
у відповідності з умовами якого
постачальник зобов'язався передати у
власність покупця, а покупець прийняти
та оплатити товар на умовах і в
порядку, визначеному даним договором.

Сторонами узгоджені всі істотні умови
договору та обумовлений порядок
розрахунків за товар.

03.10.2012р сторонами було підписано
специфікацію №8 (додаток №1 до
договору), якою узгоджені найменування
товару, що підлягає постачанню, його
кількість, ціна та вартість; визначені
умови поставки - FCA м. Дніпропетровськ
та обумовлений строк оплати товару - до
17.10.2013р.

На виконання умов договору та у
відповідності до специфікації у жовтні
2012 року позивачем був поставлений, а
покупцем отриманий товар (полістирол
«King pearl» F-SA) на загальну суму 144 900,00
грн., що посвідчується видатковою
накладною, актом звірки
взаєморозрахунків та не заперечується
відповідачем.

В порушення зобов'язань за
договором оплата отриманого товару
відповідачем була здійснена частково,
заборгованість склала 118 899,98 грн., що
підтверджується матеріалами справи.

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського
кодексу України, за договором поставки
одна сторона -постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій
стороні-покупцеві товар (товари), а
покупець зобов'язується прийняти
вказаний товар (товари) і сплатити за
нього певну грошову суму.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526
Цивільного кодексу України, ст.193
Господарського кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутністю таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1
статті 530 Цивільного кодексу України
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

У визначені специфікацією строки,
тобто, до 17.10.2013 року, грошові
зобов'язання покупцем виконані не були.
Доказів оплати спірного товару у
повному обсязі відповідач не надав,
факт наявності заборгованості за
отриманий товар не заперечив,
матеріалами справи наявність
заборгованості підтверджується.

За вказаних обставин висновок
господарського суду щодо стягнення
суми основного боргу є обґрунтованим.

З урахуванням приписів ст.ст. 546,
549, 612, 625 ЦК України, ст.ст.230-232 ГК
України, а також встановленого судом
факту наявності заборгованості
відповідача за передане позивачем
майно в сумі 118 899,98 грн. місцевий
господарський суд правомірно стягнув з
відповідача окрім суми заборгованості
передбачену п. 9.4. договору пеню в
розмірі, що не перевищує подвійну
облікову ставку НБУ від суми неоплати
за кожний день прострочення у сумі 4
446,40 грн., а також відсотки річних у
розмірі 899,30 грн. за період з 19.01.2013р. по
19.04.2013р.

За вказаних обставин підстав для
скасування оспорюваного рішення та
відмови позивачу в задоволенні позову
не убачається.

Доводи, наведені в апеляційній
скарзі, не приймаються до уваги
господарським судом.

Так, твердження скаржника про
відсутність у договорі граничного
терміну оплати зобов'язань
спростовується матеріалами справи.
Строк оплати спірного товару
визначений специфікацією, яка є
додатком до договору і невід'ємною його
частиною, шляхом встановлення кінцевої
дати перерахування грошових коштів -
17.10.13р.

Щодо досудового врегулювання
спору, то колегія суддів враховує
наступне:

Відсутність досудового
врегулювання спору не позбавляє особу
звернутися до господарського суду за
захистом своїх порушених або
оспорюваних прав і охоронюваних
законом інтересів. У Рішенні
Конституційного Суду України від
09.07.2002р. у справі № 1-2/2002 щодо офіційного
тлумачення положення ч.2 ст. 124
Конституції України (справа про
досудове врегулювання спорів)
визначено, що встановлення законом або
договором досудового врегулювання
спору за волевиявленням суб'єктів
правовідносин не є обмеженням
юрисдикції судів і права на судовий
захист. Право на судовий захист не
позбавляє суб'єктів правовідносин
можливості досудового врегулювання
спорів, а обрання певного засобу
правового захисту, в тому числі і
досудового врегулювання спору, є
правом, а не обов'язком особи, яка
добровільно, виходячи з власних
інтересів, його використовує.

Всупереч твердженням скаржника
норми Цивільного кодексу України та
Закону України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» правомірність
нарахування пені за прострочення
платежів та компенсаційних виплат (%
річних) не пов'язують з досудовим
врегулюванням спору.

Той факт, що після ухвалення
рішення місцевим судом скаржник
продовжує сплачувати заборгованість
за спірним договором, не є підставою
для скасування оскаржуваного судового
рішення. На момент ухвалення рішення
заборгованість становила 118 899,98 грн. і
саме вказана сума складала предмет
позову. Суми, сплачені після ухвалення
рішення, підлягають врахуванню в
процесі виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 ГПК
України порушення або неправильне
застосування норм процесуального
права може бути підставою для
скасування або зміни рішення лише за
умови, якщо це порушення призвело до
прийняття неправильного рішення.
Рішення у даній справі ухвалено при
повному з'ясуванні обставин, що мають
значення для справи, та об'єктивній
оцінці наданих доказів. Наразі
відсутність в резолютивній частині
рішення висновку щодо вжиття чи
невжиття заходів до забезпечення
позову в силу зазначеної норми не
являється підставою для скасування
оскаржуваного рішення.

З огляду на відповідність
висновків, викладених в рішенні
господарського суду, обставинам справи
та чинному законодавству, вимоги
скаржника про скасування
оскаржуваного рішення являються
необґрунтованими і не підлягають
задоволенню.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України,
суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Приватного
комерційного підприємства
«Дніпроресурс» залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 11.06.2013
року у справі №904/3472/13 залишити без
змін.

Постанова набирає законної
сили з дня її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
господарського суду України.

Головуючий
І.В. Тищик

Судді:

О.М.Виноградник

Т.А.Верхогляд