ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" березня 2014 р.Справа № 916/627/14

Господарський суд Одеської області у
складі:

судді Петрова
В.С.

при секретарі
Кришиневській Л.Е.

за участю представників:

від позивача - Підмазко Є.Г.,

від відповідача - Паскаль Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом
Біляївського виробничого управління
житлово-комунального господарства до
Публічного акціонерного товариства
„Енергопостачальна компанія
Одесаобленерго" про визнання угоди
недійсною та зобов'язання повернути
отримані кошти у розмірі 214 869,64 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Біляївське виробниче управління
житлово-комунального господарства
звернулось до господарського суду
Одеської області з позовною заявою до
Відкритого акціонерного товариства
„Енергопостачальна компанія
Одесаобленерго" про визнання угоди
недійсною та зобов'язання повернути
отримані кошти у розмірі 214869,64 грн.,
посилаючись на наступне.

03.08.2009 р. між Біляївським виробничим
управлінням житлово-комунального
господарства та Відкритим акціонерним
товариством „Енергопостачальна
компанія Одесаобленерго" було укладено
угоду № 4 „Про проведення розрахунку
згідно ПКМУ від 05.03.2009 року № 193 за
спожиту електроенергію". Відповідно до
п. 1 договору сума розрахунку, який
здійснюється на підставі угоди
складається з суми взаєморозрахунку по
споживачу, відповідно до договору №
193/Е/32 від 03.08.2009 р. про організацію
взаєморозрахунків відповідно до
постанови КМУ від 05.03.2009 р. у розмірі
690320,08 грн. та суми компенсації ЕК від
проведення розрахунку (розподіл коштів
за алгоритмом, встановленим Постановою
НКРЕ № 7872 від 26.06.2008 р. (31,13%) у розмірі
214869,64 грн., що сплачується споживачем за
рахунок власних коштів.

Як вказує позивач, Біляївським
виробничим управлінням
житлово-комунального господарства в
день перерахування коштів у розмірі
690320,08 грн., що надійшли з Державного
бюджету України на 2009 рік у вигляді
субвенцій на виконання ст. 53 Закону
України „Про державний бюджет України"
та ПКМУ № 193 „Про реалізацію ст. 53 ЗУ
„Про державний бюджет України на 2009
рік", за рахунок власних коштів, окрім
сплачених як субвенцій у
вищезазначеному розмірі, було
перераховано на поточний рахунок
відповідача ВАТ „Одесаобленерго" суму
у розмірі 214869,08 грн., з наступним
записом в графі „Призначення платежу" -
„відшкодування втрат, понесених
внаслідок проведення розрахунку
згідно з угодою № 4 від 03.08.2009 року". При
цьому, як вказує позивач, сплачена
позивачем сума грошових коштів не була
зарахована позивачу в розрахунок за
спожиту електричну енергію.

Так, на думку позивача, аналіз норм
Постанови Кабінету Міністрів України
№ 193 від 05.03.2009 р. „Питання реалізації
статті 53 Закону України „Про державний
бюджет України на 2009 рік" свідчить про
відсутність будь-яких норм щодо
зобов'язань споживачів сплачувати суму
компенсацій. З огляду на вказане
позивач вважає, що угода № 4 „Про
проведення розрахунку згідно ПКМУ від
05.03.2009 року № 193 за спожиту
електроенергію", у відповідності до
якої сума компенсації ЕК від
проведення розрахунку (розподіл коштів
за алгоритмом, встановленим Постановою
НКРЕ № 782 від 26.06.2008 р. (31,13%) у розмірі
214869,64 грн., сплачена позивачем на
користь відповідача, не відповідає
нормам ПКМУ № 193 „Про реалізацію ст. 53
ЗУ „Про державний бюджет України на 2009
рік", а грошові кошти отримані
відповідачем безпідставно.

Наразі позивач зазначає, що
зазначеними діями ВАТ
„Енергопостачальна компанія
Одесаобленерго" порушило майнові права
Біляївського ВУЖКГ, ввівши його в оману
щодо необхідності сплатити суми
компенсації від проведення розрахунку.

Таким чином, позивач просить суд
визнати недійсною угоду № 4 „Про
проведення розрахунку згідно ПКМУ від
05.03.2009 р. № 193 за спожиту електроенергію"
від 03.08.2009 р. та застосувати наслідки
недійсності правочину, зобов'язавши
відповідача повернути отримані кошти у
розмірі 214 869,64 грн.

При цьому позивач стверджує, що вказані
обставини з'ясувались ним 18.02.2013 р. в
рамках здійснення перевірки договорів
відповідною комісією, створеною
рішенням Біляївської міської ради №
561-28/VI від 20.1.2013 р. „Про приєднання
комунальних підприємств". Відтак,
позивач вважає, що не пропустив строки
позовної давності на звернення до суду
із заявленим позовом.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 24.02.2014 р. позовну заяву
Біляївського виробничого управління
житлово-комунального господарства
прийнято до розгляду та порушено
провадження у справі № 916/627/14 та справу
призначено до розгляду в засіданні
суду на 07.03.2014 р.

