ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2014 р.
Справа № 917/1945/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя
Гончар Т. В. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників сторін:

позивача - Риль В.Є., довіреність б/н
від 30.12.2013 року

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю Будівельна
фірма "Центр ЛТД" м. Кременчук (вх. №3887
П/3) на рішення господарського суду
Полтавської області від 26.11.13 р. у
справі № 917/1945/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю Будівельна фірма
"Центр ЛТД" м. Кременчук

до Приватного підприємства "ВЕЛИКБУД"
м. Кременчук

про стягнення 50 000,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю Будівельна фірма
"Центр ЛТД" м. Кременчук, звернувся до
господарського суду з позовною заявою
в якій, з урахуванням наданих заяв про
зменшення та збільшення позовних
вимог, просив суд стягнути з
відповідача 29 261,60 грн. основного боргу,
5572,60 грн. пені, 493,40 грн. 3% річних, 100,00
грн. інфляційних.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 26.11.13 р. по
справі № 917/1945/13 (суддя Тимощенко О.М.) в
позові відмовлено.

Позивач з рішенням господарського суду
Полтавської області не погодився,
звернувся до суду апеляційної
інстанції з апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права просить рішення
господарського суду Полтавської
області від 26.11.13 р. по справі № 917/1945/13
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю Будівельна фірма
"Центр ЛТД" до Приватного підприємства
"ВЕЛИКБУД" - скасувати та прийняти нове
рішення яким позов задовольнити та
стягнути з Приватного підприємства
"ВЕЛИКБУД" на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю Будівельна
фірма "Центр ЛТД" суму боргу у розмірі
29261,60 грн. основного боргу, 5572,60 грн.
пені, 493,40 грн. 3 % річних, 100,00 грн.
інфляційних, а також судовий збір.

При цьому позивач зазначає, що
відповідач, не приступивши своєчасно
до виконання робіт, передбачених
договором, порушив не тільки взяті на
себе зобов'язання щодо строків
здійснення робіт, а й не виконав
зобов'язання повернути невикористаний
аванс, тобто вважає, що він має право
вимагати повернення цих коштів не
тільки в порядку ч. 2 ст. 849 ЦК України, а
й у порядку ст. 526 ЦК України, ст.ст. 193, 216
ГК України. Відтак, позивач стверджує,
що позовна вимога в частині стягнення
невикористаних коштів авансу за
договором є вимогою щодо стягнення за
невиконаним зобов'язанням відповідача,
не пов'язаним з розірванням чи відмовою
від договору. Крім того, позивач
зазначає, що господарський суд не
звернув увагу на ту обставину, що пеня
нараховувалась не на суму основного
боргу, а на період прострочення
виконання робіт відповідачем згідно п.
VII.2. договору. Позивач вважає, що
заявлена до стягнення пеня є
самостійною позовною вимогою, яка
місцевим господарським судом не
розглядалася. Також, позивач вказує на
те, що виконані відповідачем додаткові
роботи не передбачені договором, тому
вважає, що судом першої інстанції
безпідставно визнано факт виконання
робіт відповідачем за договором.

Ухвалами Харківського апеляційного
господарського суду від 22.01.2014 року та
від 10.02.2014 року розгляд апеляційної
скарги відкладався.

24.02.2014 року позивач надав додаткові
пояснення по справі, в яких зазначив
про те, що внаслідок тривалого
невиконання будівельних робіт за
договором № 123/2 від 16.10.2012 року ПП
«Великобуд», підприємство позивача
втратило інтерес до подальшої
співпраці з цим підрядником, тому 05.12.2013
року йому було направлено повідомлення
про розірвання вищевказаного договору
за вих. № 671, яке було отримане
безпосередньо директором ПП
«Великобуд», про що свідчить його
особистий підпис на зворотному
повідомленні. Відтак, позивач вважає
договір розірваним з 05 грудня 2013 року.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив, про час та місце судового
засідання був повідомлений належним
чином, що підтверджується матеріалами
справи.

