РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

"04" березня 2014 р.
Справа № 906/1643/13

Рівненський апеляційний
господарський суд у складі колегії:

головуючий суддя
Грязнов В.В.

суддя
Мельник О.В. ,

суддя
Розізнана І.В.

секретар судового засідання
Чекеренда Т.М.,

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1;відповідача 1 - не
з'явився;відповідача 2 -не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Позивача-ОСОБА_1 на рішення
господарського суду Житомирської
області від 28.01.2014р. у справі №906/1643/13

за позовом ОСОБА_1 м.Київ

до 1. Товариства з обмежною
відповідальністю «Геозвягель»
м.Новоград-Волинський

2. Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 смт.Рокитне
Рівненської обл..

про визнання недійсним договору №02 від
15.01.2013р. та

застосування наслідків недійсності
правочину,-

Позивачеві роз'яснено права та
обов'язки, передбачені ст.ст.22, 28 ГПК
України. Клопотан-ня про здійснення
технічної фіксації судового процесу
заявлено не було. Заяви про відвід
суддів не надходило.

ОСОБА_1 (надалі в тексті - ОСОБА_1), який є
учасником То-вариства з обмежною
відповідальністю «Геозвягель» (надалі
в тексті - Товариство) в листопаді 2013р.
звернувся до господарського суду
Житомирської області з позовною
заявою, в якій просив визнати недійсним
договір №2 суборенди нежитлового
приміщення від 15.01.2013р., укладений між
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3
(надалі в тексті - ФОП ОСОБА_3) та
директором Товариства та застосувати
реституцію до недійсного правочину
шляхом стяг-нення 12 350 грн. з ФОП ОСОБА_3
Порушена за даною заявою справа
№906/1643/13 була розглянута судом першої
інстанції 28.01.2014р.

Рішенням господарського суду
Житомирської області (суддя Ляхевич
А.А.) ОСОБА_1 в задоволенні позову
відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції зазначив, що з огляду на
закріплені у Статуті напрямки
діяльності Товариства, висновки
Позивача про суперечність
оскаржуваного договору меті
діяльності Товариства суд вважає
завчасними, як і бездоказові доводи
Позивача про те, що зазначене у
договорі суборенди приміщення не
використовувалось товариством для
здійснення господарської діяльності.
Суд також, зауважує, що всупереч
доводам Позивача, за результатами
перевірки, зафіксованими в Акті від
26.09.2013р. №628/22-00/37808277, порушень в
діяльності То-вариства не встановлено.
Cтосовно застосування наслідків
недійсності договору, суд врахував, що
Позивач не є стороною оспорюваного
договору суборенди майна, тому обраний
ним спосіб захис-ту порушеного права
шляхом застосування реституції не
призведе до захисту порушеного права,
навіть якби судом було встановлено
факт такого порушення, оскільки
застосування наслідків не-дійсності
угоди (реституція) не поширюється на
права Позивача (який не є стороною
догово-ру).(арк.справи 157-162).

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
зазначене рішення місцевого
господарського суду скасувати та
постанови-ти нове рішення, яким
задоволити позовні вимоги у повному
обсязі. Скаржник вважає, що
оскар-жуване рішення є незаконним і
таким, що підлягає скасуванню у зв'язку
із неповним з'ясуванням обставин, що
мають значення для справи та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Скаржник також зазначає, що
Відповідачем не надано доказів про те,
що вказане нежит-лове приміщення
використовувалось для здійснення
господарської діяльності. На думку
Позива-ча, належними доказами
використання приміщення для ведення
господарської діяльності є відпо-відна
реєстрація відомостей в ЄДР або в
місцевих податкових органах. Позивач
стверджує, що на підставі доказів та
пояснень було доведено, що рішення про
укладення оспорюваного Договору з ФОП
ОСОБА_3 та надання необхідних
повноважень директору ТзОВ
«Геозвягель» ОСОБА_5 мали приймати
загальні збори учасників товариства,
оскільки цього потребували ін-тереси
останнього. Отже виходячи з
викладеного, укладення Договору №2
було порушено корпо-ративні права
ОСОБА_1, як учасника Товариства на
управління товариством, шляхом
прийняття відповідних рішень на
загальних зборах учасників товариства
та надання необхідних повноважень
директору товариства.(арк.справи 166-172).

