ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2014 р.Справа № 922/5329/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання
Руденко О.О.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства
завод "Електроважмаш", м.Харків, до
Державного підприємства "Інститут
машин і систем", м.Харків, про
розірвання договору та стягнення 110000,00
грн. за участю представників:

позивача - Ковальов А.В. (довіреність №
248-906 від 09.01.2014р.);

відповідача - Маркосян М.В. (довіреність
б/н від 19.12.2013р.); Толок О.В., директор;

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державне підприємство завод
"Електроважмаш", м.Харків, звернувся до
господарського суду з позовною заявою
про розірвання Договору № 527-Т від
11.12.2009р., укладеного між позивачем і
відповідачем, Державним підприємством
"Інститут машин і систем", м.Харків, та
стягнення з відповідача отриманого від
позивача залишку авансу в розмірі 110000,00
грн. Позивач також просить стягнути з
відповідача судовий збір в розмірі 3347,00
грн.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 30.12.2013р. за
вищевказаним позовом було порушено
провадження у справі № 922/5329/13 та
розгляд справи призначено на 30.01.2014р. об
11:40 год.

30.01.2014р. відповідач надав до суду відзив
на позовну заяву, в якому проти позову
заперечував, посилаючись на те, що ДП
ІМІС не порушувало умов Договору,
грошові кошти, сплачені позивачем, були
повністю витрачені саме на виконання
замовлення по Договору № 527-Т від
11.12.2009р.

Відзив відповідача разом з доданими до
нього документами був долучений судом
до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду від
30.01.2014р. розгляд справи було відкладено
на 10.02.2014р. об 11:40 год.

У судовому засіданні, яке відбулося
10.02.2014р., представник позивача
підтримав позовні вимоги в повному
обсязі.

Представник відповідача проти позову
заперечував, зазначив, що роботи по
першому та другому етапах роботи були
виконані повністю, вважає, що договір
має виконуватися далі, оскільки
основна частина робіт вже виконана;
підстав для розірвання договору немає.

У судовому засіданні була оголошена
перерва до 24.02.2014р. до 11:20 год. та
запропоновано сторонам надати
додаткові пояснення щодо виконання
умов договору.

12.02.2014р. позивач на вимогу суду надав
завірену копію витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців щодо
позивача, яку було долучено судом до
матеріалів справи.

Після перерви представники сторін
своїх позицій у справі не змінили.

Представник позивача надав додаткові
письмові пояснення по справі, в яких,
зокрема, зазначив, що на адресу ДП завод
"Електроважмаш" надійшла вимога ДФІ в
Харківській області про усунення
порушень законодавства з фінансових
питань, які полягають у наявності
заборгованості ДП "ІМіС" на користь ДП
завод "Електроважмаш" в розмірі 110000,00
грн. за Договором № 527-Т від 11.12.2009р.
Оскільки у позивача відпала
необхідність в подальшій співпраці з
відповідачем по виконанню даного
Договору, позивач скористався правом,
наданим йому ст. 849 ЦК України, та
звернувся до суду з позовом про
розірвання Договору та повернення
залишку авансу.

Додаткові пояснення позивача були
долучені судом до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
сторін, суд встановив наступне.

11.12.2009 між Державним підприємством
завод "Електроважмаш" (позивачем) та
Державним підприємством "Інститут
машин і систем" (відповідачем) було
укладено Договір № 527-Т про постачання
продукції, згідно п. 1.1. якого
відповідач (постачальник) зобов'язався
поставити мультиплікатор позивачу
(замовнику) у строк, згідно пункту 1.4. та
1.5. цього Договору, а позивач - прийняти
і сплатити за нього в порядку і на
умовах, передбачених цим Договором.

Зі змісту даного Договору витікає, що
цей Договір за своєю правовою природою
є змішаним, оскільки містить в собі як
умови поставки, так і умови підряду. А
саме, за умовами спірного Договору
відповідач має здійснити роботи по
виготовленню мультиплікатора та
поставити його позивачу.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.4 Договору, ціна
на мультиплікатор є договірною, та

складає 1400000 грн.

Відповідно до п.п. 1.4, 1.5 Договору,
виконання робіт здійснюється поетапно
згідно календарного плану. Виконання
кожного етапу посвідчується актом
здачі-приймання виконаних робіт.

Згідно п. 3.2. Договору, замовник
здійснює оплату за мультиплікатор
авансом у розмірі 400000,00 грн., з
урахуванням 100% передоплати кожного
етапу робіт.

Як свідчать матеріали справи, в процесі
виконання умов Договору, відповідачем
(постачальником) було виконано 1-й та 2-й
етап робіт, що підтверджується актами
здачі-приймання виконаних робіт № 1 та
№ 3, на загальну суму 290000,00 грн.

Відповідно до затвердженого
календарного плану робіт, вартість 3-го
етапу складала 860000,00 грн., і для початку
його виконання постачальнику
необхідно було отримати 750000,00 грн.,
оскільки залишок авансу після
виконання 1-го та 2-го етапу робіт
складає 110000,00 грн.

07.03.2012р. до позивач направив на адресу
відповідача лист за вих. №
129-189, в якому поставив питання щодо
можливості внесення змін до технічного
завдання та затвердження таких змін
додатковою угодою.

28.05.2012р. на адресу позивача від
відповідача з супровідним листом
надійшов проект Додаткової угоди № 1 з
новим календарним планом, який не було
підписано у зв'язку із неприйняттям
позивачем умов, зазначених в угоді.

За наслідками проведення зустрічної
звірки ДФІ в Харківській області по
взаємовідносинам та взаєморозрахункам
між ДП завод "Електроважмаш" та ДП
"ІМіС", державним фінансовим
інспектором було складено довідку №
07-10/65з від 05.12.2013р., якою встановлено
заборгованість ДП "ІМіС" на користь ДП
завод "Електроважмаш" в розмірі 110000,00
грн. за Договором № 527-Т від 11.12.2009р.