В засіданні суду представник ПАТ „ЕК
Одесаобленерго" пояснив, що загальними
зборами акціонерів ВАТ „ЕК
Одесаобленерго" від 25.04.2013 р. було
прийнято рішення про внесення змін до
статуту вказаного ВАТ, зокрема щодо
зміни найменування на Публічне
акціонерне товариство „ЕК
Одесаобленерго", що обумовлено
необхідністю приведення діяльності
товариства у відповідність до норм
Закону України „Про акціонерні
товариства". Відповідно до ст. 1 Статуту
ПАТ „ЕК Одесаобленерго" останнє є
правонаступником ВАТ „ЕК
Одесаобленерго". Відтак, на
ствердженнями представника, дійсним
найменуванням відповідача є ПАТ „ЕК
Одесаобленерго".

Як зазначено в п. 1.4. Постанови Пленуму
ВГСУ № 18 від 26.12.2011 р. „Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції", за
приписом статті 25 ГПК у разі, зокрема,
реорганізації суб'єкта господарювання
у відносинах, щодо яких виник спір,
господарський суд залучає до участі у
справі його правонаступника.
Господарським судам необхідно
враховувати, що сама лише зміна
найменування юридичної особи не
означає її реорганізації, якщо при
цьому не змінюється
організаційно-правова форма даної
особи. Зміна типу акціонерного
товариства з приватного на публічне не
є його реорганізацією (стаття 5 Закону
України "Про акціонерні товариства").
Водночас зміна найменування юридичної
особи тягне за собою необхідність у
державній реєстрації змін до
установчих документів, порядок
проведення якої викладено у статті 29
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців". У разі коли така
зміна сталася у процесі вирішення
спору господарським судом, про неї
обов'язково зазначається в описовій
частині рішення (при цьому у
мотивувальній частині, за
необхідності, також зазначається нове
найменування учасника судового
процесу - наприклад, у разі задоволення
позову до нього) або в ухвалі, якою
закінчується розгляд справи.

З огляду на зазначене, судом було
змінено найменування відповідача з ВАТ
„ЕК Одесаобленерго" на ПАТ „ЕК
Одесаобленерго".

Відповідач позовні вимоги не визнає з
підстав, зазначених у відзиві на
позовну заяву (а.с. 30-34). Так, відповідач
зазначає, що заявлені позивачем вимоги
ґрунтуються на помилковому розумінні
позивачем норм цивільного
законодавства, а також внаслідок
необізнаності із фактичними
обставинами справи. При цьому
відповідач зазначив, що позивач не
наводить, які саме вимоги, встановлені
ст. 203 ЦК України не були додержані
сторонами під час укладання спірних
угод, також позивач не наводить, яким
чином відповідач ввів позивача в оману
та саме щодо яких обставин, які мають
істотне значення мала місце омана.
Зокрема, відповідач зазначає, що
предметом угоди № 4 є, зокрема,
обов'язок позивача компенсувати
відповідачу втрати від проведення
взаєморозрахунку за спожиту
електричну енергію згідно з ПКМУ від
05.03.2009 р. № 193. У відповідності до п. 4.1
постанови НКРЕ від 26.10.2006 р. № 1419 „Про
затвердження Порядку визначення
відрахувань коштів на поточні рахунки
постачальників електричної енергії за
регульованим тарифом та на поточний
рахунок із спеціальним режимом
використання оптового постачальника
електричної енергії" здійснення
розрахунку нормативу відрахувань
коштів на поточний рахунок
постачальника електричної енергії
базується на визначенні належної йому
частки коштів для покриття витрат на
здійснення ліцензованої діяльності з
постачання електричної енергії та
передачі електричної енергії
місцевими (локальними)
електромережами, виходячи із
затверджених тарифів на передачу та
постачання електричної енергії, а
також для покриття витрат на
здійснення розрахунків за
електроенергію, куповану поза ОРЕ. Саме
визначена на підставі постанови НКРЕ
від 26.10.2006 р. № 1419 нормативна величина
відрахувань для покриття втрат
енергопостачальника й є компенсацією,
сплата якої була встановлена угодою до
взаєморозрахунку. Отже, як стверджує
відповідач, угода № 4 була укладена між
сторонами в зв'язку із досягненням
домовленості щодо компенсування
відповідачу втрат, понесених внаслідок
неотримання коштів на поточний
рахунок, з врахуванням положень ст.ст. 6,
627, 628 ЦК України. Так, оскільки жодним
нормативно-правовим актом не
встановлено ані форми подібного
правочину, ані вимог до його умов,
сторони уклали спірні угоди в простій
письмовій формі, враховуючи загальні
вимоги до правочину. Таким чином,
відповідач просить суд відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.