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду у даній справі від
12.02.2014р. апеляційну скаргу ОСОБА_1
прийнято до провадження, справу
призначено до слухання. (арк.справи 165).

Відповідач-1 подав заперечення на
апеляційну скаргу, в яких обґрунтував,
що висновки місцевого суду є
правомірними, а доводи ОСОБА_1 -
безпідставними.(арк.справи 183-185).

В судове засідання 04.03.2014р.
представники обох Відповідачів не
з'явились, хоч про час та місце розгляду
скарги сторони було повідомлено у
встановленому порядку. Натомість
Відпові-дач-1 надіслав клопотання про
відкладення розгляду справи на інший
час, мотивуючи це занятіс-тю в іншій
судовій справі.(арк.справи 187-191).

Зазначене клопотання відхилено
апеляційним судом, з огляду на те, що
ухвалою від 12.02. 2014р. у даній справі явка
представників сторін не визнавалась
обов'язковою і така неявка сторін не
перешкоджає розгляду скарги, оскільки,
матеріали справи надають можливість
суду розглянути справу по суті.

У судовому засіданні Позивач підтримав
доводи апеляційної скарги в повному
обсязі та просив суд апеляційної
інстанції задоволити скаргу,
скасувавши рішення суду першої
інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу,
заслухавши представника, вивчивши
матеріали справи, на-явні в ній докази,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріаль-ного та процесуального
права, Рівненський апеляційний
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що
згідно зареєстрованого 05.12.2011р. Статуту
ТзОВ «Ге-озвягель» та витягу з ЄДР,
учасниками ТзОВ «Геозвягель» є ОСОБА_5
(надалі в тексті - ОСОБА_5) та ОСОБА_1 із
частками у статутному капіталі
Товариства по 50%. При цьому, ОСОБА_5 є
директором Товариства.(арк.справи 93-102).

Для забезпечення діяльності
Товариства за рахунок внесків
учасників створюється статут-ний
капітал у розмірі 2 000 грн. Частка
кожного з учасників складає 50%, що
становить 1 000 грн. (п.8.1 Статуту).

Матеріалами справи стверджується, що
ФОП ОСОБА_3, діючи як орендар та
Това-риство в особі директора ОСОБА_5,
діючи як суборендар уклали 15.01.2013р.
договір суб-оренди майна №02 (надалі в
тексті - Договір), згідно п.1.1 якого -
орендар передає, а суборендар приймає в
строкове платне користування частину
приміщення другого поверху універмагу
пло-щею 33 м2, що знаходиться в АДРЕСА_1
згідно з актом при-йняття-передачі
майна, що є невід'ємною частиною
Договору. Строк суборенди з 15 січня 2013р.
по 31 грудня 2013р.(п.3.1 Договору). Орендна
плата складає 13 000,00 грн. за один місяць
і спла-чується в готівковому або
безготівковому порядку наперед не
пізніше 05 числа кожного місяця.(п. п.4.1,
п.4.2 Договору).

Договір підписано ФОП ОСОБА_3 та
директором ТзОВ «Геозвягель»,
скріплено від-тиском печатки
Товариства.(арк.справи 78-79).

З матеріалів справи вбачається, що
15.01.2013р. на виконання умов Договору ФОП
ОСОБА_3 передала, а Товариство прийняло
частину приміщення площею 33 м2 на
другому поверсі універмагу, який
розташований в АДРЕСА_1.(арк.справи 80).
Виконання договору суборенди та факт
користування Товариством орендованим
приміщенням стверджується
двосторонніми актами виконаних
робіт.(арк.справи 82, 84, 86, 88, 90, 92, 140-147).

