ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.02.14р. Справа № 904/9405/13За позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Тірас-12", м. Вінниця

До Публічного акціонерного товариства
"Нікопольський завод феросплавів", м.
Нікополь Дніпропетровської області

Про стягнення 12321,39 грн.

Суддя Крижний О.М.

Представники:

Від позивача: Галицький В.В.,
довіреність № 01-16/357-1 від 15.11.2013 року,
представник

Від відповідача: Добровольський А.Т.,
довіреність №434-4016 від 11.10.2011 року,
представник; Анісова О.І., довіреність
№ 372-4016 від 30.12.2013 року, представник

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Тірас - 12" звернулося
до господарського суду з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Тірас - 12" про
стягнення з останнього на свою користь,
з урахуванням заяви від 18.02.2014 року про
зменшення розміру позовних вимог в
частині нарахування 3% річних,
основного боргу у сумі 10543,20 грн., 3%
річних у сумі 244,37 грн., процентів за
користування грошовими коштами - 1533,82
грн., загальна заборгованість: 12321,39 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
умов договору поставки № 01-17/177/1205098 від
08.08.2012 року в частині повної та
своєчасної оплати за поставлений
товар.

Відповідач проти позову заперечує,
просить відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі. Відповідач зазначає, що
позивачем не було поставлено на адресу
відповідача примірник ПЗ "Мост-П", тобто
товар поставлено не в повному обсязі, а
тому обов'язку оплати товару у
відповідача не виникло, так як має
місце прострочення кредитора.

В засіданні 24.12.2013 року було оголошено
перерву до 22.01.2014 року. Розгляд справи
відкладався з 22.01.2014 року на 29.01.2014 року.
Ухвалою суду від 29.01.2014 року строк
розгляду справи продовжено на 15 днів та
відкладено на 18.02.2014 року.

У судовому засіданні 18.02.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

При розгляді справи судом досліджені
письмові докази, що містяться в
матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

08.08.2012 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Тірас-12" (Продавець)
та Публічним акціонерним товариством
"Нікопольський завод феросплавів"
(Покупець) було укладено договір
поставки №01-17/177/1205098, відповідно до п.1.1
якого у порядку та на умовах,
визначених у цьому договорі, продавець
зобов'язується передати у власність
покупця Устаткування індикації
центрів приймання тривожних сповіщень
СПТС "Мост-П", електронний ключ HASP HL Pro,
пристрій сполучення пультовий ПСП
"Пакт-2.П", що надалі іменується -
Устаткування; примірник комп'ютерної
програми "Програмне забезпечення
"Мост-П" системи передавання тривожних
сповіщень", що надалі іменований -
примірник ПЗ "Мост-П", а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
Устаткування та примірник ПЗ "Мост-П" на
умовах цього договору.

Найменування, ціна, одиниці
вимірювання і загальна кількість
Устаткування та примірників ПЗ "Мост-П",
що підлягають поставці за цим
договором, визначаються в
Специфікації, що є невід'ємною частиною
даного договору (п.1.2 договору).

Відповідно до п.2.1 договору ціна
договору складає: 21772,00 грн., крім того
ПДВ, 20% - 4354,40 грн., разом з урахуванням
ПДВ, 20%- 26126,40 грн.

Оплата по договору здійснюється
безготівковій формі, в національній
валюті України - гривні, шляхом
перерахування покупцем грошових
коштів на поточний рахунок продавця.
Форма розрахунків: покупець здійснює
попередню оплату у розмірі 50%, та 50% по
факту поставки протягом 5-ти
банківських днів на поточний рахунок
продавця (п.п.3.1, 3.2 договору).

Поставку Устаткування Продавець
здійснює на умовах EXW м. Вінниця, 2-й
пров. Хмельницьке шосе, 8, згідно
Міжнародних правил ІНКОМТЕРМС 2010.
Примірник ПЗ "Мост-П" передається
Покупцю дистанційно, за допомогою
мережі "Інтернет", на електронну адресу
Покупця. Передача примірника ПЗ "Мост-П"
оформлюється шляхом підписання
Сторонами акту приймання-передачі.
Продавець здійснює поставку
Устаткування на протязі 10-ти робочих
днів, примірника ПЗ "Мост-П" - на протязі
3-х робочих днів з дня надходження на
поточний рахунок Продавця суми 50%
передоплати згідно п.3.2. даного
Договору (п.п.4.1-4.4 договору).