Також відповідач звернувся до суду із
заявою про застосування строків
позовної давності (а.с. 57),
обґрунтовуючи її тим, що спірна угода
була укладена сторонами у серпні 2009 р.,
грошові кошти по вказаній угоді також
сплачені були у листопаді 2009 р. Отже,
трирічний строк позовної давності щодо
визнання недійсним угоди та повернення
коштів, на думку представника
відповідача, минув у серпні-листопаді
2012 р.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши та дослідивши всі
письмові докази, які містяться в
матеріалах справи, господарський суд
дійшов наступних висновків.

03 серпня 2009 року між Біляївським
виробничим управлінням
житлово-комунального господарства та
Відкритим акціонерним товариством
„Енергопостачальна компанія
Одесаобленерго" було укладено угоду № 4
„Про проведення розрахунку згідно
ПКМУ від 05.03.2009 року № 193 за спожиту
електроенергію" (а.с. 7), відповідно до п.
1 якої сума розрахунку, який
здійснюється на підставі угоди
складається з:

- суми взаєморозрахунку по споживачу
відповідно до договору № 193/Е/32 від
03.08.2009 р. про організацію
взаєморозрахунків відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 05.03.2009 р. № 193 у розмірі 690320,08 грн.;

- суми компенсації ЕК від проведення
розрахунку (розподіл коштів за
алгоритмом, встановленим Постановою
НКРЕ № 7872 від 26.06.2008 р. (31,13%) у розмірі 214
869,64 грн., що сплачується споживачем за
рахунок власних коштів.

Згідно п. 2 угоди споживач в день
перерахування коштів у розмірі 690 320,08
грн., в т.ч. ПДВ 115053,35 грн., що надійшли з
Державного бюджету у вигляді субвенції
на виконання ст. 53 Закону України „Про
державний бюджет України" та Постанови
Кабінету Міністрів України № 193 „Про
реалізацію ст. 53 ЗУ „Про державний
бюджет України на 2009 рік", за рахунок
власних коштів перераховує на поточний
рахунок ЕК, наведений в цій угоді, суму
у розмірі 214 896,64 грн., з наступним
записом в графі „Призначення платежу":
„Відшкодування втрат, понесених
внаслідок проведення розрахунку
згідно з угодою № 4 від 03.08.2009 року". Сума
коштів у розмірі 214 896,64 грн., сплачена
згідно п. 2 цієї угоди, не зараховується
споживачу як оплата за спожиту
електричну енергію.

П. 3 угоди визначено, що при
несвоєчасній сплаті суми компенсації
згідно з п. 1 даної угоди ЕК нараховує, а
споживач сплачує ЕК пеню на суму
несплаченої компенсації в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожний день прострочки та перераховує
ЕК суму несплаченої своєчасно
компенсації.

Між тим у позовній заяві позивач
вказує, що вказана угода не відповідає
нормам Постанови Кабміну № 193 „Про
реалізацію ст. 53 Закону України „Про
державний бюджет України на 2009 рік", а
грошові кошти отримані відповідачем
безпідставно. Окрім того позивач
зазначає, що відповідач ввів його в
оману щодо сплати суми компенсації.

Як вказує відповідач, протягом 2008-2009 рр.
між відповідачем та комунальними
підприємствами, які надають комунальні
послуги населенню міста Одеси та
Одеській області, проводились
взаєморозрахунки за спожиту
електричну енергію відповідно до
постанов Кабінету Міністрів України
від 25.04.2008 р. № 440 та від 05.03.2009 року № 193.
Поряд з цим, між ПАТ „Одесаобленерго"
та вказаними підприємствами були
укладені окремі угоди про порядок
відшкодування відповідачу втрат від
здійснених взаєморозрахунків.

Так, як вбачається з матеріалів справи
на підставі угоди № 4 від 03.08.2009 року
„Про проведення розрахунків згідно
ПКМУ від 05.03.2009 №193 за спожиту
електричну енергію", укладеної між
позивачем та відповідачем, у позивача
виникло зобов'язання сплатити на
рахунок відповідача кошти в сумі 214896,64
грн. як компенсацію від проведення
взаєморозрахунку відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 05.03.2009 року № 193.

Згідно з довідкою від 20.11.2009 року №
39/06-921 відповідач повідомив позивача
про отримання коштів у сумі 214 896,64 грн.
як відшкодування втрат, понесених
енергокомпанією внаслідок проведення
взаєморозрахунку згідно з угодою №4
від 03.08.2009 р. При цьому сплату коштів за
угодою підтверджується наданим
позивачем відповідними платіжними
дорученнями і банківськими виписками.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною першою статті 629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Ст. 215 Цивільного кодексу України
встановлено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину сторонами вимог,
які встановлено частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203
ЦК України.