Дія Договору припинена за взаємною
згодою сторін з 01.11.2013р., про що свідчить
під-писана сторонами додаткова угода
до Договору. Відповідно до акту
прийому-передачі приміщен-ня від
31.10.2013р. - суборендар повернув, а орендар
прийняв приміщення, яке є предметом
Дого-вору і розташоване в
АДРЕСА_1.(арк.справи 60, 61).

Згідно наявних в матеріалах справи
копій квитанцій та видаткового
касового ордеру Това-риство сплатило
ФОП ОСОБА_3 платежі за договором
суборенди майна за період з січня по
червень 2013 року на загальну суму 7 170
грн. 88 коп., тобто, станом на 30.06.2013р.
розрахунки проведені у повному
обсязі.(арк.справи 81, 83, 85, 87, 89, 91)

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що з
Акту від 26.09.2013р. про результати
по-запланової виїзної документальної
перевірки ТзОВ «Геозвягель» з питань
дотримання вимог по-даткового
законодавства за період з 01.01.2012р. по
30.06.2013р. №628/22-00/37808277 йому стало відомо,
що директор ТзОВ «Геозвягель» укладає
правочини з перевищенням наданих
повнова-жень.(арк.справи 2, 36-56).

Як вбачається із зазначеного Акту,
складеного Новоград-Волинською ОДПІ
Головного уп-равління Міндоходів у
Житомирській області Міністерства
доходів і зборів України за
результата-ми проведеної позапланової
виїзної документальної перевірки ТзОВ
«Геозвягель» з питань дотри-мання
вимог податкового законодавства
вбачається, що під час перевірки
досліджувались у тому числі -
взаємовідносини Відповідачів у даній
справі. Жодних зауважень чи виявлених
порушень щодо оспорюваного Договору
суборенди в акті не
зазначено.(арк.справи 36-56).

Перевіривши дотримання місцевим
господарським судом вимог чинного
законодавства при ухваленні
оскаржуваного рішення, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
безпідставна і не підлягає
задоволенню, з огляду на наступне:

Матеріали справи вказують, що
предметом спору є дійсність укладеного
господарським то-вариством договору
суборенди, однак позов заявлений
учасником цього товариства.

Згідно із ст.1 Закону України «Про
господарські товариства» (надалі в
тексті - Закон), гос-подарські
товариства є юридичними особами...
можуть займатися будь-якою
підприємницькою діяльністю, яка не
суперечить законодавству України,
виступати у суді та третейському суді
від свого імені.

Статтею 23 Закону «Органи управління
товариством та їх посадові особи»
встановлено, що управління товариством
здійснюють його органи...посадовими
особами органів управління това-риства
визнаються голова та члени виконавчого
органу, голова ревізійної комісії...
голова та члени ради товариства.

Вищим органом товариства з обмеженою
відповідальністю, згідно ст.58 Закону - є
збори учасників. Вони складаються з
учасників товариства або призначених
ними представників... Збо-ри учасників
обирають голову товариства. Аналогічна
норма міститься і в ст.145 ЦК України.

Згідно ст.62 Закону, - у товаристві з
обмеженою відповідальністю
створюється виконавчий ор-ган:
колегіальний (дирекція) або
одноособовий (директор)... Дирекція
(директор) вирішує усі питання
діяльності товариства, за ви нятком
тих, що входять до виключної
компетенції зборів учас-ників...
Дирекція (директор) підзвітна зборам
учасників і організує виконання їх
рішень...Дирекція (директор) діє від
імені товариства в межах, встановлених
да ним Законом та установчими
докумен-тами. Аналогічні норми
містяться також у п.п.16.1, 16.3 Статуту
Товариства.(арк.справи 98).

Вважаючи даний спір корпоративним,
Позивач обґрунтовує заявлені вимоги
тим, що через відсутність згоди наданої
зборами учасників - директор
Товариства не володів необхідним
обся-гом дієздатності під час
укладення оспорюваного Договору
суборенди і це зумовлює недійсність
даного правочину.

