ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04 березня 2014 р. Справа №
903/1311/13

Господарський суд Волинської області,
розглянувши матеріали по справі

за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"Приватбанк", м. Дніпропетровськ

до Фізичної особи - підприємця Іванова
Олексія Володимировича, м. Луцьк

про стягнення 21 981, 67 грн.

та за зустрічним позовом фізичної
особи - підприємця Іванова Олексія
Володимировича

до Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "Приватбанк", м.
Дніпропетровськ

про визнання договору банківського
обслуговування від 01.03.2011р. недійсним

Суддя: Гончар М. М.

при секретарі судового засідання:
Лівандовському Т.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Кузін Є.В. дов. №1520-о від
22.05.13р.

від відповідача: підприємець - Іванов
О.В., Мартинюк С.І. договір від 18.12.13р.

Відповідно до ст. 20 Господарського
процесуального кодексу України
роз'яснено право відводу судді. Відводу
судді не заявлено. На підставі ст. 22 ГПК
України роз'яснено процесуальні права
та обов'язки сторін. Клопотання про
здійснення технічної фіксації
судового процесу не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину рішення.

Суть спору: позивач - Публічне
акціонерне товариство Комерційний
банк "Приватбанк" звернулось з позовом
до фізичної особи - підприємця Іванова
Олексія Володимировича про стягнення 21
981, 67 грн., з них 8 669, 30 грн. -
заборгованість за кредитом, 7 929, 52 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 3 744, 43 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; 1 638, 42 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом.

19.12.2013 року відповідачем подано
зустрічний позов про визнання договору
банківського обслуговування від
01.03.2011р. недійсним.

Ухвалою господарського суду
Волинської області від 19.12.2013р.
прийнято до розгляду зустрічний позов
Фізичної особи - підприємця Іванова
Олексія Володимировича до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" про визнання договору
банківського обслуговування від
01.03.2011р. недійсним для спільного
розгляду з позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" до фізичної особи -
підприємця Іванова Олексія
Володимировича про стягнення 21 981, 67
грн.

Представник позивача первісний позов
підтримав повністю та в зустрічному
позові просив відмовити, посилаючись у
судовому засіданні та в поданому
відзиві від 21.01.14р. на зустрічний позов
на наступне:

- згідно зустрічної позовної заяви,
підставою для визнання договору
банківського обслуговування недійсним
є вчинення вищевказаного правочину під
впливом тяжкої для Іванова О.В.
обставини і на вкрай невигідних умовах
(ст. 233 ЦК України). До тяжкої обставини
Іванов О.В. відносить наявність у його
дитини з 2010 року хвороби органів слуху.
Під вкрай невигідними умовами позивач
за зустрічним позовом вважає наявність
відсоткової ставки за користування
кредитом в розмірі 48% річних, пені в
розмірі 0, 13150% за кожен день
прострочення та комісійної винагороди
в розмірі 0. 9 % від суми прострочення в
місяць. Вказує, що при інших життєвих
обставинах він ніколи б не
користувався кредитним лімітом на
вищевказаних умовах;

- у відповідності до положень п. 23
постанови Пленуму ВСУ "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійними" та
всупереч ним, Іванов О.В. не надав суду
жодних доказів про те, що за
відсутності тяжкої обставини (хвороби
сина) спірний договір не було б вчинено
взагалі або вчинено не на таких умовах;

- обставини, на які Іванов О.В.
посилається як на підставу для
визнання правочину недійсним, мали б
існувати на момент укладення спірного
договору, тобто станом на 01.03.2011р.
Всупереч вимогам ч.1 ст. 31 ГПК України,
Івановим О.В, не надано жодних доказів
про наявність захворювання у його сина
станом на 01.03.2011р.;

- долучені до зустрічного позову
медична документація та посвідчення
складені і видані значно пізніше
укладення кредитного договору, а
витяги з комп'ютерної мережі Інтернет
взагалі не можуть визнаватись
належними і допустимими доказами,
оскільки не відносяться до офіційних, в
тому числі медичних, документів, які
можуть підтверджувати факт наявності в
особи захворювання;