Так, стаття 203 Цивільного кодексу
України містить загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину. Так, частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 вказаного Кодексу визначено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 230 ЦК України встановлено, що
якщо одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин визнається судом
недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

В п. 20 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 6 листопада 2009 року № 9
„Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" зазначено, що
правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. На відміну від помилки,
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача,
істотність значення обставин, щодо
яких особу введено в оману, і сам факт
обману повинна довести особа, яка діяла
під впливом обману. Обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення.

Втім, у позовній заяві Біляївське
виробниче управління
житлово-комунального господарства не
наводить, які саме вимоги, встановлені
ст. 203 ЦК України не були додержані
сторонами під час укладання спірної
угоди, також позивач не наводить яким
чином відповідач ввів позивача в оману
та саме щодо яких обставин, які мають
істотне значення мала місце омана.

Посилання позивача на невідповідність
спірної угоди Постанови КМУ від 05.03.2009
№193 є необґрунтованими, оскільки
вказана Постанова визначає порядок, за
яким здійснюється перерахування у 2009
році субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
водопостачання та водовідведення, що
вироблялися, транспортувалися та
постачалися населенню, яка виникла у
зв'язку з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії, послуг з
водопостачання та водовідведення
тарифам, що затверджувалися або
погоджувалися відповідними органами
державної влади чи органами місцевого
самоврядування, за рахунок надходжень,
визначених п. 41 ст. 6 Закону України
„Про Державний бюджет України на 2009
рік", та додаткових податкових
зобов'язань, які виникають у результаті
виконання ст. 53 зазначеного Закону, а
також за рахунок погашення
реструктуризованої заборгованості
перед державою за кредитами,
залученими державою або під державні
гарантії, та за рахунок погашення
заборгованості місцевих бюджетів
перед державним бюджетом, що виникла у
зв'язку з наданням Мінфіном фінансової
допомоги Урядові Автономної
Республіки Крим, обласним і
Севастопольському міському виконкомам
для підприємств теплоенергетики, що
перебувають у комунальній власності,
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1994 р. №
510). Отже вказана Постанова жодним чином
не стосується питань компенсації втрат
енергокомпаній від проведення
розрахунків за електричну енергію, які
мають здійснюватись не за бюджетні
кошти, а за власні кошти підприємств, та
відповідно її положення не регулюють
укладання спірної угоди.

Поряд з цим, слід зазначити, що
відповідно до ст. 6 Цивільного Кодексу
України сторони мають право укласти
договір, який не передбачений актами
цивільного законодавства, але
відповідає загальним засадам
цивільного законодавства, також
сторони в договорі можуть відступити
від положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд, сторони в
договорі не можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства, якщо в цих актах прямо
вказано про це, а також у разі, якщо
обов'язковість для сторін положень
актів цивільного законодавства
випливає з їх змісту або із суті
відносин між сторонами.

За положеннями ст.ст. 627, 628 Цивільного
кодексу України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі
контрагента, визначенні умов договору
з урахуванням вимог ЦК, інших актів
цивільного законодавства та зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Отже, вищевказані положення цивільного
законодавства визначають свободу
договору, тим самим наділяють сторін
правочину правом регламентувати свої
взаємовідносини або встановити для
себе правила поведінки на власний
розсуд. Таким чином, хоча укладання
угоди про компенсацію від
взаєморозрахунку прямо не передбачено
жодним нормативно-правовим актом,
проте заборона на вчинення вказаного
правочину законодавством не визначено,
а отже останній не суперечить вимогам
закону.

Як було встановлено судом, предметом
угоди № 4 є, зокрема, обов'язок позивача
компенсувати ПАТ „Одесаобленерго"
втрати від проведення
взаєморозрахунку за спожиту
електричну енергію згідно з ПКМУ від
05.03.2009 р. № 193. У відповідності до п. 4.1.
Постанови НКРЕ від 26.10.2006 р. № 1415 „Про
затвердження Порядку визначення
відрахувань коштів на поточні рахунки
постачальників електричної енергії за
регульованим тарифом та на поточний
рахунок із спеціальним режимом
використання оптового постачальника
електричної енергії" здійснення
розрахунку нормативу відрахувань
коштів на поточний рахунок
постачальника електричної енергії
базується на визначенні належної йому
частки коштів для покриття витрат на
здійснення ліцензованої діяльності з
постачання електричної енергії та
передачі електричної енергії
місцевими (локальними)
електромережами, виходячи із
затверджених тарифів на передачу та
постачання електричної енергії, а
також для покриття витрат на
здійснення розрахунків за
електроенергію, куповану поза ОРЕ. Саме
визначена на підставі постанови НКРЕ
від 26.10.2006 р. №1419 нормативна величина
відрахувань для покриття втрат
енергопостачальника й є компенсацією,
сплата якої була встановлена угодою до
взаєморозрахунку.