Переглядаючи дану справу, колегія
суддів приймає до уваги, що оскільки
згідно із ст.92 ЦК України, юридична
особа набуває цивільних прав та
обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону, а
органи юридичної особи діють від її
імені - вчинення директором дій від
імені Товариства є однією з форм
реалізації дієздатності Това-риства.
Тому, за правочинами, укладеними
директором від імені Товариства
відповідає саме Това-риство, а не його
учасники, що закріплено в п.п. 4.3-4.9
Статуту Товариства.(арк.справи 10-11,
94-зворот).

Відповідно до статті 1 ГПК України -
підприємства, установи, організації
мають право звер-татися до
господарського суду згідно із
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів. Це
право кореспондується з
повноваженнями суду щодо захисту цих
прав та охоронюваних законом
інте-ресів, які передбачені Законом
України «Про судоустрій і статус
суддів».

Господарському суду підвідомчі спори,
що випливають з корпоративних відносин
між учас-ником товариства та
товариством (п.4 ст.12 ГПК України).
Корпоративними відносинами є
відно-сини, що випливають із
корпоративних прав (ч.3 ст.167 ГК України).

Відповідно до ч.1 ст.167 ГК України,
корпоративні права - це права особи,
частка якої виз-начається у статутному
фонді (майні) господарської
організації, що включають
правомочності на участь цієї особи в
управлінні господарською
організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної
організації та активів у разі
ліквідації останньої відповідно до
закону, а також інші правомочності,
передбачені законом та статутними
документами.

При цьому під корпоративними
відносинами маються на увазі
відносини, що виникають, змінюються та
припиняються щодо корпоративних прав
(частина третя статті 167 ГК України).

Права учасників товариства закріплені
у ст.10 Закону. Так, учасники товариства
мають пра-во: а) брати участь в
управлінні справами товариства в
порядку, визначеному в установчих
доку-ментах, за винятком випадків,
передбачених цим Законом; б) брати
участь у розподілі прибутку товариства
та одержувати його частку (дивіденди).
Право на отримання частки прибутку
(дивіден-дів) пропорційно частці
кожного з учасників мають особи, які є
учасниками товариства на початок
строку виплати дивідендів; в) вийти в
установленому порядку з товариства; г)
одержувати інфор-мацію про діяльність
товариства. д) здійснити відчуження
часток у статутному (складеному)
капі-талі товариства, цінних паперів,
що засвідчують участь у товаристві, в
порядку, встановленому за-коном.
Учасники можуть мати також інші права,
передбачені законодавством і
установчими доку-ментами товариства.
Аналогічні норми містить і ст.88 ГК
України.

Як зазначено в абз.2 п.3.5 Рішення
Конституційного Суду України від
01.12.2004р. №18-рп/2004 (справа про
охоронюваний законом інтерес) одним із
способів захисту інтересів є визнан-ня
правочину недійсним.

Поняття «охоронюваний законом
інтерес» наведено у Рішенні КСУ від
01.12.2004р. №18-рп/2004, відповідно до якого
вказане поняття необхідно розуміти як
прагнення до користування конкретним
матеріальним та/або нематеріальним
благом, як зумовлений загальним
змістом об'-єктивного і прямо
неопосередкований у суб'єктивному
праві простий легітимний дозвіл, що є
са-мостійним об'єктом судового захисту
та інших засобів правової охорони з
метою задоволення ін-дивідуальних і
колективних потреб, які не суперечать
Конституції і законам України,
суспільним інтересам, справедливості,
добросовісності, розумності та іншим
загально правовим засадам.

Під порушенням слід розуміти такий
стан суб'єктивного права, при якому
воно зазнало протиправного впливу з
боку правопорушника, внаслідок якого
суб'єктивне право уповноваженої особи
зазнало зменшення або ліквідації як
такого. Зазначені вище чинні норми
права передбача-ють необхідність
доведення наявності порушень прав і
інтересів позивача відповідачем при
його звернені з позовом до
господарського суду.

Таким чином, згідно зі ст.ст.15,16 ЦК
України, ст.1 ГПК України, необхідною
умовою для задоволення позову є
наявність факту порушення або
оспорювання прав та інтересів позивача
у справі, на захист яких і спрямовано
звернення з позовом до суду. При цьому,
позовні вимоги по-винні знаходиться у
взаємозв'язку з порушенням права або
інтересу, тобто забезпечувати захист
та відновлення порушеного права у
встановлений законом спосіб.
Аналогічні приписи містяться і в ст.20
Господарського кодексу України.