- доводи Іванова О.В. про те, що умови
кредитного договору, зокрема щодо
розміру відсотків, пені та комісійної
винагороди, є несправедливими, не
відповідають фактичним обставинам
справи. Позичальник частково виконав
зобов'язання за кредитним договором, в
тому числі 30.06.2011р. обнулив поточне
сальдо кредиту, тобто повністю
повернув тіло кредиту та інші платежі.
Посилання Іванова О.В. на те, що він
отримував кредит з метою лікування
свого сина, не заслуговують на увагу;

- Іванов О.В, здійснював платежі за
кредитним договором по відсотковій
ставці48 % річних в період з 26.10.2011р. по
09.12.2011р.(26.10.2011р.-15, 77 грн., 04.11.2011р. - 284. 09
грн., 09.12.2011р. - 1084, 83 грн.), сплачував
комісію (0, 9%), зокрема 31.08.2011р. (191, 73 грн.),
03.10.2011 (207. 29 грн.), пеню - 04.11.2011р. (92, 20 грн.),
09.12.2011р. (358, 08 грн.);

- Іванов О.В. звернувся з позовом про
визнання правочину недійним лише після
того, як ПАТ КБ "Приватбанк" пред'явило
до нього позовні вимоги про стягнення
заборгованості за кредитним договором;

- позицію щодо обгрунтованості
розмірів нарахування платежів за даним
видом кредитування підтримує Вищий
господарський суд України в своїй
постанові від 20.08.2013р. (ставав
№15/5007/1293/12).

Відповідач та його представник
первісний позов не визнали повністю, та
просили суд відмовити в його
задоволені, та задовольнити зустрічну
позовну заяву.

У поданому відзиві від 22.01.14р. на
позовну заяву ФОП Іванов О.В
посилається на наступне:

- обґрунтовуючи первісні позовні
вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" вказує на те,
01.03.2011р. відповідачем було підписано
Заяву про відкриття поточного рахунку,
згідно якої він приєднався до "Умов та
правил надання банківських послуг",
Тарифів Банку, що розміщені в мережі
Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом
з Заявою складають Договір
банківського обслуговування від
01.03.2011р.;

- до первісного позову Банк получив
витяг з "Умов та правил банківських
послуг", з якого не вбачається, коли і
ким саме він затверджений, ким він
підписаний, порядковий номер, тощо;

- згідно Заяви на відкриття поточного
рахунку слідує, що Умови та Правила
надання банківських послуг
актуалізуються не частіше 1 разу в
місяць, з обов'язковою публікацією на
сайті банку до 25-го числа місяця, що
передує змінам. Усі клієнти повинні в
обов'язковому порядку виконувати
вимоги даного документа та
ознайомлюватися із внесеними змінами.
Однак жодних доказів того, що долучені
до матеріалів справи - "Умови та правила
банківських послуг" були актуальними
станом на 01.03.2011 немає, що ставить під
сумнів підставність нарахувань
відсотків та пені;

- мають місце недоліки Заяви на
відкриття поточного рахунку, адже
остання дивним чином підписана
Дубілетом О.В. та скріплена печаткою
основного офісу Приватбанк
(м.Дніпропетровськ);

- згідно ч.2, 3 ст. 207 ЦК України
відповідач не підписував письмової
згоди зі зразками відповідного аналога
власноручного підпису та підпису
Дубілета О.В.;

- банком не доведений розмір відсотків
за користування кредитом на рівнях 24, 48
%, розмір пені на рівнях 0, 013150, 0,04306, 0, 04167,
0, 03611, тощо, коли згідно наданих Банком
Умов та правил надання банківських
послуг розмір пені визначений на рівні
0, 1315 (п.3.18.4) або на рівні подвійної
облікової ставки НБУ (п..3.185.1) та розмір
комісійної винагороди на рівні 0, 9 % від
суми максимального сальдо кредиту;

