ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2014 р.
Справа №917/2399/13

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "СІЛУР СЕРВІС ЛТД",
пров. Латишева, 10, кв. 79, м. Полтава, 36034

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "АС-НАФТОГАЗРЕСУРС",
вул. Жовтнева, 19, м. Полтава, 36020

про стягнення 105 176,27 грн

Суддя Сірош Д.М.

Представники:

від позивача: Белінський А.В. - директор,
паспорт серії КН № 263397 виданий 14.11.1996 р.,
наказ 1/2012 від 13.04.2012 р.; Бражник Є.М.,
довіреність б/н від 09.12.2013 р.

від відповідача: не з'явився

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення у
відповідності до вимог ст. 85 ГПК
України.

Суть спору: розглядається позовна
заява про стягнення з відповідача
заборгованості за договором на
проведення робіт з контролю якості
бурового розчину при будівництві
свердловини № 9 Великобагачанської
Бутівсько - Коломийцівської площі за №
20/05/13 у розмірі 105 176,27 грн., з яких: 90 240,00
грн - сума основного боргу, 1 106,99 грн - 3%
річних, 360,96 грн - інфляційні; 13 468,32 грн -
штраф.

Відповідач не скористався наданими
йому ст. 22 ГПК України правами для
захисту своїх інтересів, а саме: його
представник в судове засідання не
з'явився, хоча був повідомлений
належним чином про дату, час та місце
судового засідання, відзив на позов не
надав.

20.01.2014 р. на адресу суду надійшло
клопотання від відповідача про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
неможливістю явки представника у
судове засідання.

Представники позивача проти
задоволення вказаного клопотання
заперечують та наполягають на
задоволенні позову.

Суд відмовляє у задоволенні вказаного
клопотання, виходячи з наступного:
Відповідно до ч. 3 ст. 22 ГПК
України сторони зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Клопотання про відкладення
розгляду справи є необґрунтованим,
оскільки не підтверджується
документально.

Крім того, відповідач не подав
суду доказів неможливості
представлення його інтересів іншими
особами, згідно положень ст. 28 ГПК
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 ГПК України спір
має бути вирішено господарським судом
у строк не більше двох місяців від дня
одержання позовної заяви. У виняткових
випадках за клопотанням сторони, з
урахуванням особливостей розгляду
спору, господарський суд ухвалою може
продовжити строк розгляду спору, але не
більш як на п'ятнадцять днів.

Стаття 6 Конвенції про захист прав
людини та основних свобод,
ратифікованої Законом від 17.07.97р.
гарантує кожній фізичній або юридичній
особі право на розгляд судом упродовж
розумного строку цивільної,
кримінальної, адміністративної або
господарської справи, а також справи
про адміністративне правопорушення, в
якій вона є стороною.

Оскільки, необхідних для вирішення
спору доказів наявних в матеріалах
справи достатньо, і господарський суд
повідомив належним чином позивача та
відповідача про час, дату і місце
проведення судового засідання, а
неявка відповідача не перешкоджає
розгляду справи по суті, тому справа
розглядається за наявними матеріалами
на підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника позивача, суд
встановив:

20 травня 2013 p. між ТОВ "СІЛУР СЕРВІС ЛТД"
(надалі по тексту Кредитор - позивач) та
ТОВ "АС-НАФТОГАЗРЕСУРС" (надалі по
тексту боржник - відповідач) укладено
договір на проведення робіт з контролю
якості бурового розчину при
будівництві свердловини № 9
Великобагачанська
Бутівсько-Коломийцівської площі за №
20/05/13 (надалі договір).

Відповідно до п. 1.1 договору підрядник
зобов'язується на свій ризик з
використанням виробничих ресурсів
Підрядника та матеріалів Підрядника,
використовуючи працю персоналу
Підрядника, вчасно та якісно надавати
Замовнику комплекс послуг по контролю
якості бурового розчину, а Замовник
зобов'язується прийняти та оплатити їх
відповідно до умов даного Договору.

Згідно з п. 2.1 договору добова вартість
послуг визначена в Протоколі
узгодження ціни на інженерний супровід
(додаток № 1), що є невід'ємною частиною
договору (а. с. 20).

Так, відповідно до вказаного Протоколу
ціна надання підрядником комплексу по
буровим розчинам Замовнику за добу
становить 2 820,00 грн. враховуючи ПДВ 20%.