Крім того, вирішуючи спір по суті,
господарський суд, в першу чергу,
повинен встановити наявність в особи,
яка звернулася з позовом, суб'єктивного
матеріального права або законного
ін-тересу, на захист якого подано позов,
а також з'ясувати наявність чи
відсутність факту їх пору-шення або
оспорювання. Така практика схвалюється
Верховним Судом України, що
відображено у п.11 Постанови №13 Пленуму
ВСУ від 24.10.2008р. «Про практику розгляду
судами корпоратив-них спорів».

Як вірно встановлено судом першої
інстанції: згідно п.8.1 Статуту
Товариства, для забез-печення
діяльності останнього за рахунок
вкладів учасників створюється
статутний капітал у ро-змірі 2 000
гривень. Визначені у п.16.3 Статуту
повноваження директора - стверджені
також ви-тягом з ЄДР №985558 від 04.11.2013р.,
зокрема директор має право приймати
рішення про укла-дення правочинів, у
тому числі договорів застави, продажу
основних засобів товариства, кредитних
договорів, тощо на суму, що не перевищує
50% статутного капіталу
Товариства.(арк.справи 10-11).

Водночас, як вірно встановлено
місцевим господарським судом,
підпунктом 6 п.15.10 Ста-туту визначено, що
до виключної компетенції Загальних
зборів належить прийняття рішення про
укладення правочинів на суму, що
перевищує 50 відсотків балансової
вартості активів Товарист-ва за даними
останньої фінансової звітності.

З аналізу викладеного вбачається, що у
разі укладення правочинів на суму
більше 50% ба-лансової вартості активів
товариства за даними останньої
фінансової звітності повинно
прийма-тись рішення загальних зборів,
проте, в інших випадках, згідно абз.2
п.16.2 Статуту, директор од-ноособово
вирішує всі питання діяльності
товариства, за винятком тих, які
відносяться до вик-лючної компетенції
загальних зборів.

Згідно Акту Новоград-Волинської
об'єднаної державної податкової
інспекції від 26.09.2013 року №628/22-00/37808277
«Про результати позапланової виїзної
документальної перевірки То-вариства з
обмеженою відповідальністю
«Геозвягель» з питань дотримання вимог
податкового за-конодавства, валютного
та іншого законодавства за період з
01.01.2012р. по 30.06.2013р.» - балан-сова
вартість активів ТзОВ «Геозвягель»
станом на 01.01.2013р. складала 221 700 грн.
Тобто, у 2013 році до компетенції
загальних зборів товариства належало
прийняття рішеннь про укладення
правочину у розмірі понад 110 850
грн.(арк.справи 36-56).

Суд першої інстанції вірно встановив,
що з урахуванням строку дії
оспорюваного Договору суборенди майна
(з 15.01.2013р. по 31.12.2013р.) та встановленої у
договорі щомісячної плати за суборенду
(1 300 грн.), загальна сума Договору на
момент його укладення мала становити 14
970 грн. 88 коп., тобто, суму, яка перевищує
50% статутного капіталу Товариства,
однак, не перевищує 50% балансової
вартості активів Товариства, а отже,
укладення договору на вказану суму
згідно положень п.6 п.15.10 Статуту - не
віднесено до виключної компетенції
загальних зборів.

За приписами ч.2 ст.207 ЦК України,
правочини від імені юридичної особи
підписуються особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

За змістом ч.3 ст.215 ЦК України, вимога
про визнання оспорюваного правочину
недійсним може бути заявлена як однією
зі сторін правочину, так і іншою
заінтересованою особою, права та
законні інтереси якої порушено
вчиненням правочину.

Враховуючи обґрунтування позовних
вимог порушенням корпоративних прав та
інтересів Позивача, останній звернувся
до суду як учасник Товариства, тобто
заінтересована особа.