- необгрунтованість розрахунку полягає
і в тому, що при математичних
розрахунках пені за формулою, вказаною
Банком, кінцевий результат, зазначений
в розрахунку за датами від 04.11.11 по 25.10.13
не відповідає дійсності та є
завищеними;

- первісним позивачем не доведено
існування Умов та правил надання
банківських послуг в редакції, що була
ним долучена до позову, то
безпідставним є нарахування пені майже
за 2 роки, коли ч. 6 ст. 232 ГК України
передбачено 6-ти місячний термін
нарахування штрафних санкцій та є
неможливим її стягнення навіть у межах
6-ти місячного строку, так як банком
пропущено річний термін давності
пред'явлення вимоги про стягнення
неустойки, що передбачено ст. 258 ЦК
України;

- неможливість задоволення позовних
вимог ПАТ КБ "Приватбанк" зумовлена і
тим, що Договір банківського
обслуговування від 01.03.11 є недійсним,
так як був укладений під впливом тяжкої
для мене обставини - хвороби сина Марка,
підстави і доводи якого викладені у
зустрічній позовній заяві.

Через канцелярію суду відповідачем
подано додаткові докази про приєднання
до матеріалів справи: факт
захворювання сина Марка, зокрема
виписку з картки хворого від 28.07.10 по
18.07.11.

Через канцелярію суду за вх. №01-29/1165/14
від 05.02.2014р. позивачем поданий витяг з
наказу ПАТ КБ "Приватбанк" від
28.01.2011року, яким затверджений текст
розділу 3.18 "Умов та Правил надання
банківських послуг" , а також Тарифів
Банку. Даний наказ існував на момент
укладення з Івановим О.В. кредитного
договору. Наказ підписаний шляхом
використання електронного цифрового
підпису згідно вимог Закону України
"Про електронний цифровий підпис".
Надати повний текст зазначеного наказу
не надається за можливе, оскільки інші
відомості, викладені в ньому, з
врахуванням чинного законодавства про
банки та банківську діяльність
становлять банківську таємницю.

Факт ознайомлення Іванова О.В. саме з
тими Умовами та Правилами надання
банківських послуг, копія яких
долучена до позовної заяви,
підтверджується його власноручним
підписом на зазначеній заяві про його
ознайомлення та згоду з такими Умовами
та Правилами надання банківських
послуг.

Через канцелярію суду за вх. №01-29/1246/14
від 05.02.2014р. Івановим О.В. подано
пояснення, в яких останній зазначає, що
04.12.09 народився син Марко, який на даний
час є інвалідом дитинства (з 20.09.11 року),
діагноз - двобічна сенсоневральна
глухота. В жовтні 2010 року почали
звертатись до лікарів зі скаргами на
те, що син не чує. Всі сили і кошти,
кредитні були кинуті на лікування сина.

Щодо платежів, які ніби то Іванов
платив, то їх особисто не оплачував,
банк самостійно списував вказані суми
з розрахункового рахунку і вибирав їх
призначення, зокрема на погашення пені,
комісії, 48 % річних.

Зазначає, що банк в первісній позовній
заяві та розрахунку вказував, що Іванов
О.В. уклав Договір банківського
обслуговування №б/н від 01.03.2011р., який
належним чином не виконував з 10.12.2011р. З
позовом банк звернувся в жовтні 2013
року, а розрахунок штрафних санкцій
проведений станом на 25.10.2013р. В період з
грудня 2011 року по жовтень 2013 року
Іванов не отримував від ПАТ КБ
"Приватбанк" жодних повідомлень,
претензій, вимог про досудове
врегулювання спору та наявність
заборгованості. Банк, близько 2 років
умисно нараховував штрафні санкції по
договору, без будь-яких повідомлень.