Отже, угода № 4 була укладена між ПАТ
„ЕК Одесаобленерго" та позивачем в
зв'язку із досягненням домовленості
щодо компенсування відповідачу втрат,
понесених внаслідок неотримання
коштів на поточний рахунок, з
врахуванням положень ст.ст. 6, 627, 628
Цивільного кодексу України. Так,
оскільки жодним нормативно-правовим
актом не встановлено ані форми
подібного правочину, ані вимог до його
умов, сторони уклали спірні угоди в
простій письмовій формі, враховуючи
загальні вимоги до правочину.

Так, згідно з „Умовами та Правилами
здійснення підприємницької діяльності
з постачання електричної енергії за
регульованим тарифом", затвердженими
Постановою Національної комісії
регулювання електроенергетики (НКРЕ)
України від 13.06.1996 р. №15/1, ліцензіат - це
суб'єкт підприємницької діяльності,
зареєстрований у встановленому
порядку, який отримав ліцензію на
постачання електричної енергії за
регульованим тарифом та зобов'язаний
дотримуватися ліцензійних умов і
виконувати рішення НКРЕ.

ПАТ „ЕК Одесаобленерго" є ліцензіатом
з постачання електричної енергії за
регульованим тарифом, що
підтверджується ліцензією НКРЕ (а.с.
37-38).

Закупівельна ціна електроенергії,
згідно з „Умовами та Правилами
здійснення підприємницької діяльності
з постачання електричної енергії за
регульованим тарифом" затвердженими
Постановою НКРЕ від 13 червня 1996 р. №15/1,
це ціна електроенергії, яка куплена
ліцензіатом на Оптовому ринку
електричної енергії чи у виробників
електричної енергії, які не продають
електричну енергію на Оптовому ринку
електричної енергії, також зазначеною
постановою встановлено, що Оптовий
ринок електричної енергії України
(далі -ОРЕ) це ринок, що створюється
суб'єктами господарської діяльності
для купівлі-продажу електричної
енергії на підставі договору.

ПАТ „ЕК Одесаобленерго" як ліцензіат
закуповує електричну енергію на
оптовому ринку електричної енергії по
закупівельній ціні та в подальшому
здійснює її постачання споживачам
електричної енергії.

Згідно з п. 2.7 „Умов та Правил
здійснення підприємницької діяльності
з постачання електричної енергії за
регульованим тарифом", затверджених
Постановою НКРЕ від 13 червня 1996 р. № 15/1,
ліцензіат повинен закуповувати
електроенергію на оптовому ринку
електричної енергії України
відповідно до умов його діяльності та
здійснювати належне проведення
розрахунків з оптовим постачальником
електричної енергії, а також із
суб'єктом підприємницької діяльності,
що здійснює передачу належної
ліцензіату електричної енергії, якщо
електрична енергія поставляється
мережами, які не є його власністю. Для
проведення розрахунків за куплену на
оптовому ринку електричної енергії
України та спожиту електричну енергію
ліцензіат та його відокремлені
підрозділи відкривають в установах
уповноваженого банку поточні рахунки
із спеціальним режимом використання.

ПАТ „ЕК Одесаобленерго" є ліцензіатом
з передачі електричної енергії
місцевими (локальними) електричними
мережами на території здійснення
ліцензованої діяльності, що
підтверджується ліцензією НКРЕ серії
АБ №220547.

Згідно з п.п. 3.7.2-3.7.3 п.3.7 „Умов та Правил
здійснення підприємницької діяльності
з передачі електричної енергії
місцевими (локальними) електричними
мережами", затверджених Постановою
Національної комісії з питань
регулювання електроенергетики України
від 13.06.1996 р. № 15, ліцензіат має право
одержувати від енергопостачальників,
електроенергію яких він передає
місцевими (локальними) електромережами
на відповідному класі напруги, плату за
тарифами на передачу електроенергії.
Відносини між ліцензіатами
регулюються договорами. Порядок
розрахунку обсягів передачі
електроенергії та тарифи на передачу
визначаються нормативно-правовими
актами НКРЕ. Тарифи на передачу
електроенергії визначаються таким
чином, щоб забезпечити ліцензіатом
достатні надходження коштів для
відшкодування його виправданих витрат
та прибутку, а також стимулювати його
до скорочення цих витрат і підвищення
рентабельності його діяльності.

ПАТ „ЕК Одесаобленерго" одержує від
споживачів, яким він постачає
електричну енергію, плату за єдиним
роздрібним тарифом, в якому складовими
частинами є тариф на постачання та
тариф на передачу електричної енергії,
при цьому тариф на постачання та тариф
на передачу електричної енергії
складаються у суму, яка забезпечує
покриття витрат ПАТ „ЕК
Одесаобленерго" на постачання та
передачу електричної енергії
споживачам.