Після складання довідки № 07-10/65з від
05.12.2013 на адресу позивача надійшла
вимога ДФІ в Харківській області про
усунення порушень законодавства з
фінансових питань № 06-25/407 від 15.01.2014р.,
пунктом 6 якої вимагається "забезпечити
надходження на розрахунковий рахунок
ДП завод "Електроважмаш" коштів в сумі
110000,00 грн. або проведення ДП "ІМіС"
робіт, передбачених Договором № 527-Т
від 11.12.2009р.

Оскільки з моменту підписання Договору
минуло майже 4 роки, аналогічний
мультиплікатор для позивача
виготовляється іншою організацією та
поставка його передбачена на початок
2014 року, необхідність у продовженні дії
Договору з виготовлення
мультиплікатора відповідачем у
позивача відпала.

04.11.2013р. позивач направив на адресу ДП
"ІМіС" пропозицію про розірвання
Договору (з додатками), однак відповіді
відповідач не надав, залишок авансових
коштів у розмірі 110000,00 грн. не повернув.

Ретельно дослідивши наявні у
матеріалах справи докази, всебічно та
повно з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги і
заперечення, та надавши їм правову
оцінку, суд дійшов висновку про
законність і обґрунтованість
заявлених позивачем вимог, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу
України, зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 ГК України,
Сторона договору, яка вважає за
необхідне змінити або розірвати
договір, повинна надіслати пропозиції
про це другій стороні за договором.

Пунктом 10 Договору № 527-Т від 11.12.2009р.
передбачено порядок внесення змін і
розірвання Договору. Так, згідно п. 10.1
Договору, зміна, розірвання даного
Договору або його окремих умов за
загальним правилом допускається при
взаємній згоді сторін. Сторона, яка
отримала пропозицію про зміну
(розірвання) Договору, зобов'язана
повідомити про згоду або незгоду із
подібною зміною (розірванням) протягом
20-ти календарних днів з моменту її
отримання.

Проте, відповідачем, в порушення п. 10.1
Договору, було самостійно розроблено і
затверджено в односторонньому порядку
зміни до умов Договору (Додаткова угода
№ 1), які не було прийнято позивачем, та
на виконання яких відповідачем було
використано 110000,00 грн. Тобто,
відповідачем також було порушено п. 3.1.,
3.2. умов Договору, в яких передбачено 100%
авансування кожного етапу робіт.

Відповідно до п. 11.3 Договору, ч. 4 ст. 188
ГК України, у разі якщо сторони не
досягли згоди щодо зміни (розірвання)
договору або у разі неодержання
відповіді у встановлений строк з
урахуванням часу поштового обігу,
заінтересована сторона має право
передати спір на вирішення суду.

Згідно ч. 1 ст.1 Закону України "Про
підприємництво", підприємництво - це
безпосередня самостійна, систематична,
на власний ризик діяльність по
виробництву продукції, виконанню
робіт, наданню послуг з метою отримання
прибутку, яка здійснюється фізичними
та юридичними особами, зареєстрованими
як суб'єкти підприємницької діяльності
у порядку, встановленому
законодавством.

Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір
може бути змінено або розірвано за
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у разі істотного порушення
договору другою стороною та в інших
випадках, встановлених договором або
законом.

Згідно ч. 4 ст. 849 Цивільного кодексу
України, замовник має право у будь-який
час до закінчення роботи відмовитися
від договору підряду, виплативши
підрядникові плату за виконану частину
роботи та відшкодувавши йому збитки,
завдані розірванням договору.

Таким чином, приймаючи до уваги, що
Договір № 527-Т від 11.12.2009р. за своєю
правовою природою є змішаним
договором, який містить як умови
поставки так і умови підряду, а також
враховуючи наявність порушення умов
даного договору з боку відповідача, суд
вважає позовну вимогу щодо розірвання
Договору № 527-Т від 11.12.2009р. доведеною та
такою, що ґрунтується на нормах чинного
законодавства.

Враховуючи, що у відповідності до п. 3.2.
Договору, позивачем була здійснена 100 %
передоплата вартості лише першого та
другого етапів робіт, суд також вважає
обґрунтованою вимогу позивача про
стягнення з відповідача залишку
авансового платежу в розмірі 110000,00 грн.,
який залишився після виконання цих
двох перших етапів робіт, прийнятих
позивачем.

Крім того, суд вважає за необхідне
зауважити, що статтею 849 ЦК України
також встановлено право підрядника на
відшкодування збитків, завданих
розірванням договору, у зв'язку з чим
відповідач, у разі спричинення йому
розірванням даного договору збитків,
не позбавлений права на звернення до
суду з відповідним позовом у
встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги Державного
підприємства завод "Електроважмаш"
обґрунтовані, підтверджуються
наявними у матеріалах справи доказами
та підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст.ст. 651, 849 Цивільного кодексу України,
ст. 188 Господарського кодексу України,
ст.ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Розірвати Договір № 527-Т від 11.12.2009р.,
укладений між Державним підприємством
"Інститут машин і систем" () та Державним підприємством завод
"Електроважмаш" ().

Стягнути з Державного підприємства
"Інститут машин і систем" (61052, м.Харків,
вул.Котлова, 83; ) на
користь Державного підприємства завод
"Електроважмаш" (61089, м.Харків,
пр.Московський, 299; ; р/р
39 у ПАТ "Сбербанк Росії", МФО 320627) -
аванс в розмірі 110000,00 грн.; витрати з
оплати судового збору в розмірі 3347,00
грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 03.03.2014 р.

Суддя Н.М. Кухар