ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2014 р.
Справа № 926/1174/13

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Марка Р.І.

суддів
Бойко С.М.

Бонк Т.Б.

при секретарі судового засідання
Томкевич Н.М.

за участю представників

від позивача: Василова Н.М.;

від відповідача: ОСОБА_3,

розглянув матеріали апеляційної
скарги міського комунального
підприємства "Газкомплектприлад", вих.
№ 18 від 07.02.2014р.

на рішення Господарського суду
Чернівецької області від 29.01.2014 року

у справі № 926/1174/13, суддя Миронюк С.О.

за позовом міського комунального
підприємства "Газкомплектприлад", м.
Чернівці

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м.
Чернівці

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду
Чернівецької області від 29.01.2014р. у
справі № 926/1174/13 позов задоволено
частково. З рахунку ФОП ОСОБА_4 на
користь позивача у справі стягнуто 4 976,
38 грн. основного боргу, 456, 05 грн. 3%
річних та 110, 49 грн. судового збору.

Не погодившись з рішенням
Господарського суду Чернівецької
області від 29.01.2014 року, МКП
"Газкомплектприлад" звернулось до
Львівського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, вих. № 18 від 07.02.2014р. (вх. №
01-05/714/14 від 12.02.2014р.), в якій просить
скасувати рішення місцевого
господарського суду у даній справі та
прийняти нове судове рішення про
задоволення позову.

Згідно автоматичного розподілу справ
КП "Документообіг господарських судів",
12.02.2014р. справу за № 926/1174/13 розподілено
до розгляду судді - доповідачу Марку
Р.І.

Розпорядженням голови суду від 13.02.2014р.
у склад колегії для розгляду справи №
926/1174/13 введено суддів Бойко С.М. та Бонк
Т.Б.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 14.02.2014р.
апеляційну скаргу прийнято до
провадження, розгляд справи призначено
на 04.03.2014р.

Відповідач у відзиві на
апеляційну скаргу просить у
задоволенні вимог апеляційної скарги
відмовити, оскаржуване судове рішення
у даній справі залишити без змін з
підстав його правомірності та
обґрунтованості.

На виконання вимог ухвали суду від
14.02.2014р. скаржник подав докази доплати
судового збору в сумі 53 грн. 25 коп.

В судовому засіданні представники
сторін підтримали свої доводи та
заперечення, викладені в апеляційній
скарзі та у відзиві на неї і висловили
свої міркування з питань, що виникли в
ході розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції при винесенні
оскаржуваного судового рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що у задоволенні
вимог апеляційної скарги слід
відмовити, оскаржуване судове рішення
у даній справі - залишити без змін,
виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським
судом і це вбачається з матеріалів
справи, 01.05.2009 р. між сторонами у справі
було укладено договори № 436 та № 437,
відповідно до умов яких МКП
"Газкомплектприлад" надає, а приватний
підприємець ОСОБА_4 приймає в платне
користування торгівельні місця НОМЕР_1
та НОМЕР_2 на території ринку
автозапчастин по АДРЕСА_1 в секторі
Другий для здійснення продажу
промтоварів або надання послуг з
торгового об'єкту типу Павільйон
площею 17,9 та 60 м2.

На виконання договорів сторонами
підписано акт прийому-передачі, у
відповідності до якого позивач
передав, а відповідач прийняв в платне
користування торгові місця НОМЕР_1 та
НОМЕР_2.

Пунктом 2.1 Договорів передбачено, що
сплата ринкового збору Користувачем за
зайняття торговельного місця
проводиться щомісячно, до 15 числа
поточного місяця, в готівковій формі в
касу ринку, згідно встановлених
тарифів По Договору № 437 ринковий збір
складає 6, 84 грн. в день, по Договору № 436
- 11,40 грн. за день.

Згідно пункту 2.2 Договорів користувач
сплачує МКП плату за надання послуг по
утриманню торговельного місця в
належному стані в сумі 51 грн. по
Договору № 436, в сумі 15, 22 грн. по
Договору № 437 в день, щомісячно до 15
числа поточного місяця в касу ринку.

Пунктом 2.3 Договорів передбачено, що
користувач сплачує МКП додаткову
оплату за послуги, пов'язані із
забезпеченням діяльності ринкового
господарства із розрахунку 2 гривні в
місяць за кожен кв. метр корисної площі.