Згідно з п. 3.12 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.11 р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» неявка у судове
засідання однієї із сторін, належним
чином повідомленої про час та місце
цього засідання, не перешкоджає такому
переходові до розгляду позовних вимог,
якщо у господарського суду відсутні
підстави для відкладення розгляду
справи, передбачені ч. 1 ст. 77 ГПК
України.

Враховуючи те, що судом апеляційної
інстанції створено всі необхідні умови
для встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства, вжито заходи для
належного повідомлення сторін про час
та місце розгляду справи, а також з
огляду на те, що явку представників
сторін у дане судове засідання не
визнано обов'язковою, колегія суддів
вважає за можливе розглянути справу
без участі представника відповідача за
наявними у ній матеріалами у
відповідності до статті 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Перевіривши, в межах вимог,
передбачених статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України,
повноту встановлення обставин справи і
докази по справі на їх підтвердження та
їх юридичну оцінку судом першої
інстанції, заслухавши уповноваженого
представник позивача, колегія суддів
приходить до висновку про залишення
апеляційної скарги без задоволення,
виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 16.10.2012
року між Товариством з обмеженою
відповідальністю Будівельна фірма
"Центр ЛТД" (позивач, підрядник) та
Приватним підприємством "ВЕЛИКБУД"
(відповідач, субпідрядник) було
укладено договір про виконання робіт №
123/2 (арк. с. 30-33).

Звертаючись до господарського суду,
позивач зазначив про те, що оскільки
відповідач прострочив виконання своїх
зобов'язань за договором про виконання
робіт №123/2 і виконання даних
зобов'язань витратило для позивача
інтерес, останній звернувся з позовом
про стягнення з відповідача
заборгованості в сумі 29 261,60 грн.
здійсненої передоплати за договором.
Також позивач просив стягнути з
відповідача: пеню в сумі 5572,60 грн. за
період з 01.01.2013 року по 01.05.2013 року,
інфляційні в сумі 100,00 гривень за січень
2013 року та 3% річних в сумі 365,75 грн. за
період з 01.01.2013 року по 01.05.2013 року на
підставі статті 625 ЦК України та п. VII.2.
договору в якому зазначено, що у разі
невиконання або несвоєчасного
виконання своїх зобов'язань при
виконанні робіт, передбачених даним
договором, субпідрядник сплачує
підряднику штрафні санкції у вигляді
пені у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ за кожен день прострочення
виконання зобов'язань, а у разі
здійснення попередньої оплати
субпідрядник, крім сплати штрафних
санкцій, повертає підряднику кошти з
урахуванням індексу інфляції. Позов
обґрунтований посиланням на положення
ст.ст. 526, 530, ч. 2, 3 ст. 849 ЦК України, ст. 220
ГК України.

Вирішуючи даний господарський спір,
суд першої інстанції виходив з того, що
положення ч. 2 ст. 849 ЦК України надають
право замовнику одразу відмовитись від
договору підряду та вимагати
відшкодування збитків у разі порушення
підрядником строків початку та
закінчення робіт. В останньому випадку
замовник має довести, що роботи у
визначений строк виконанні не будуть.
При цьому, суд першої інстанції
зазначив про те, що вказана норма
підлягає застосуванню лише за
наявності відмови замовника від
договору підряду до настання строку
виконання робіт підрядником.

Місцевий господарський суд встановив,
що надані відповідачем акти на
закриття прихованих робіт № 1 та № 2
свідчать, що ним з 21.11.2012 року по 12.12.2012
року без відхилень виконано роботи по
установці (монтажу) повітрозахисту,
утеплювачу та пароізоляції, підвісок
та ін. Також, судом встановлено, що
28.05.2013 року на підставі акту приймання
виконаних будівельних робіт № 4
позивач прийняв від відповідача
підрядні роботи на суму 20738,40 грн.

За таких обставин, господарський суд
дійшов висновку, що право на відмову
від договору в порядку ст. 849 Цивільного
кодексу України мало бути реалізовано
позивачем на підставі п.4. статті 849 ЦК
України, однак жодних допустимих
доказів того, що позивач в
односторонньому порядку відмовився
від договору про виконання робіт №123/2
суду надано не було.

Отже, зважаючи на те, що договір між
сторонами чинний, строк його дії не
закінчився, договір в установленому
законом порядку не розірваний, тому
вимога про повернення авансового
платежу в сумі 29261,60 грн. визнана
місцевим господарським неправомірною.