Як вбачається з матеріалів справи на
виконання умов договору позивач надав
послуги відповідачу на загальну суму 104
340,00 грн, у т.ч. ПДВ.

Надання вказаних послуг
підтверджується підписаними
повноважними представниками обох
сторін та скріпленими печатками актами
здачі - приймання виконаних робіт, а
саме: № 6/05 від 31.05.2013 р. на суму 31 020,00 грн,
у т.ч. ПДВ та № 1/06 від 27.06.2013 р. на суму 73
320,00 грн, у т.ч. ПДВ, а також добовими
рапортами по буровому розчину (а. с. 26 -
27).

Відповідно до п.п. 2.3.2 - 2.3.3 п. 2.3. та п. 2.4
договору відповідач зобов'язувався
розраховуватися за надані послуги
(роботи) шляхом перерахування грошових
коштів на поточний рахунок позивача
одноразово авансовим платежем у
розмірі 50% десятиденної вартості робіт,
тобто у розмірі 14 100,00 грн (2 820,00 грн х 10
днів х 50%); в подальшому щомісячно
протягом 5-ти робочих днів з дня
отримання та підписання Актів
приймання-передачі наданих послуг.

Як зазначає позивач, 20 травня 2013 року
відповідачу виставлений рахунок № 17 на
суму авансового платежу у розмірі 14 100,00
грн.

28 травня 2013 року відповідач оплатив
вказаний рахунок, перерахувавши на
поточний рахунок позивача авансовий
платіж у розмірі 14 100,00 грн.

Решту суми відповідач зобов'язувався
сплачувати наступним чином: різницю по
акту № 6/05 від 31.05.2013 р. у сумі 16 920,00 грн (31
020,00 /сума акту/ - 14 100,00 /сума авансу/) у
строк до 10.06.2013 р.; суму по акту № 1/06 від
27.06.2013 р. у розмірі 73 320,00 грн у
строк до 08.07.2013 р.

Проте, порушуючи договірні
зобов'язання відповідач не
розрахувався з позивачем у визначені
строки.

Як вбачається з матеріалів справи
12.09.2013 р. відповідачу виставлена
претензія щодо сплати заборгованості в
розмірі 90 240,00 грн.

Вказана претензія отримана
представником відповідача 28.09.2013 р.
(повідомлення про вручення поштового
відправлення з відміткою та підписом
про отримання в матеріалах справи а. с.
66).

Проте, як зазначає позивач, відповідач
відповіді на претензію не надав,
заборгованість не сплатив.

14.10.2013 р. відповідачу направлена
повторно претензія щодо сплати
заборгованості в розмірі 90 240,00 грн.

Претензія отримана представником
відповідача 21.10.2013 р. (повідомлення про
вручення поштового відправлення з
відміткою та підписом про отримання в
матеріалах справи, а. с. 68).

Однак, і повторна претензія позивача
залишена відповідачем без відповіді та
задоволення.

Таким чином, заборгованість
відповідача, яку позивач просить суд
стягнути на свою користь, складає 90 240,00
грн, у т. ч. ПДВ (16 920,00 грн + 73 320,00 грн).

Саме вказану суму основного боргу
позивач просить суд стягнути з
відповідача на свою користь.

Зобов'язання, відповідно до ч. 1 ст. 174
Господарського кодексу України та ч. 2
ст. 11 Цивільного кодексу України,
можуть виникати, зокрема із договорів
та інших правочинів.

Відповідно до ч. 1 статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського
кодексу України також передбачено, що
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
Господарським кодексом України, в силу
якого один суб'єкт (зобов'язана сторона,
у тому числі боржник) зобов'язаний
вчинити певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ч. 1 ст. 317
Господарського кодексу України
будівництво об'єктів виробничого та
іншого призначення, підготовка
будівельних ділянок, роботи з
обладнання будівель тощо, які
виконуються суб'єктами господарювання
для інших суб'єктів або на їх
замовлення, здійснюються на умовах
підряду.

Для здійснення робіт, зазначених
у частині 1 ст. 317 ГК України, можуть
укладатися договори підряду, зокрема,
на капітальне будівництво. Загальні
умови договорів підряду визначаються
відповідно до положень Цивільного
кодексу України про договір підряду,
якщо інше не передбачено цим Кодексом
(ч. 2 ст. 317 ГК України).