Зазначає, що в запереченнях позовних
вимог про визнання договору недійсним,
представник ПАТ "Приватбанк" звертав
увагу суду, що ФОП Іванов О.В. не довів
ту обставину, що хвороба його сина -
двобічна сенсоневральна глухота є
тяжкою хворобою, адже наказом МОЗ
визначено конкретний перелік тяжких
хвороб.

В судовому засіданні 05.02.2014р.
оголошувалась перерва для дослідження
доказів у справі.

В судовому засіданні 12.02.2014р. оголошена
перерва для подачі відповідачем
додаткових документів.

Ухвалою господарського суду
Волинської області від 12.02.2014р.
продовжено строк розгляду справи до
05.03.2014р.

Через канцелярію суду 25.02.2014р. ФОП
Івановим О.В. подано клопотання про
приєднання до матеріалів справи докази
про факт захворювання Іванова Марка,
зокрема виписку з картки хворого від
25.03.2011р. завірену Волинським обласним
дитячим територіальним медичним
об'єднанням.

В судовому засіданні 26.02.2014р.
представником позивача по первісному
позову заявлено клопотання щодо
витребування від Волинського
обласного дитячого територіального
медичного об'єднання інформації щодо
поставленого діагнозу неповнолітньому
сину Іванова О.В.

На підставі ст. 30 ГПК України, судом
задоволено клопотання представника
позивача по первісному позову.

У зв'язку із цим, в судовому засіданні
26.02.2014р. оголошено перерву для подачі
відповідачем документів.

Листом Волинського обласного дитячого
територіального медичного об'єднання
від 03.02.2014р. №192/2-19.14 повідомлено, що
Іванов М.О. перебуває на обліку в лікаря
дитячого сурдолога Боярчука С.М., як
інвалід дитинства по слуху з 22.07.2011р.

25.03.2011р. вперше оглянутий дитячим
сурдологом. 22.07.2011р. рішенням комісії,
дитина визнана як інвалід дитинства.

Заслухавши представників сторін та
оглянувши матеріали справи, суд, -

встановив:

З 2007 року фізична особа - підприємець
Іванов Олексій Володимирович займався
підприємницькою діяльністю, про що
свідчить відповідне свідоцтво про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця серія В02 № 456571 від
29.11.2007р. (а.с. 46).

01.03.2011р. між публічним акціонерним
товариством комерційний банк
«Приватбанк» та фізичною особою -
підприємцем Івановим О.В. було
підписано заяву про відкриття
поточного рахунку та картку зі
зразками підписів і відбитком печатки,
згідно якої відповідач за первісним
позовом погодився з Умовами та
Правилами надання банківських послуг,
у тому числі з Умовами та Правилами
обслуговування за розрахунковими
картками, що розміщені в мережі
Інтернет на сайті www.privatbank.ua,
client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які
разом із цією заявою та карткою зі
зразками підписів і відбитком печатки
складають Договір банківського
обслуговування (а. с. 29).

Цим підписом ФОП Іванов О.В. приєднався
і зобов'язався виконувати умови,
викладені в Умовах та Правилах надання
банківських послуг, тарифах позивача -
договорі банківського обслуговування
в цілому.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до умов зазначеного
Договору відповідачу за первісним
позовом було встановлено кредитний
ліміт на поточний рахунок 4422, в
електронному вигляді через
встановлені засоби електронного
зв'язку Банку і Клієнта (системи клієнт
банк, Інтернет клієнт банк, sms
повідомлення або інших), що визначено і
врегульовано Умовами та Правилами
надання банківських послуг.

Як вбачається із матеріалів справи,
фізична особа-підприємець Іванов О.В.
скористався можливістю отримувати
грошові кошти за рахунок кредитного
ліміту, що був йому встановлений
позивачем за первісним позовом.

Також, судом встановлено, що у
відповідача за первісним позовом була
необхідність у отриманні таких
кредитних коштів та у їх частковому
використанні протягом певного періоду,
зокрема, із 01.03.2011р. по 30.06.2011р. та із
01.07.2011р по 13.09.2011р., оскільки у його сім'ї
склалися тяжкі обставини.

Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи,
починаючи з 2010 року відповідач за
первісним позовом звертався до лікарів
зі скаргами на те, що його дитина -
Іванов Марк Олексійович не чує та не
говорить. 25.03.2011р. в Волинській обласній
дитячій лікарні йому поставлено
діагноз - двобічна сенсоневральна
глухота та направлено на відповідне
обстеження до м. Києва.

18.07.2011р. на обстеженні йому
підтверджено діагноз та скеровано для
вирішення питання про визнання
інвалідом дитинства. Згідно медичного
висновку № 10416 від 26.07.2011р. дитину
визнано інвалідом на період до 04.12.2027р.

Відповідно до форми індивідуальної
програми реабілітації інваліда, що
видається лікарсько-консультативними
комісіями лікувально-профілактичних
закладів від 03.08.2011р., Іванову М.О.
показані певні реабілітаційні заходи,
зокрема слухопротезування в м. Києві,
потребує кохлеарної імплантації,
психолого-педагогічної діагностики,
корекції. В вересні 2011 року за
наслідками захворювання дитині видано
посвідчення серії ААБ № 28808 інваліда з
дитинства.

Також з матеріалів справи вбачається,
що на момент виявлення захворювання у
сина Іванова Марка Олексійовича, 04.12.2009
року народження, на утриманні у
відповідача за первісним позовом були
дочка, Іванова Маргарита Олексіївна,
22.07.2008 року народження, дружина Іванова
Іванна Борисівна, вагітна третьою
дитиною - Івановим Даниїлом
Олексійовичем, 27.07.2011 року народження.

Як пояснив у судовому засіданні
відповідач за первісним позовом, при
першому ж виявленні хвороби у сина, усі
його кошти були спрямовані на його
швидке та оперативне лікування. Із
пояснень Іванова О.В. вбачається, що за
період користування кредитними
коштами, синові Іванову Марку двічі
придбавалися слухові апарати,
проводилась необхідна діагностика,
профілактичні заходи та проведено
відповідну операцію.

Необхідність у лікуванні Іванова Марка
підтверджується відкриттям
банківського рахунку у публічному
акціонерному товаристві комерційний
банк «Приватбанк» та розміщенням
оголошень про збір коштів на його
лікування в інтернет-мережі, з яких
вбачалося, що для проведення операції
та встановлення кохлеарного
імплантату, що було рекомендовано
лікарем, є потреба у 25 000 Євро.

Із довідки Державної установи
«Інститут отоларингології ім. проф.
О.С.Коломійченка Національної академії
медичних наук України » вбачається, що
з 26.11.2012р. по 03.12.2012 р. Іванов Марк
перебував на лікуванні, йому було
проведено операцію та
післяопераційний період пройшов без
ускладнень.

Згідно ст. 233 ЦК України правочин, який
вчинено особою під впливом тяжкої для
неї обставини і на вкрай невигідних
умовах, може бути визнаний судом
недійсним незалежно від того, хто був
ініціатором такого правочину.

Відповідно до пункту 23 Постанови
Пленуму Верховного суду України «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» № 9 від 06.11.2009р. правочин
може бути визнаний судом недійсним на
підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено
особою під впливом тяжкої для неї
обставини і на вкрай невигідних умовах,
чим друга сторона правочину
скористалася. Тяжкими обставинами
можуть бути тяжка хвороба особи, членів
її сім'ї чи родичів, смерть
годувальника, загроза втратити житло
чи загроза банкрутства та інші
обставини, для усунення або зменшення
яких необхідно укласти такий правочин.
Особа (фізична чи юридична) має вчиняти
такий правочин добровільно, без
наявності насильства, обману чи
помилки. Особа, яка оскаржує правочин,
має довести, що за відсутності тяжкої
обставини правочин не було б вчинено
взагалі або вчинено не на таких умовах.