Відповідно до ст. 15-1 Закону України
„Про електроенергетику" від 16.10.1997 р.
№575/97-ВР, п.2.7 „Умов та Правил
здійснення підприємницької діяльності
з постачання електричної енергії за
регульованим тарифом" затверджених
Постановою НКРЕ від 13 червня 1996 р. № 15/1,
споживачі, які купують електричну
енергію у ліцензіата, уносять плату за
поставлену їм електричну енергію
виключно на поточний рахунок із
спеціальним режимом використання
ліцензіата. Кошти з поточного рахунку
із спеціальним режимом використання
ліцензіата перераховуються згідно з
алгоритмом оптового ринку електричної
виключно на:

- поточний рахунок із
спеціальним режимом використання
оптового постачальника електричної
енергії;

- поточний рахунок підприємства,
яке здійснює передачу електричної
енергії місцевими (локальними)
електричними мережами;

- поточний рахунок ліцензіата.

Кошти за електричну енергію, закуплену
на оптовому ринку електричної енергії,
ліцензіат перераховує виключно на
поточний рахунок із спеціальним
режимом використання оптового
постачальника електричної енергії.

Отримана плата за електричну енергію
від споживачів перераховується на
поточний рахунок із спеціальним
режимом використання ПАТ „ЕК
Одесаобленерго", та згідно з
алгоритмом, встановленим НКРЕ,
розподіляється на поточний рахунок із
спеціальним режимом використання
оптового постачальника електричної
енергії та поточний рахунок ПАТ „ЕК
Одесаобленерго".

Згідно з ст. 17 Закону України „Про
електроенергетику" від 16.10.1997 р. №
575/97-ВР роздрібна ціна на електричну
енергію формується
енергопостачальниками згідно з
умовами і правилами здійснення
господарської діяльності з постачання
електричної енергії з урахуванням
вимог цього Закону.

Підпунктом 3.6.3 „Умов та Правил
здійснення підприємницької діяльності
з постачання електричної енергії за
регульованим тарифом", затверджених
Постановою НКРЕ від 13 червня 1996 р. № 15/1
передбачено, що тарифи на постачання
встановлюються таким чином, щоб
забезпечити ліцензіату прибуток та
достатні надходження коштів для
відшкодування його виправданих витрат,
а також стимулювати його до скорочення
цих витрат і підвищення рентабельності
його діяльності та забезпечення
повноти отримання коштів за поставлену
споживачам електричну енергію.

Постановою НКРЕ від 26 жовтня 2006 р. № 1419
був затверджений Порядок визначення
відрахувань коштів на поточні рахунки
постачальників електричної енергії за
регульованим тарифом та на поточний
рахунок із спеціальним режимом
використання оптового постачальника
електричної енергії. Згідно з п. 3.2
вказаної Постанови НКРЕ від 26.10.2006 р. №
1419 розрахунок нормативу відрахувань
коштів на поточний рахунок
постачальників електричної енергії за
регульованим тарифом (ПРТ)
здійснюється без урахування податку на
додану вартість на підставі таких
даних:

- затверджених НКРЕ тарифів на
постачання електроенергії та на
передачу електроенергії місцевими
(локальними) електромережами;

- роздрібних тарифів на
електроенергію для споживачів;

- обсягів корисного відпуску
електричної енергії споживачам;

- обсягів електричної енергії,
купованої ПРТ поза ОРЕ;

- цін (тарифів), за якими ПРТ
закуповує електричну енергію поза ОРЕ.

Підпунктом 4.1 Постанови НКРЕ від 26.10.2006
р. №1419 встановлено, що розрахунок
нормативу відрахувань коштів на
поточний рахунок постачальників
електричної енергії за регульованим
тарифом базується на визначенні
належної йому частки коштів для
покриття витрат на здійснення
ліцензованої діяльності з постачання
електроенергії та передачі
електричної енергії місцевими
(локальними) електромережами, виходячи
із затверджених тарифів на передачу та
постачання електричної енергії, а
також для покриття витрат на
здійснення розрахунків за
електроенергію, куповану поза ОРЕ.
Розрахунковий норматив відрахувань
коштів на поточний рахунок ПРТ
розраховується відповідно до обсягів
корисного відпуску електроенергії за
групами споживачів, за класами напруги
та з урахуванням відпуску
електроенергії за тарифами,
диференційованими за періодами часу,
за вказаною в Постанові відповідною
формулою.