Право власності на Устаткування, а
разом з ним і ризик його випадкової
втрати чи пошкодження переходить до
Покупця з моменту підпису
уповноваженої особи з боку Покупця у
видатковій накладній про отримання
Устаткування. Право власності на
примірник ПЗ "Мост-П" переходить до
Покупця з дати складання Продавцем
акту приймання-передачі примірника ПЗ
"Мост-П". Датою складання акту
приймання-передачі примірника ПЗ
"Мост-П" є дата надходження на поточний
рахунок Продавця суми 50% передоплати
згідно п.3.2. даного Договору (п.п.5.1-5.3
договору).

Цей договір вступає в силу з дати
підписання його сторонами та діє до
08.08.2013 року (п.6.1 договору).

На виконання умов договору позивачем
був виставлений рахунок-фактура №
СФ-0003499 від 31.10.2012 року (а.с.15) на оплату
товару.

Відповідач 14.12.2012 року здійснив
попередню оплату 50% суми по договору
від 08.08.2012 року №01-17/177/1205098 в розмірі
13063,20 грн., що підтверджується
банківською випискою № БВ-0000553 в сумі
43105,92 грн. (а.с.18).

Згідно видаткової накладної № РН-0003550
від 27.12.2012 року (а.с.16) позивач поставив
відповідачу товар (електронний ключ HASP
HL Pro, Устаткування індикації центрів
приймання тривожних сповіщень СПТС
"Мост-П", пристрій сполучення пультовий
ПСП "Пакт-2.П") на загальну суму 23606,40 грн.
відповідно до договору поставки
№01-17-177/1205098 від 08.08.2012 року. Даний товар
був отриманий представником
Публічного акціонерного товариства
"Нікопольський завод феросплавів"
Вишнивецьким О.Г. на підставі
довіреності №1500 від 25.12.2012 року.

Відповідачу був надісланий лист від
12.03.2013 року вих. №01-16/59 про обов'язок
погашення боргу, який останнім
залишився без відповіді.

Позивачем була пред'явлена претензія
№01-16/158 від 09.04.2013 року з вимогою
погашення боргу. ПАТ "Нікопольський
завод феросплавів" надав відповідь на
претензію (№4578-7578/4016 від 08.05.2013 року) та
послався на відсутність
документальних доказів.

27.05.2013 року відповідачу була надіслана
друга претензія за вих. №01-16/192, яка
залишилась останнім без відповіді.

Відповідач надіслав на адресу позивача
лист №6187-6995/4015 від 13.06.2013 року з
пропозицією провести розрахунки
шляхом виставлення Гарантованого
платежу через ПАТ КБ "ПриватБанк".

Листом від 19.06.2013 року №01-16/241 ТОВ
"Тірас-12" надало згоду на оплату боргу
відповідачем Гарантованим платежем.

30.07.2013 року сторонами була підписана
додаткова угода до договору від 08.08.2012
року щодо погашення заборгованості
Гарантованим платежем, шляхом
ініціювання ПАТ "Нікопольський завод
феросплавів" виставлення цього платежу
на користь Постачальника протягом 10-ти
банківських днів після підписання
додаткових угод.

Відтак, ПАТ "Нікопольський завод
феросплавів" повинен був виставити
Гарантоване платіжне доручення на суму
заборгованості 10543,20 грн. на користь ТОВ
"Тірас-12" не пізніше 13 серпня 2013 року.

Причиною виникнення спору є порушення
відповідачем умов договору поставки
№01-17-177/1205098 від 08.02.2012 року в частині
повного та своєчасного розрахунку за
поставлений товар.

Частиною 1 статті 193 Господарського
кодексу України передбачено, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 265 Господарського
кодексу України передбачено, що за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу
України передбачено, що за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 692
Цивільного кодексу України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Частиною 1 статті
612 Цивільного кодексу України
зазначено, що боржник вважається таким,
що прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що одностороння
відмова вiд зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином вiдповiдно
до умов договору та вимог цього
Кодексу, iнших актiв цивiльного
законодавства. Якщо у зобов'язаннi
встановлений строк (термiн) його
виконання, то воно пiдлягає виконанню у
цей строк (термiн).

