м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/1921/14 12.03.14

За позовомПублічного акціонерного
товариства
«Київенерго»доКомунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Дніпровського району м.
Києва простягнення 205 755,60 грн.Суддя
Куркотова Є.Б.

Представники сторін:

від позивача:Кучкова Ю.В.від
відповідача:Турченко Д.Л.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство
«Київенерго» (далі-позивач) звернулося
до Господарського суду м. Києва з
позовом до Комунального підприємства
по утриманню житлового господарства
Дніпровського району м. Києва
(далі-відповідач) про стягнення 205 755,60
грн.

Вимоги позивача обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
грошового зобов'язання за договором на
постачання теплової енергії у гарячій
воді №510915 від 01.08.2001 р. у зв'язку з чим у
відповідача виникла заборгованість у
розмірі 196 467,33 грн. за спожиту теплову
енергію у гарячій воді. Крім того,
позивачем заявлено вимогу про
стягнення з відповідача пені у розмірі
1 149,52 грн. та 3% річних у розмірі 8 138,75
грн. за прострочення виконання
грошового зобов'язання.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 10.02.2014 р. порушено провадження у
справі, розгляд справи призначено на
26.02.2014 р.

26.02.2014 р. через канцелярію суду від
представника відповідача надійшло
клопотання про відкладення розгляду
справи, яке мотивоване необхідністю
часу для надання доказів погашення
спірної заборгованості.

В судовому засіданні 26.02.2014 р. оголошено
перерву до 12.03.2014 р.

У судове засідання представник
позивача з'явився, надав довідку про
надходження коштів за спожиту від ПАТ
«Київенерго» теплоенергію КП УЖГ
Дніпровського району з якої
вбачається, що заборгованість
відповідача по оплаті спожитих у
період з 01.03.2011 р. по 01.01.2014 р. послуг
відсутня внаслідок її погашенням
відповідачем у лютому 2014 р. Позовні
вимоги про стягнення з відповідача 3%
річних у розмірі 8 138,75 грн. та пені у
розмірі 1 149,52 грн. за прострочення
виконання грошового зобов'язання
представник позивача підтримав та
просив їх задовольнити у повному
обсязі, а провадження у справі в
частині позовних вимог про стягнення
суми основного боргу просив припинити.

Представник відповідача у судове
засідання з'явився, проти задоволення
позовних вимог не заперечував.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази та оцінивши
їх в сукупності, суд -

ВСТАНОВИВ:

01.08.2001 р. між Акціонерною
енергопостачальною компанією
«Київенерго», правонаступником якої є
Публічне акціонерне товариство
«Київенерго» (постачальник) та
Комунальним підприємством по
утриманню житлового господарства
Дніпровського району м. Києва
(споживач) укладено договір №510915 на
постачання теплової енергії у гарячій
воді (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору предметом
цього договору є постачання,
користування та своєчасна сплата в
повному обсязі спожитої теплової
енергії у гарячій воді, на умовах,
передбачених цим Договором.

Пунктом 2.2.1 Договору визначено, що
постачальник зобов'язується постачати
теплову енергію у вигляді гарячої води
на потреби: опалення та вентиляцію - в
період опалювального сезону; гарячого
водопостачання - протягом року; в
кількості та в обсягах згідно з
Додатком №1 до цього Договору.

Між позивачем та відповідачем укладено
додатки до Договору, якими визначено
кількість, вартість споживання
теплової енергії, тариф, межі
балансової належності та терміни
сплати споживачем вартості спожитої
теплової енергії.

Нарахування відповідачу за теплову
енергію здійснюється відповідно до
звернення-доручення про укладення
договору по приладам обліку за
тарифами, встановленими і
затвердженими розпорядженням
Київської міської державної
адміністрації, а з 01.01.2011 р. за тарифами,
встановленими та затвердженими
Постановами Національної комісії
регулювання електроенергетики.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем у період з 01.03.2011 р. по 01.01.2014 р.
надано відповідачу послуги з
постачання теплової енергії у гарячій
воді на суму 556 665,60 грн., що
підтверджується обліковими картками
за березень 2011 р. - грудень 2013 р., що
містяться в матеріалах справи.
Вказаними доказами стверджується, а
відповідачем не заперечується факт
постачання позивачем відповідачу
протягом вказаного періоду теплової
енергії у гарячій воді.

Однак, відповідач взяті на себе
зобов'язання за договором виконав не
належним чином, внаслідок чого за
період з 01.03.2011 р. по 01.01.2014 р. у
відповідача виникла заборгованість за
використану теплову енергію, яка
станом на 01.01.2014 р. складає 196 467,33 грн.,
що зумовило звернення позивача із
позовом до суду.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Статтею 11 Цивільного кодексу України
встановлено, що підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків є договір.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Так, згідно зі статтями 14, 526 Цивільного
кодексу України, між сторонами у справі
наявні цивільні права і обов'язки
(зобов'язання), які мають виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону,
договору, а одностороння відмова від
виконання зобов'язання в силу ст. 525
Цивільного кодексу України не
допускається.

Статтею 903 Цивільного кодексу України
встановлено, що якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського
кодексу України встановлено, що
розрахунки за договорами
енергопостачання здійснюються на
підставі цін (тарифів), встановлених
відповідно до вимог закону. Оплата
енергії, що відпускається,
здійснюється, як правило, у формі
попередньої оплати. За погодженням
сторін можуть застосовуватися планові
платежі з наступним перерахунком або
оплата, що провадиться за фактично
відпущену енергію.