Як вказує відповідач, розрахунки втрат
було здійснено на підставі звітів про
корисний відпуск електричної енергії
по підприємству ПАТ „ЕК
Одесаобленерго" в розрізі класів та
груп споживачів, обсягів корисного
відпуску електричної енергії
споживачам за період з 2008 р. по 1 квартал
2009 р. Також на підставі тарифів для
споживачів згідно з класом напруги в
розрізі періодів, що затверджені
Постановами Національної комісії
регулювання електроенергетики
України, тарифів на передачу
електричної енергії місцевими
(локальними) електромережами, згідно з
класом напруги та Тарифи на постачання
електричної енергії за регульованим
тарифом, згідно з групою споживачів в
розрізі періодів, затверджені
Постановами Національної комісії
регулювання електроенергетики України

За отриманими даними по Розрахунковому
нормативу відрахувань коштів на
поточний рахунок постачальників
електричної енергії за регульованим
тарифом - ПАТ „ЕК Одесаобленерго" в
розрізі обсягів корисного відпуску
електроенергії, груп споживачів,
класів напруги, тарифів, періодів
встановлений середній норматив
відрахувань за період 2008 - 1 квартал 2009
років в розмірі 31,94%, у тому числі за 2008
рік - 32,14% та за 1 квартал 2009 року - 31,14%.

Згідно з вищезазначеним середній
розрахунковий норматив відрахувань
коштів на поточний рахунок ПАТ „ЕК
Одесаобленерго" за період 2008 - 1 квартал
2009 р. складає 31,94%, зазначена частка
визначена для покриття витрат на
здійснення ліцензованої діяльності з
постачання електроенергії та передачі
електричної енергії місцевими
(локальними) електромережами
підприємства ПАТ „ЕК Одесаобленерго".

Національною комісією регулювання
електроенергетики України
встановлений

алгоритм перерахувань коштів на
поточні рахунки ліцензіатів з
постачання електричної

енергії за регульованим тарифом.
Згідно з постановами НКРЕ про алгоритм
перерахувань

коштів за період з серпня 2008 р. по
листопад 2009 р. відсоток відрахувань
коштів на

поточний рахунок ліцензіата з
постачання електричної енергії - ПАТ
„ЕК Одесаобленерго"

складає 100%. Після перерахування на
поточний рахунок ПАТ "ЕК
Одесаобленерго" коштів від споживачів
за стовідсотковим (100%) алгоритмом,
підприємство ПАТ "ЕК Одесаобленерго"
самостійно згідно з нормативом
відрахувань визначає частку для
розрахунків з оптовим постачальником
електричної енергії та частку для
покриття власних витрат.

За ствердженнями відповідача,
проведеним розрахунком нормативу
відрахувань коштів на поточний рахунок
ПАТ „ЕК Одесаобленерго" за період 2008 - 1
квартал 2009 р., встановлено, що для
покриття витрат підприємства
розрахований відсоток коштів складає
31,94 % від загальноотриманої суми на
поточний рахунок ПАТ „ЕК
Одесаобленерго".

Наразі відповідач вказує, що ним
протягом 2008 року та 2009 року на
виконання Постанови Кабінету
Міністрів України від 25.04.2008 року № 440
із змінами та доповненнями та
Постанови Кабінету Міністрів
України від 05.03.2009 року № 193 із
змінами та доповненнями, були укладені
договори про організацію
взаєморозрахунків. Згідно з умовами
договорів про організацію
взаєморозрахунків погашення сум
заборгованості між сторонами
проводиться в повному обсязі,
тобто сума коштів залучена з єдиного
казначейського рахунку в 100% обсязі
перераховується між учасниками
розрахунків.

Так, відповідач зазначає, що згідно з
умовами договорів про організацію
взаєморозрахунків ПАТ „ЕК
Одесаобленерго" отримані кошти від
Одеського Головного фінансового
управління як погашення
заборгованості від споживачів в
повному обсязі були перераховані на
рахунок оптового постачальника
електричної енергії.

Відтак, між ПАТ „ЕК Одесаобленерго" та
позивачем - споживачем було укладено
спірну угоду для відшкодування втрат,
понесених внаслідок укладених
договорів про організацію
взаєморозрахунків, на виконання
Постанов КМУ від 25.04.2008 р. № 440 та від
05.03.2009 р. № 193.

Згідно з умовами спірної угоди
споживач в день проведення
взаєморозрахунку за рахунок власних
коштів перераховує кошти на поточний
рахунок ПАТ „ЕК Одесаобленерго" в
розмірі 31,13% від суми взаєморозрахунку.
Сума коштів сплачена споживачем згідно
з вищезазначеною угодою не
зараховується споживачу як оплата за
спожиту електричну енергію. При цьому
за умовами спірної угоди сума
компенсації від проведення
взаєморозрахунків встановлена в межах
31,13% з посиланням на алгоритм розподілу
коштів, затвердженого Постановою НКРЕ
№782 від 26.06.2008 року.