Відповідач проти позову заперечує,
вказує що позивачем не було поставлено
на адресу відповідача примірник ПЗ
"Мост-П", що підтверджується доказами,
наданими позивачем в обґрунтування
своїх позовних вимог, та ним не
оспорюється (в тому числі, позивач
просить стягнути суму заборгованості
за договором від 08.08.2012 року в розмірі
10543,20 грн., що становить 40 % суми за
договором, а не 50 % як це передбачено п.3.2
вказаного договору, що також
підтверджує обставини не повної
поставки продукції за договором).

У поясненнях на відзив відповідача
позивач вказує, що оскільки позивач
погодився на погашення боргу
Гарантованим платежем в ПАО КБ
"ПриватБанк", на підставі чого фактично
підтвердив заборгованість по договору
поставки у сумі 13063,20 грн., що включає в
себе вартість комп'ютерної програми
"Мост-П" та зобов'язався сплатити
зазначену суму в строк до 31.10.2013 року.
Але, оскільки акт прийому-передачі
комп'ютерної програми з боку
відповідача підписано не було, позивач
не має письмового підтвердження
передачі даного товару відповідачу,
тому дана сума не була внесена до суми
позову та не є предметом позову.

Позивач вказує, що позивачем було
направлено Акт №ОУ-0000429 від 14.12.2012 року
прийому-передачі згідно договору
№01-17/177 від 08.08.2012 року для підписання та
скріплення печаткою відповідачем, який
вручений 14.10.2013 року, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення (а.с.74,75). Відповідач
листом (№918-6995/4015 від 24.01.2014 року)
повідомив, що на момент відвантаження
комп'ютерної програми СПТС "Мост-П", акт
прийому-передачі не був оформлений
належним чином, що не дозволило їм його
підписати. Згідно відповіді (№01-16/23 від
24.01.2014 року) позивач зазначив, що
повторно надсилає відповідачу Акт
№ОУ-0000429 від 14.12.2012 року у двох
примірниках відповідно оформлений.

Стосовно питання про доведеність факту
поставки комп'ютерної програми "Мост-П"
суд зазначає наступне.

Відповідачем надано для огляду у
судовому засіданні оригінал Акту
№ОУ-0000429 від 14.12.2012 року
прийому-передачі комп'ютерної програми
"Мост-П", де вказано, що програму
передано за допомогою мережі Інтернет.
Той факт, що вказаний Акт фактично
підписано відповідачем у січні 2014 року
не доводить відсутність поставки
програми саме 14.12.2012 року, оскільки, як
було встановлено у судовому засіданні,
відповідач раніше відмовлявся
підписувати Акт не у зв'язку з
відсутністю поставки товару, а у
зв'язку з неналежним його оформленням.

Крім того, згідно Акту
приймання-передачі (внутрішнього
переміщення) основних засобів від
21.01.2013 року вбачається, що примірник
комп'ютерної програми "Програмне
забезпечення "Мост-П" системи
передавання тривожних сповіщень", що
приймається (передається) в
експлуатацію від ВУЗЧ, станом на дату
передачі вже знаходився на складі №52.

До того ж, у Додатковій угоді від 30.07.2013
року відповідач визнав заборгованість
у розмірі 13063,20 грн., що включає в себе і
вартість програмного забезпечення.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджується поставка відповідачу
примірника ПЗ "Мост-П". Отже,
прострочення кредитора у даному
випадку відсутнє.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу
України: якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк

З огляду на положення п.3.2 договору,
строк оплати поставленого товару є
таким, що настав.

Доказів оплати вартості товару
відповідач не надав.

За викладеного, є правомірними та
такими, що підлягають задоволенню
позовні вимоги про стягнення з
відповідача на користь позивача
основного боргу в сумі 10543,20 грн.

Також позивачем заявлено вимогу про
стягнення відсотків за користування
чужими грошовими коштами у розмірі 1533,82
грн.