При постановлені рішення, суд вважає,
що виходячи із наслідків хвороби -
двобічної сенсоневральної глухоти,
визнання Іванова Марка інвалідом ІІІ
групи, із індивідуальної програми
реабілітації інваліда, у останнього
наявна тяжка хвороба.

Як вказував відповідач за первісним
позовом, договір банківського
обслуговування він укладав під впливом
цієї тяжкої для себе обставини, а за її
відсутності він не вчиняв би його
взагалі. З пояснень відповідача за
первісним позовом вбачається, що
кредитних зобов'язань до укладення
спірного Договору останній не мав, а
протилежного судом не встановлено.

Таким чином, суд дослідивши всі
матеріали справи, перевіривши їх
відповідними доказами, приходить до
висновку, що на момент укладення
Договору банківського обслуговування
від 01.03.2011р. у відповідача за первісним
позовом була наявна тяжка обставина в
сім'ї - хвороба сина Іванова Марка і у
нього була необхідність в отриманні
кредитних коштів для його лікування та
утримання сім'ї.

Суд вважає, що докази подані на
підтвердження хвороби сина
відповідача ФОП Іванова О.В. дають
підстави для визнання Договору
банківського обслуговування від
01.03.2011р. недійсним.

Відповідно до ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. Суд може
застосувати наслідки недійсності
нікчемного правочину з власної
ініціативи

Таким чином, суд повністю задовольняє
позовні вимоги зустрічного позову, а
позовні вимоги первісного позову
публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» -
частково.

Як слідує з розрахунку ціни позову
поданого позивачем за первісним
позовом, фізична особа - підприємець
Іванов О.В. за період дії договору
сплатив 5725,32 грн. в якості процентів,
пені та комісійної винагороди банку,
які суд вважає можливим зараховувати в
якості погашення суми основного боргу
за кредитом. Таким чином, до стягнення
на користь банку підлягають 2943,98 грн.
заборгованості (8669,30 грн. - 5725,32 грн.)

Згідно статей 33, 42 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 49 ГПК України суд
розподіляє судові витрати з
пропорційно до задоволених позовних
вимог, зокрема з публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» підлягає стягненню
на користь фізичної особи - підприємця
Іванова Олексія Володимировича
витрати по сплаті судового збору в сумі
1147, 00 грн. із підприємця Іванова Олексія
Володимировича на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» 230, 42 грн. витрат по сплаті
судового збору.

Керуючись ст. 193 Господарського кодексу
України, ст.ст. 202, 203, 233, 216, 526, 1046, 1049
Цивільного кодексу України, ст.ст. 33, 49,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України , господарський суд
України, -

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» до фізичної особи -
підприємця Іванова Олексія
Володимировича про стягнення 21 981, 67
грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи -
підприємця Іванова Олексія
Володимировича (43000, м. Луцьк, вул.
Даньшина, 1/109, код ) на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» (49094, м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, 50, ) 2 943,98 грн.
заборгованості за кредитом, 230, 42 грн.
витрат по сплаті судового збору. В
решті позову відмовити.

3. Зустрічний позов фізичної особи -
підприємця Іванова Олексія
Володимировича до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» про визнання
договору банківського обслуговування
від 01.03.2011р. недійсним задовольнити
повністю.

4. Визнати недійсним Договір
банківського обслуговування № б/н від
01.03.2011р. укладений між фізичною
особою-підприємцем Івановим Олексієм
Володимировичем та Публічним
акціонерним товариством комерційний
банк «Приватбанк» про відкриття
поточного рахунку та картки зі
зразками підписів і відбитка печатки.

5. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» (49094, м. Дніпропетровськ,
вул. Набережна Перемоги, 50, ) на користь фізичної особи -
підприємця Іванова Олексія
Володимировича (43000, м. Луцьк, вул.
Даньшина, 1/109, код ) 1 147, 00 грн.
витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення

складено 05.03.2014 р.

Суддя
М. М. Гончар