Оскільки у задоволенні позовної вимоги
про стягнення з відповідача 29 261,60 грн.,
відмовлено, господарський суд дійшов
висновку, що вимога позивача про
стягнення з відповідача 5572,60 грн. пені,
493,40 грн. 3% річних та 100,00 грн.
інфляційних втрат, нарахованих на 50000,00
гривень заборгованості задоволенню не
підлягають, тому що за своєю правовою
природою є похідними від основної
позовної вимоги.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
відсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог та зазначає
наступне.

Предметом даного господарського спору
є вимога позивача про стягнення з
відповідача грошових коштів в розмірі
29 261,60 грн., які були перераховані
останнім на виконання умов договору №
123/2 від 16.10.2012 року, та які позивач
просить стягнути на підставі ст. 526, ч. 2,
3 ст. 849 ЦК України, а також 5572,60 грн. пені,
493,40 грн. 3% річних, 100,00 грн. інфляційних,
нарахованих позивачем в зв'язку з
невиконанням відповідачем своїх
зобов'язань за договором.

В даному випадку зобов'язання сторін
виникає з двостороннього договору про
виконання робіт № 123/2 від 16.10.2012 року.

Статтею 11 Цивільного кодексу України
(надалі в тексті ЦК України)
встановлено, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини, а також
завдання майнової (матеріальної) шкоди.

Відповідно до ст.509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно зі статтею 193 Господарського
кодексу України (надалі в тексті ГК
України), суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

В силу ст.ст. 525, 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння заміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Аналізуючи зміст спірних відносин,
апеляційний суд зазначає, спір виник із
відносин, які за своїм правовим змістом
є відносинами підряду.

Згідно ч.1 ст. 837 ЦК України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника),
а замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Згідно із ст. 875 Цивільного кодексу
України за договором будівельного
підряду підрядник зобов'язується
збудувати і здати у встановлений строк
об'єкт або виконати інші будівельні
роботи відповідно до
проектно-кошторисної документації, а
замовник зобов'язується надати
підрядникові будівельний майданчик
(фронт робіт), передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо
цей обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти об'єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх.

Договір будівельного підряду
укладається на проведення нового
будівництва, капітального ремонту,
реконструкції (технічного
переоснащення) підприємств, будівель
(зокрема житлових будинків), споруд,
виконання монтажних,
пусконалагоджувальних та інших робіт,
нерозривно пов'язаних з
місцезнаходженням об'єкта.

До договору будівельного підряду
застосовуються положення цього
Кодексу, якщо інше не встановлено
законом.

Відповідно до п.1.1. договору
субпідрядник зобов'язувався у період з
листопада 2012 року по грудень 2012 року
виконати роботи по облаштуванню
покрівлі на об'єкті будівництво
дитячого садка - школи в мікрорайоні 278
м. Кременчука, а підрядник - прийняти та
оплатити такі роботи.

Кількісні характеристики виконаних за
цим договором робіт згідно з проектом
та відповідним кошторисом, який є
невід'ємною частиною даного договору.

Сторонами визначено "Договірну ціну на
будівництво дитячого садка - школи в
мікрорайоні 278 м. Кременчуці що
здійснюється в 2012 році" - 106,5072 грн. (арк.
с. 60).

Пунктом IV.1 договору сторони погодили,
що розрахунки проводяться шляхом:

- оплати підрядником після пред'явлення
субпідрядником рахунку на оплату робіт
(далі -рахунок), після підписання
сторонами акта про виконані роботи та
довідки про вартість робіт (форми КБ-2в
та КБ-3), а також після отримання коштів
за дані виконані роботи від замовника;

- попередня оплата, в разі її
необхідності, здійснюється на підставі
постанови Кабінету міністрів України
від 09.10.2006р. № 1404 "Питання попередньої
оплати товарів, робіт і послуг, що
закуповуються за бюджетні кошти" в
розмірі не більше 30% вартості річного
обсягу робіт.

- відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 27.12.2001р. №1764 "Про
затвердження Порядку державного
фінансування капітального
будівництва" субпідрядник
зобов'язується використати одержаний
аванс на придбання і постачання
необхідних для виконання робіт
матеріалів, конструкцій, виробів
протягом трьох місяців після одержання
авансу. По закінченні тримісячного
терміну невикористані суми авансу
повертаються підряднику.

- субпідрядник протягом трьох місяців з
дня надходження коштів, як попередньої
оплати, підтверджує їх використання
згідно з актом приймання-передачі
товарів або проміжним актом-звітом про
використання коштів за призначенням.

- проміжний розрахунок за виконані
роботи проводиться після підписання
сторонами акту приймання-передачі
робіт (форма № КБ-2в) та довідки про
вартість виконаних підрядних робіт
(форма № КБ-3) після надходження коштів
за ці роботи від замовника на рахунки
підрядника.

- остаточний розрахунок за виконані
роботи проводиться після остаточного
завершення робіт субпідрядником та
передачі їх підряднику та замовнику у
встановленому законом порядку.

Позивачем згідно платіжних доручень
№ 9227 від 12 листопада 2012 року та № 9336 від
04 грудня 2012 року на підставі
виставлених відповідачем рахунків -
фактури № 016 від 22 листопада 2012 р. та №
015 від 07 листопада 2012р. було
перераховано відповідачу передплату у
загальній сумі 50 000,00 гривень.

Предметом спору у даній справі є
обов'язок відповідача повернути
частину невикористаного ним авансу в
зв'язку з простроченням виконання
відповідачем своїх зобов'язань за
договором про виконання робіт №123/2.
Позивач обґрунтовуючи свої вимоги,
послався на ч. 2, 3 статті 849 ЦК України,
ст. 220 ГК України, нормами яких
передбачено, якщо підрядник своєчасно
не розпочав роботу, бо виконує її
настільки повільно, що закінчення її у
строк стає явно не можливим, замовник
має право відмовитись від договору
підряду та вимагати відшкодування
збитків. Якщо під час виконання роботи
стане очевидним, що вона не буде
виконана належним чином, замовник має
право призначити підрядникові строк
для усунення недоліків, а в разі
невиконання підрядником цієї вимоги -
відмовитись від договору підряду та
вимагати відшкодування збитків, або
доручити виправлення роботи іншій
особі за рахунок підрядника.

Колегія суддів зазначає, що положення
ч. 2 статті 849 ЦК України надають право
замовнику одразу відмовитись від
договору підряду та вимагати
відшкодування збитків у разі порушення
підрядником строків початку та
закінчення робіт. При цьому, реалізація
цього права буде цілком правомірною,
якщо підрядник недотримується
встановлених у договорі проміжних
строків, що є об'єктивним
підтвердженням обґрунтованості
висновків замовника. Прострочення
підрядника стосовно строків початку та
закінчення робіт має бути істотною і
призводити до втрати інтересу
замовника у результаті або до сумнівів
у професіоналізмі та компетентності
підрядника.

Так, умовами договору визначено, що
строк (термін виконання робіт листопад
- грудень 2012 року)

Матеріали справи свідчать про те, що
відповідачем виконувались роботи за
договором, що підтверджується актами
на закриття прихованих робіт № 1 та № 2,
(арк. справи 72,95), які свідчать про те, що
відповідачем з 21.11.2012 року по 12.12.2012 року
без відхилень виконано роботи по
установці (монтажу) повітрозахисту,
утеплювачу та пароізоляції, підвісок
та ін.

02.01.2013 року між позивачем та
відповідачем було укладено додаткову
угоду до договору про виконання робіт
№123/2, якою сторони дійшли згоди про
продовження дії договору про виконання
робіт №123/2 від 16.10.2012 року та погодили
наступну редакцію п.Х.1. договору:
"договір набирає чинності з моменту
його підписання його сторонами і діє до
31 грудня 2013 року, але у будь-якому
випадку до повного та належного
виконання сторонами своїх зобов'язань
за даним договором" (арк. с. 56).

Отже строк (термін) виконання робіт
відповідачем, передбачений п. V.1.
договору, як зобов'язання з боку
відповідача також було продовжено до
31.12.2013 року, оскільки окремий
календарний план щодо строків
виконання робіт між сторонами не
складався.