Позивач в обґрунтування вказаної
вимоги зазначає, що частиною 3 статті 692
Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі прострочення
оплати товару продавець має право
вимагати оплати товару та сплати
процентів за користування чужими
грошовими коштами, тому позивач
визначив за даними компанії
"Простобанк Консалтинг", яка проводить
професійні маркетингові дослідження
ринку банківських послуг, публікуючи
їхні результати на сторінках власних
інтернет-проектів, середню ставку
відсотків за депозитами станом на
січень 2013 року в розмірі 18% та визначив
суму процентів за користування
відповідачем грошовими коштами ТОВ
"Тірас-12" в розмірі 1533,82 грн.

Стосовно вимог про стягнення відсотків
за користування чужими коштами суд
зазначає наступне. Відповідно до
статті 536 ЦК за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Договором поставки №01-17/177/1205098 від
08.08.2012 року сторони не передбачили
відповідальність у вигляді стягнення
відсотків за користування чужими
грошовими коштами, а також розмір не
встановлено.

Таким чином, застосування позивачем
при розрахунку процентів за
користування чужими грошовими коштами
середньої ставки за депозитами,
визначену за даними Інтернет - ресурсів
є безпідставним, оскільки останні не
відповідають вимогам ст.536 ЦК України
щодо джерел встановлення відповідних
процентних ставок.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про судове рішення" №6 від 23.03.2012 року: з
огляду на вимоги частини першої статті
4 ГПК господарський суд у прийнятті
судового рішення керується (та
відповідно зазначає у ньому) не лише
тими законодавчими та/або
нормативно-правовими актами, що на них
посилалися сторони та інші учасники
судового процесу, а й тими, на які вони
не посилалися, але якими регулюються
спірні правовідносини у конкретній
справі (якщо це не змінює
матеріально-правових підстав позову).

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного
кодексу України збитками є, зокрема,
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Суд зазначає, що позовні вимоги
сформульовані як стягнення відсотків
за користування чужими грошовими
коштами, однак з обґрунтування
випливає їх права природа як упущена
вигода. Так, позивач, по-суті вказує, що
він мав би можливість одержати дохід у
випадку знаходження зазначеної суми на
депозитному рахунку.

За даними компанії "Простобанк
Консалтинг", яка проводить професійні
маркетингові дослідження ринку
банківських послуг, публікуючи їхні
результати на сторінках власних
інтернет-проектів, середню ставку
відсотків за депозитами станом на
січень 2013 року в розмірі 18%. Таким чином,
сума відсотків, що була б нарахованою
та виплаченою позивачу у кінці строку
розміщення депозиту становила 1533,82 грн.

Важливим елементом доведення упущеної
вигоди є встановлення причинного
зв'язку між протиправною поведінкою
боржника та збитками потерпілою
сторони. Слід довести, що протиправна
поведінка або бездіяльність боржника є
причиною, а збитки, що виникли у
потерпілою особи - наслідком такої
протиправної поведінки (постанова
Верховного суду України від 30.05.2006 по
справі №42/226-6/492).

Ухвалами суду неодноразово було
зобов'язано позивача надати депозитні
договори, де позивач є вкладником,
однак жодних доказів не було надано.

Отже, позивачем не доведено, що
отримані від відповідача кошти були б
розміщені на депозиті, і отримані
відсотки. У зв'язку з цим, розглядаючи
дане питання у визначеному аспекті,
відсутній прямий причинний зв'язок між
діями відповідача і збитками позивача.

Виходячи з вищевикладеного, вимога про
стягнення відсотків за користування
грошовими коштами у розмірі 1533,82 грн.
задоволенню не підлягає.

Відповідно ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошових зобов'язань на
вимогу кредитора, зобов'язаний
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також 3 відсотка
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Позивач нарахував та просить стягнути
з відповідача, з урахуванням заяви про
зменшення розміру позовних вимог, 3%
річних за період з 22.01.2013 року по 30.10.2013
року у сумі 244,37 грн.

Відповідно до умов договору поставки
останнім днем оплати є 08.01.2013 року, отже
прострочення відбувається з 09.01.2013
року. Позивач нараховує 3% річних за
кожен день прострочення починаючи з
22.01.2013 року, що є його правом.