Частиною 1 ст. 875 ЦК України
встановлено, що за договором
будівельного підряду підрядник
зобов'язується збудувати і здати у
встановлений строк об'єкт або виконати
інші будівельні роботи відповідно до
проектно-кошторисної документації, а
замовник зобов'язується надати
підрядникові будівельний майданчик
(фронт робіт), передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо
цей обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти об'єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх.

Відповідно до ч. 2 ст. 875 ЦК України
договір будівельного підряду
укладається на проведення нового
будівництва, капітального ремонту,
реконструкції (технічного
переоснащення) підприємств, будівель
(зокрема житлових будинків), споруд,
виконання монтажних,
пусконалагоджувальних та інших робіт,
нерозривно пов'язаних з
місцезнаходженням об'єкта.

Згідно з ч. 4 ст. 882 ЦК України передання
робіт підрядником і прийняття їх
замовником оформляється актом,
підписаним обома сторонами. У разі
відмови однієї із сторін від
підписання акта про це вказується в
акті і він підписується другою
стороною. Акт, підписаний однією
стороною, може бути визнаний судом
недійсним лише у разі, якщо мотиви
відмови другої сторони від підписання
акта визнані судом обґрунтованими.

Статтею 629 Цивільного кодексу
України, встановлено, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст. ст. 525,
526 Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином та в установлений строк,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу
України передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору. Не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу
України, встановлено, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст. ст. 525,
526 Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином та в установлений строк,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу
України передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору. Не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом.

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на вищевикладене позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача суми основного боргу в
розмірі 90 240,00 грн. правомірні,
підтверджені документально,
відповідачем не спростовані, тому в цій
частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до п. 5.3. договору позивач
просить суд стягнути з відповідача
штраф у розмірі 0,1% від несвоєчасно
сплаченої суми за кожен день
прострочення за період з 10.06.2013 р. по
28.11.2013 р. у розмірі 13 468,32 грн.

Одним із видів забезпечення виконання
зобов'язань відповідно ст. 546
Цивільного кодексу України та ст. 199
Господарського кодексу України, є
неустойка (штраф, пеня), розмір якої
визначається відповідно до умов
договору, що не суперечать чинному
законодавству України.

Пеня, за визначенням частини третьої
статті 549 ЦК України - це вид неустойки,
що забезпечує виконання грошового
зобов'язання і обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожний день прострочення виконання.

Судом досліджено, що, здійснене
позивачем нарахування штрафу за своєю
правовою природою є пенею.

Як роз'яснив Пленум Вищого
господарського суду України у
Постанові № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" за
приписом статті 3 ЗУ "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та
частини другої статті 343 ГК України
розмір пені за прострочку платежу не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період за який сплачується
пеня. Якщо в укладеному сторонами
договорі визначено вищий розмір пені,
ніж передбачений у цій нормі,
застосуванню підлягає пеня в розмірі
подвійної облікової ставки.

За перерахунком, здійсненим судом до
стягнення з відповідача підлягає 4 898,92
грн пені за період з 10.06.2013 р. по 28.11.2013 р.

Крім того, згідно з ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

За розрахунком, здійсненим позивачем
та перевіреним судом до стягнення з
відповідача підлягає 3% річних у сумі 1
106,99 грн за період з 10.06.2013 р. по 28.11.2013 р.
та 360,96 грн інфляційних за жовтень 2013
року.

На підставі вищевикладеного суд дійшов
висновку про задоволення позову
частково.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК
України покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 32 - 33, 43 - 44, 49, 75, 82-85 ГПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "АС-НАФТОГАЗРЕСУРС",
вул. Жовтнева, буд. 19, м. Полтава, 36020 (р/р
0840 у ПАТ "Авант-Банк" м. Кив, МФО
380708, ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "СІЛУР СЕРВІС ЛТД",
пров. Латишева, 10, кв. 79, м. Полтава, 36034
(р/р 8274 у АТ "ОТП Банк" м. Київ, МФО
300528, ) 90240,00 грн основного
боргу, 4 898,92 грн пені, 1106,99 грн - 3% річних,
360,96 грн. інфляційних, 1932,14 грн судового
збору.

Видати наказ після набрання цим
рішенням законної сили.

3. У частині стягнення пені в розмірі
8569,40 грн - у позові відмовити.

Суддя
Сірош Д.М.

Повне рішення складено 03.02.2014 р.