Пунктом 3 Додатку №4 визначено, що
сплату за вказаними в п. 2 цього Додатку
документами, абонент виконує не
пізніше 25 числа поточного місяця.

У відповідності до частини 1 статті 275
Господарського кодексу України, за
договором енергопостачання
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі-енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу
України визначено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Матеріалами справи (облікові картки,
довідка про надходження коштів від
відповідача та детальний розрахунок
заборгованості) підтверджується
надання позивачем послуг із постачання
теплової енергії у гарячій воді,
часткова оплата відповідачем вартості
спожитої енергії та виникнення
заборгованості відповідача перед
позивачем у розмірі 196 467,33 грн.

Відповідно до п. 1-1 ч.1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

В судовому засіданні, представником
позивача надано довідку про
надходження коштів за спожиту від ПАТ
«Київенерго» теплоенергію КП УЖГ
Дніпровського району, з якої
вбачається, що заборгованість
відповідача по оплаті спожитих у
період з 01.03.2011 р. по 01.01.2014 р. послуг у
розмірі 196 467,33 грн. відсутня внаслідок
її погашення відповідачем у лютому 2014
р.

Відтак, враховуючи, що спірна
заборгованість сплачена відповідачем
у лютому 2014 р. (після порушення
провадження у справі), суд приходить до
висновку про відсутність предмету
спору у даній частині позовних вимог та
припинення провадження у справі в
частині вимог про стягнення суми
основного боргу на підставі п.1-1 ч. 1 ст.
80 Господарського процесуального
кодексу України.

Крім суми основного боргу, позивач
просить стягнути з відповідача 3%
річних у розмірі 8 138,75 грн. нарахованих
у період з березня 2011 р. по грудень 2013 р.
та пені у розмірі 1 149,52 грн. яка
нарахована за прострочення виконання
грошового зобов'язання по оплаті
вартості спожитої теплової енергії за
кожен місяць окремо у загальний період
з січня 2013 р. по червень 2013 р.

Судом встановлено, що відповідач у
встановлений Договором строк свого
обов'язку по перерахуванню коштів не
виконав, допустивши прострочення
виконання грошового зобов'язання (в т.ч.
у період, який вказано позивачем), тому
дії відповідача є порушенням
договірних зобов'язань (ст. 610
Цивільного кодексу України), і він
вважається таким, що прострочив (ст. 612
Цивільного кодексу України),
відповідно є підстави для застосування
встановленої законом
відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки.

Згідно із положень ст.ст. 546, 549
Цивільного кодексу України виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, різновидом якої є пеня.

Відповідно до ч.1 ст. 548 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Пунктом 3.5 додатку №4 до Договору
сторони визначили, що абоненту на суму
боргу на початок кожного
розрахункового періоду (місяця)
енергопостачальною організацією
нараховується пеня у розмірі 0,5% за
кожний день, до моменту його повного
погашення, але не більше суми
обумовленої чинним законодавством
України.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» розмір
пені, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Таким чином позивач правомірно
здійснює нарахування пені на суму
основного боргу за подвійною обліковою
ставкою НБУ.

Відповідно до ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Здійснивши перерахунок заявленої до
стягнення пені, з урахуванням вимог ст.
232 Господарського кодексу України, суд
вважає за можливе задовольнити дану
вимогу у розмірі, заявленому до
стягнення.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційних нарахувань на цей борг та
трьох процентів річних виступає
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Аналогічні висновки містяться в
постанові Верховного Суду України від
04.07.2011 р. у справі №13/210/10.

Оскільки розрахунок 3% річних наданий
позивачем є арифметично вірним,
позовні вимоги про стягнення з
відповідача на користь позивача 3%
річних у розмірі 8 138,75 грн. є
правомірними та обґрунтованими.

За таких обставин, позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
«Київенерго» про стягнення з
Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Дніпровського району м. Києва пені у
розмірі 1 149,52 грн. та 3% річних у розмірі
8 138,75 грн. за прострочення виконання
грошового зобов'язання є правомірними
та обґрунтованими, а тому підлягають
задоволенню у повному обсязі.

В частині стягнення основного боргу у
розмірі 196 467,33 грн. провадження у справі
підлягає припиненню згідно п.1-1.ч.1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України.

Оскільки погашення боргу здійснено
після звернення позивача до суду, то
судові витрати за подачу позову в цій
частині покладаються на відповідача.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного
товариства «Київенерго» задовольнити
частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства
по утриманню житлового господарства
Дніпровського району м. Києва (02002, м.
Київ, вул. Челябінська, 9-Г; ) на користь Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
(01001, м. Київ, пл. І. Франка, 5; ) пеню у розмірі 1 149 (одна тисяча
сто сорок дев'ять) грн. 52 коп., 3% річних у
розмірі 8 138 (вісім тисяч сто тридцять
вісім) грн. 75 коп. та судовий збір у
розмірі 4 115 (чотири тисячі сто
п'ятнадцять) грн. 11 коп.

3. Провадження у справі в частині
стягнення основного боргу у розмірі 196
467,33 грн. припинити.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
Куркотова Є.Б.

Повний текст рішення складено та
підписано: 12.03.2014 р.