Проте, з огляду на зазначене, укладення
директором Договору суборенди
узгоджується з приписами ч.1 ст.638 ЦК
України та не суперечить вимогам ч.3
ст.92 ЦК України.

За формою і змістом Договір суборенди
нежитлового приміщення від 15.01.2013р.
відпо-відає вимогам ст.ст. 283-286 ГК
України та ст.ст. 793, 797 ЦК України.

Крім того, як вірно зазначив суд першої
інстанції, визнання недійсним
оспорюваного до-говору суборенди,
зобов'язання за яким у сторін
припинено, в даному випадку, не впливає
на пра-ва Позивача на управління
товариством, а отже, не спричинить їх
відновлення.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
відхиляє твердження Скаржника, що
прийняття рішення про укладення
договору суборенди майна №02 від
15.01.2013р. директором ТзОВ «Геоз-вягель»
без рішення загальних зборів учасників
товариства є порушенням корпоративних
прав учасника на управління.

Із зазначених мотивів, правомірним
вважає колегія суддів висновок
місцевого суду про без-підставність
посилання Скаржника, що укладання
оспорюваного Договору суперечить меті
діяль-ності Товариства, порушує
порядок розподілу прибутку та впливає
на права учасника отримати доходи від
господарської діяльності товариства
(дивідендів). Вбачається, що укладення
директо-ром Договору не порушує
корпоративних прав Позивача; Договір
спрямований на досягнення ці-лей
Товариства шляхом забезпечення його
поточної господарської діяльності.

Колегія суддів погоджується, що
Позивачем не доведено порушення його
корпоративних прав, тому у задоволенні
вимоги про визнання недійсним договору
суборенди майна місцевим
господарським судом відмовлено
правомірно.

З огляду на викладене, навіть
встановлення у даному спорі факту
недотримання Відпові-дачами приписів
ч.2 ст.203, ст.215 ЦК України не може бути
підставою для задоволення вимоги про
визнання Договору недійсним за
відсутності порушення корпоративних
прав Позивача.

Cтосовно застосування наслідків
недійсності договору, апеляційний суд
зазначає, що По-зивач не є стороною
оспорюваного договору суборенди майна,
тому обраний ним спосіб захисту
порушеного права шляхом застосування
реституції не призведе до захисту і
відновлення поруше-ного права, навіть
якби судом було встановлено факт
такого порушення, оскільки
застосування наслідків недійсності
угоди (реституція) не поширюється на
права учасника Товариства, який не є
стороною Договору.

Крім того, зі змісту господарського
договору випливає, що зобов'язання за
цим договором може бути припинено лише
на майбутнє, оскільки неможливо
повернути усе одержане за ним
(на-приклад, вже здійснене користування
за договором майнового найму (оренди),
користування елек-троенергією, спожиті
послуги, зберігання, здійснене за
відповідним договором, тощо) (п.2.7
Пос-танови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013р. №11
«Про деякі питання визнання правочинів
(господар-ських договорів)
недійсними»).

Статтею 33 ГПК України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Докази подаються сторонами та ін-шими
учасниками судового процесу.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, що вимога про застосування
наслідків не-дійсності оспорюваного
правочину, яка є похідною в даному
спорі також не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім пе-реконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи зазначені обставини, доводи
Скаржника зазначені в апеляційній
скарзі, не ви-знаються апеляційним
судом такими, що можуть згідно ст.104 ГПК
України бути підставою для скасування
чи зміни оскаржуваного рішення, тому
рішення місцевого господарського суду
визна-ється таким, що прийняте у
відповідності до норм мaтеріального та
процесуального права і його належить
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 1, 2, 12, 33, 43, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
господарського суду Житомирської
області від 28.01.2014р. у справі №906/1643/13
залишити без задоволення, а рішен-ня
суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційно-му порядку згідно з Розділом
ХІІ-1 Господарського процесуального
кодексу України.

3. Справу №906/1643/13 повернути до
господарського суду Житомирської
області.

Головуючий суддя
Грязнов В.В.

Суддя
Мельник О.В.

Суддя
Розізнана І.В.