Пунктом 6.2 Договорів встановлено, що
зміна умов договору можлива за
погодженням сторін.

У зв'язку з невиконанням ФОП ОСОБА_4
умов Договорів в частині сплати
ринкового збору та плати за надання
послуг по утриманню торговельного
місця в належному стані, міське
комунальне підприємство
"Газкомплектприлад" звернулось з
позовом у даній справі. Просило суд
стягнути з ФОП ОСОБА_4 77 486,84 грн. боргу, з
яких 69 952,25 грн. сума основного боргу, 1
758,94 грн. - пеня, 4 055,15 грн. - 3% річних.

Позов обґрунтований тим, що відповідач
всупереч умовам договорів № 436 та № 437
від 01.05.2009 р., які пролонговано до 31.12.2012
р., за користування займаних місць і
надані послуги по їх утриманню
заборгованість не сплатив, а тому з
нього слід стягнути 69 952,25 грн.
основного боргу (53 737,20 грн. за договором
№ 436 та 16 215,05 грн. за договором № 437, 1
758,94 грн. пені та 4055,15 грн. 3% річних).

Місцевий господарський суд позов
задоволив частково, стягнувши на
користь позивача 4 976, 38 грн. основного
боргу та 456, 05 грн. 3% річних.

Судова колегія погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

У відповідності до вимог ст. 11
Цивільного кодексу України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частиною 1 ст. 628 вказаного Кодексу
встановлено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Пунктом 1 статтею 188 Господарського
кодексу України визначено, що зміна та
розірвання господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускається, якщо інше не передбачено
законом або договором.

Як правомірно встановлено місцевим
господарським судом, в пункті 6.1
Договорів чітко визначено строк, на
який продовжується договір, а саме: за
умови відсутності письмового
повідомлення сторін про бажання
розірвати або змінити договір до його
закінчення, договір вважається
пролонгованим на строк один рік. Тобто,
Договори передбачали лише разову, а не
постійну автоматичну їх пролонгацію.

Відтак, оскільки судом встановлено, що
Договори № 436 та № 437 від 01.05.2009 р. були
діючими до 31.12.2010 року (відбулось
припинення договірних відносин між
сторонами), то відповідач повинен
сплатити позивачу заборгованість на
підставі п.п. 2.1, 2.2, 2.3 за період дії
Договорів, тобто за листопад - грудень
2010 року, що з розрахунку становить
згідно Договору № 436 суму в розмірі 3567,20
грн. та згідно Договору № 437 суму в
розмірі - 1409,18 грн.

При цьому, місцевим господарським
судом правомірно зазначено, що позивач
безпідставно провів нарахування
заборгованості з урахуванням
підвищення тарифів на ринковий збір та
послуги з об'єктів, які розміщені на
торгових місцях по АДРЕСА_1 на підставі
наказу № 18 від 25.02.2010 р. «Про
затвердження тарифів на ринку»,
оскільки пунктом 6.2 Договору
встановлено, що зміна умов договору
можлива лише за погодженням сторін.

Сторонами не змінювалися встановлені
тарифи на ринковий збір та послуги з
об'єктів, які розміщені на торгових
місцях по АДРЕСА_1.

У відповідності до вимог ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

З врахуванням викладеного, судова
колегія погоджується з висновками
місцевого господарського суду про
часткове задоволення позовних вимог
про стягнення з рахунку відповідача
боргу в розмірі 4 976, 38 грн. з огляду на
те, що в матеріалах справи відсутні, а
відповідачем не подано ні суду першої
інстанції, ні суду апеляційної
інстанції доказів сплати вказаної
суми.

Доводи скаржника про порушення
місцевим господарським судом норм
матеріального та процесуального права
не знайшли свого підтвердження в
судовому засіданні.

Оцінивши докази в їх сукупності, судова
колегія Львівського апеляційного
господарського суду дійшла висновку
про відповідність рішення
Господарського суду Чернівецької
області законодавству, матеріалам та
дійсним обставинам справи, а тому не
вбачає підстав для зміни чи скасування
такого.

Витрати по сплаті судового збору
покласти на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст. ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105, 107 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський
суд , П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду
Чернівецької області від 29.01.2014р. у
справі № 926/1174/13 залишити без змін,
апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

Повна постанова складена 11.03.2014р.

Головуючий суддя
Марко Р.І.

Суддя
Бойко С.М.
Суддя
Бонк Т.Б.