Стосовно даної вимоги суд зазначає
наступне.

Обов'язок оплати суми основного боргу у
відповідача існував у кожен з днів
прострочення і позивачем правомірно
нараховувалися відсотки за кожен день
такого прострочення, починаючи з 09.01.2013
року.

Однак 30.07.2013 року сторони уклали
Додаткову угоду №1/1303901 (до договору
поставки №01-17/177/1205098 від 08.08.2012 року),
відповідно до п.1 якої заборгованість
покупця перед постачальником за цим
договором становить 13063,20 грн. з ПДВ.
Заборгованість виникла за рахунком
№СФ-0003499 від 31.10.2012 року. Сторони дійшли
згоди, що оплата за цим договором
здійснюється Гарантованим платежем з
датою виникнення у строк 31.10.2013 року на
суму 13063,20 грн.

Пунктом 3 даної угоди передбачено, що
після підписання даної додаткової
угоди постачальник не має до покупця
претензій по оплаті штрафів, пені та
інших платежів за прострочення оплати,
за умови дотримання умов оплати у п.1
цієї додаткової угоди.

Таким чином за правовою природою ця
домовленість відповідає відстроченню
платежу відповідно до ст.694 ЦК України,
отже у період з 30.07.2013 року по 30.10.2013 року
прострочення відсутнє.

Також не є обґрунтованим твердження
позивача, що невиконання умов п.1
Додаткової угоди має наслідком не
набрання нею чинності відповідно до п.3
Додаткової угоди. Суд зазначає, що п.3
Додаткової угоди за своєю правовою
природою є правочином з прощення боргу
зі штрафних санкцій та інших
нарахувань. І цей правочин укладений
під умовою, яка не наступила. Таким
чином, прощення боргу зі штрафних
санкцій та інших нарахувань не
наступило. Однак п.3 Додаткової угоди не
передбачає анулювання самої
домовленості про надання відстрочення
з 30.07.2013 року до 31.10.2013 року, що
передбачено п.1 Додаткової угоди.

Також суд зазначає, що нарахування 3%
річних з дати прострочення - 09.01.2013 року
до укладення Додаткової угоди - це вже
факт, що настав на дату укладення
Додаткової угоди. І укладення
додаткової угоди, якою передбачено
відстрочення платежу на 3 місяці, не
анулює юридичний факт - прострочення,
що мало місце до укладення такої
Додаткової угоди.

Таким чином, нарахування 3% річних
правомірно з 09.01.2013 року, однак за
період з моменту укладення додаткової
угоди і до 30.10.2013 року є неправомірним.
Тому 3% річних підлягають стягненню за
період з 09.01.2013 року і до 29.07.2013 року.
Отже вимога про стягнення 3% річних
підлягає частковому задоволенню у
розмірі 164,65 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1 Першого Протоколу
до Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод: кожна фізична
або юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права. Європейський суд з прав людини
під терміном "власність" розуміє також
грошові кошти, що підлягають оплаті.
Невиконанням обов'язку щодо оплати
отриманого товару відповідач порушує
права позивача, безпідставно не
передаючи грошові кошти (вартість
товару) у власність позивача.

За викладеного з відповідача підлягає
стягненню сума в розмірі 10708,85 грн. (10543,20
грн. - основний борг + 164,65 грн. - 3%
річних).

Згідно зі статтею 49 Господарського
процесуального кодексу України, при
частковому задоволенні позову судові
витрати у справі покладаються на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, сума судового збору, яка
підлягає стягненню з відповідача,
складає 1495,19 грн.

На підставі викладеного, керуючись ч.1
ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, ст.ст.1, 33, 34, 49, 66, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Нікопольський завод
феросплавів" (53200, Дніпропетровська
обл., м. Нікополь, вул.
Електрометалургів, 310;
ідентифікаційний код 00186520) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Тірас - 12" (21021, м.
Вінниця, 2-й пров. Хмельницьке шосе, 8,
ідентифікаційний код 25499704) основний
борг у розмірі 10543,20 грн., 3% річних у
розмірі 164,65 грн. та судовий збір у
розмірі 1495,19 грн.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено - 24.02.2014 року.

Суддя
О.М. Крижний