28.02.2013 року позивач звернувся до
відповідача з претензією з вимогою
усунути порушення існуючого графіку
виконання робіт та протягом місяця
подати акти виконаних робіт, а у
випадку залишення претензії без
реагування позивач попередив
відповідача про намір вживати заходів
щодо розірвання договору.

Разом з цим, 28.05.2013 року на підставі акту
приймання виконаних будівельних робіт
№4 позивач прийняв від відповідача
підрядні роботи на суму 20 738,40 грн. без
будь-яких претензій та зауважень. Акт
здачі-приймання виконаних робіт
підписаний повноважними
представниками підрядника та
субпідрядника, скріплений печатками
підприємств (арк. с. 67-68).

Частиною 3 статті 849 ЦК України
визначено, що якщо під час виконання
роботи стане очевидним, що вона не буде
виконана належним чином, замовник має
право призначити підрядникові строк
для усунення недоліків, а в разі
невиконання підрядником цієї вимоги -
відмовитися від договору підряду та
вимагати відшкодування збитків або
доручити виправлення роботи іншій
особі за рахунок підрядника.

Отже, виходячи з даних норм, право
замовника на відмову від договору на
підставі частин 2 та 3 статті 849
Цивільного кодексу України повинно
бути обумовлено загрозою невиконання
роботи у строк з вини підрядника.

За приписами ч.4 ст. 849 ЦК замовник має
право у будь-який час до закінчення
роботи відмовитися від договору
підряду, виплативши підрядникові плату
за виконану частину роботи та
відшкодувавши йому збитки, завдані
розірванням договору.

Частиною 1 ст. 651 ЦК України визначено,
що зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Частина 3 цієї статті, на яку
також посилається позивач, передбачає
можливість зміни або розірвання
договору у разі односторонньої відмови
від договору, якщо право на таку
відмову встановлено договором або
законом.

У відповідності до ч.2 ст. 653 ЦК України у
разі розірвання договору зобов'язання
сторін припиняються.

П. VI.2.1 договору передбачено право
замовника достроково розірвати цей
договір у разі невиконання зобов'язань
субпідрядником, повідомивши про це
його у строк п'ять робочих днів.

Враховуючи, що така одностороння
відмова від договору (розірвання) з
огляду на положення ст.ст. 653, 849 ЦК
України не потребує узгодження з
підрядником, тому договір підряду
можна було б вважати припиненим з
моменту отримання виконавцем
відповідного повідомлення замовника.

Однак як вбачається з матеріалів
справи, позивач не вчинив жодних дій
на припинення чи розірвання договору
у зв'язку з чим договір є таким що
продовжує свою дію.

Претензія від 28.02.2013 року направлена
позивачем відповідачу, не може бути
розцінена як відмова замовника від
договору підряду, оскільки за своїм
змістом містить лише вимогу позивача
до відповідача закінчити роботи та
протягом місяця подати акти виконаних
робіт, а у випадку залишення претензії
без реагування позивач попередив
відповідача про намір вживати заходів
щодо розірвання договору. Претензія
також не містить і волевиявлення
сторони про бажання припинити
відносини за спірним договором.

Тобто, в даному випадку претензія за
своєю правовою природою не є
пропозицією про розірвання договору в
порядку, що передбачений статтею 188 ГК
України, та не є односторонньою
відмовою від договору по правилам, що
встановлені ст. 849 ЦК України.

Колегія суддів звертаю увагу, що згідно
наданих позивачем до суду апеляційної
інстанції пояснень, лише 05.12.2013 року
позивачем на адресу відповідача було
направлено повідомлення про
розірвання договору про виконання
робіт № 123/2 від 16.10.2012 року, в якому
позивач, посилаючись на ч. 2 ст. 849 ЦК
України, зазначив про те, що вказаний
договір розірвано з 05.12.2013 року, а також
позивач звернувся до відповідача з
вимогою про повернення
невикористаного авансу в сумі 29261,60 грн.
після отримання цього повідомлення.
Також, наданими позивачем доказами
підтверджено, що дане повідомлення
було отримано відповідачем 12.12.2013 року,
тоді як рішення по даній справі було
прийнято господарським судом 26.11.2013
року.