Вказаною Постановою НКРЕ №782 від 26.06.2008
року встановлено, що для покриття
витрат підприємства за липень 2008 року
розрахований відсоток коштів складає
31,13% від загально отриманої суми на
поточний рахунок зі спеціальним
режимом використання ПАТ „ЕК
Одесаобленерго".

Згідно з вимогами Закону України „Про
електроенергетику" щодо загальних
принципів ціноутворення в енергетики з
урахуванням «Умов та Правил здійснення
підприємницької діяльності з передачі
електричної енергії місцевими
(локальними) електричними мережами та
постачання електричної енергії за
регульованим тарифом», затверджених
Постановами НКРЕ від 13 червня 1996 р. №15/1
та від 13 червня 1996 р. N 15, підприємство
ПАТ „ЕК Одесаобленерго" не може
здійснювати діяльність з постачання та
передачі електричної енергії, якщо
плата за поставлену та передану ним
електричну енергію не покриває
виправданих втрат
енергопостачальника.

З огляду на викладене, суд вважає, що
спірна угода про порядок компенсації
витрат ПАТ „ЕК Одесаобленерго",
укладена між сторонами по справі, не
суперечить вимогам встановленим
Цивільним Кодексом України та розмір
визначених втрат є економічно
обґрунтованим.

Так, розрахунковий норматив
відрахувань коштів на поточний рахунок
ПАТ „ЕК Одесаобленерго" за період 2008 - 1
квартал 2009 років що для покриття витрат
підприємства складає 31,94% від
загальноотриманої суми на поточний
рахунок зі спеціальним режимом
використання ПАТ „Одесаобленерго". В
спірній угоді сторонами було погоджено
застосовувати не розрахований
норматив, який дорівнює 31,94 %, а
норматив, встановлений Постановою НКРЕ
№782 від 26.06.2008 року, який є меншим на 0,81 %
від розрахункового.

Підпунктом 3.6.3 «Умов та Правил
здійснення підприємницької діяльності
з постачання електричної енергії за
регульованим тарифом", затверджених
Постановою НКРЕ від 13 червня 1996 р. №15/1
передбачено, що тарифи на постачання
встановлюються таким чином, щоб
забезпечити ліцензіату прибуток та
достатні надходження коштів для
відшкодування його виправданих витрат.
Кошти отримані ПАТ "ЕК Одесаобленерго"
згідно з укладеною угодою у вигляді
компенсації понесених витрат в розмірі
розрахованих нормативів, розраховані
як достатнє відшкодування понесених
ПАТ "ЕК Одесаобленерго" витрат при
укладенні договору про організацію
взаєморозрахунків.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що
позивачем не доведено факт того, що
умови спірної угоди суперечать чинному
на момент її укладення законодавству.

Відповідно до статті 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

Оцінюючи надані докази в сукупності,
господарський суд Одеської області
вважає, що позовні вимоги Біляївського
виробничого управління
житлово-комунального господарства, не
відповідають вимогам чинного
законодавства, а також фактичним
обставинам і матеріалам справи, у
зв'язку з чим задоволенню не
підлягають.

Щодо поданої відповідачем заяви про
застосування строку позовної давності
до заявлених вимог суд зазначає
наступне.

Поняття позовної давності міститься в
статті 256 Цивільного кодексу України -
це строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 260 Цивільного
кодексу України позовна давність
обчислюється за загальними правилами
визначення строків, встановленими
статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок
обчислення позовної давності в силу
вимог частини другої ст. 260 Цивільного
кодексу України не може бути змінений
за домовленістю сторін.

Згідно до ч. 1 ст. 257 Цивільного кодексу
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частини першої статті 261 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи. Якщо буде
встановлено, що право або охоронюваний
законом інтерес особи дійсно порушені,
але позовна давність спливла і про це
зроблено заяву іншою стороною у справі,
суд відмовляє в позові у зв'язку зі
спливом позовної давності - за
відсутності наведених позивачем
поважних причин її пропущення (п. 2.2.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №10 від
29.05.2013р. "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів").

В ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України
встановлено, якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту.

Отже, враховуючи те, що судом
встановлено необґрунтованість
позовних вимог та відсутність
порушення прав позивача, відповідно у
даному випадку позовна давність не
застосовується.

У зв'язку з тим, що рішення відбулось не
на користь позивача, відповідно до
ст.ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати, понесені позивачем при подачі
позову, відносяться за рахунок
позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України,

суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Біляївського
виробничого управління
житлово-комунального господарства до
Публічного акціонерного товариства
„Енергопостачальна компанія
Одесаобленерго" про визнання угоди
недійсною та зобов'язання повернути
отримані кошти у розмірі 214 869,64 грн.
відмовити.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та
підписано 12.03.2014 р.

Суддя
Петров В.С.