Згідно ст. 101 ГПК України апеляційний
суд не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

В зв'язку з чим надані позивачем докази
не можуть свідчити про додержання
позивачем вимог закону щодо відмови
від договору або його розірвання саме
на момент вирішення даного
господарського спору в суді, що в свою
чергу свідчить про передчасність вимог
позивача про стягнення з відповідача
29261,60 грн. - суми невикористаного авансу
за договором про виконання робіт № 123/2
від 16.10.2012 року.

Посилання позивача на умови п. VII.2
договору, яким передбачено зокрема
повернення підряднику коштів з
урахуванням індексу інфляції в разі
невиконання субпідрядником або
несвоєчасного виконання своїх
зобов'язань при виконанні робіт за
договором, як на підставу для
повернення заявлених до стягнення
грошових коштів в розмірі 29261,60 грн.,
колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки відповідно до укладеної між
сторонами додаткової угоди від 02.01.2013
року до договору про виконання робіт
№123/2 строк дії договору було
продовжено до 31.12.2013 року, але в будь
якому випадку до повного та належного
виконання сторонами своїх зобов'язань
за даним договором.

Згідно ст. 631 Цивільного кодексу
України строк дії договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору.

Таким чином, зважаючи на те, що на час
вирішення даного спору в
господарському суді укладений між
сторонами договір був чинний, не
розірваний в установленому законом
порядку, отже є підставою для існування
прав та обов'язків у сторін, а тому
вимога про повернення авансового
платежу в сумі 29 261,60 грн., з посиланням
на положення ст. 526 Цивільного кодексу
України, є неправомірною.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів дійшла висновку про відсутність
в даному випадку будь-якому випадку
правових підстав для задоволення
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача грошових коштів в розмірі
29261,60 грн.

Оскільки позивачем не доведено
наявності правових підстав для
стягнення з відповідача 29 261,60 грн., а
також зважаючи на те, що окремий
календарний план щодо строків
виконання робіт між сторонами не
складався, колегія суддів вважає, що
вимога позивача про стягнення з
відповідача 5572,60 грн. пені, яка
нарахована на загальну ціну договору в
розмірі 113000,00 грн., а також 493,40 грн. 3%
річних, 100,00 грн. інфляційних втрат,
нарахованих на 50000,00 грн.
заборгованості, задоволенню не
підлягають.

З урахуванням викладених обставин,
заявлені позовні вимоги є
передчасними. В той же час, колегія
суддів звертає увагу, що позивач не
позбавлений права та можливості
звернутись до господарського суду з
відповідним позовом про захист своїх
прав та законних інтересів з підстав,
на які він посилається під час
апеляційного перегляду справи, щодо
розірвання договору № 123/2 від 16.10.2012 р. з
05.12.2013 р.

За таких обставин, позивач ані під час
вирішення спору у господарському суді
Харківської області, ані під час
розгляду його апеляційної скарги не
надав жодного належного матеріального
доказу обґрунтованості та
правомірності своїх вимог. Наведені
ним в апеляційній скарзі доводи про
порушення судом норм матеріального та
процесуального права нічим не
обґрунтовані та не узгоджуються з
наявними у справі матеріалами. Його
позиція не підтверджена належними та
допустимими доказами. Тому, вказані
вимоги позивача, що зазначені в
апеляційній скарзі, не підлягають
задоволенню, а наведені на їх
підтвердження доводи не можуть бути
прийнятими до уваги колегією суддів в
якості підстав для скасування
прийнятого у даній справі рішення
господарського суду Полтавської
області від 26.11.13 р. у справі № 917/1945/13.

На підставі викладеного та керуючись
статтями ст. ст. 32-34, 43, 99, 101, пунктом 1
статтею 103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю Будівельна
фірма "Центр ЛТД" м. Кременчук залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 26.11.13 р. у
справі № 917/1945/13 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого господарського суду України
протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови підписано 28
лютого 2014 року

Головуючий суддя
Слободін М.М.

Суддя
Гончар Т. В.

Суддя
Гребенюк Н. В.