ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2014 р.
Справа № 914/4835/13

За позовом: Публічного акціонерного
товариства «Львівське автотранспортне
підприємство - 14630», м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гал - Всесвіт», м.
Львів

про стягнення заборгованості в сумі 67
920,88 грн.

Суддя
Коссак С.М.

при секретарі Кміть М.Б.

Представники:

Від позивача: Чир І.С. - представник за
довіреністю № 20 від 26.11.2013р.;

Від відповідача: не з`явився.

Господарським судом Львівської
області розглядається справа за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Львівське автотранспортне
підприємство - 14630» до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Гал -
Всесвіт», правонаступник Приватного
підприємства «Гал - Всесвіт» про
стягнення заборгованості в сумі 67 920,88
грн.

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 27.12.2013р. позовну
заяву прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 21.01.2014р.

З підстав зазначених в ухвалі
суду від 21.01.2014р. розгляд справи
відкладено на 10.02.2014р.

10.02.2014р. судом винесено ухвалу про
продовження строку вирішення спору та
відкладено розгляд справи на 24.02.2014р.

Представником позивача 12.02.2014р.
подано клопотання про заміну
відповідача (вх.№6175/14). Відповідно до
наданого представником позивача
Витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців за №18022292 станом на 24.01.2014р.
правонаступником Приватного
підприємства «Гал-Всесвіт» є
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Гал-Всесвіт»,
місцезнаходження якого зазначено: 79024,
м.Львів, вул. Пластова, 10. Також
позивачем надано докази надіслання
ТзОВ «Гал-Всесвіт» копії позовної
заяви з додатками.

Ухвалою суду від 24.02.2014р. з метою
належного повідомлення відповідача
про розгляд справи та надання сторонам
додаткової можливості реалізувати
право на захист своїх інтересів,
з'ясування всіх обставин справи та
забезпечення принципу змагальності і
рівності перед судом, суд вважає за
доцільне замінити відповідача та
відкласти розгляд справи на 03.03.2014р.

В судовому засіданні 03.03.2014р.
представник позивача позовні вимоги
пітримує повністю з підстав зазначених
в позовній заяві, просить їх
задоволити.

Відповідач в черговий раз у
судове засідання 03.03.214р. явку
повноважого представника не
забезпечив, причин неявки та
невиконання вимог ухвал суду не
повідомив, хоча належним чином був
повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами.

Відповідач не скористався своїм
правом подання відзиву на позовну
заяву та надання доказів в порядку
статті 33 Господарського
процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що норми статті 38
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов'язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а пункт 4
частини 3 статті 129 Конституції України
визначає одним з принципів судочинства
- свободу в наданні сторонами суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості, суд вважає, що
господарським судом створені належні
умови для надання сторонами доказів в
обґрунтування своєї правової позиції.

У зв'язку з тим, що відповідач не
використав наданого законом права на
участь у судовому засіданні, подання
відзиву на позов та доказів, а
матеріали справи в достатній мірі
характеризують взаємовідносини сторін
і неявка відповідача не перешкоджає
вирішенню спору, суд вважає за можливе
розглянути справу в порядку статті 75
Господарського процесуального кодексу
України - за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні 03.03.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

В процесі розгляду матеріалів
справи судом встановлено:

01.01.2008р. між позивачем та
відповідачем укладено договір № 02ск-03
про станційно-касове обслуговування,
відповідно до п. 1 якого, визначає
взаємовідносини між позивачем та
відповідачем при виконанні перевезень
пасажирів та багажу рейсовими
автобусами на міжнародних маршрутах,
що обслуговує перевізник на АВ
(автовокзалі), взаємні зобов'язання
сторін, матеріальну відповідальність
за невиконання цих зобов'язань та
порядок проведення розрахунків за
перевезення.

Згідно з п. 2 цього договору,
перевізник надає відповідачу технічно
справні автобуси для перевезення
пасажирів на міжнародних маршрутах
Львів-Томашів, Львів-Люблін,
Київ-Вроцлав, обладнанні та
екіпіровані згідно з діючими вимогами,
правилами дорожнього руху, в належному
санітарному стані.

До обов'язків відповідача, згідно
з п. 4.2, 4.5, 4.7 вказаного вище договору,
віднесено, зокрема, забезпечувати
продаж квитків на проїзд пасажирів та
перевезення багажу, як в день
відправлення, так і попередньо до
встановлених норм завантаження
автобусів через автобусні каси; у
відповідності з діючим законодавством
України проводити через каси
автостанції обов'язкове страхування
пасажирів від нещасних випадків на
транспорті; не пізніше 8 числа
наступного за звітним місяцем надавати
зведений реєстр відомостей 20-АСС.

Пунктом 7.1. зазначеного договору
сторони погодили, що при реалізації
квитків на автобусні маршрути сума
виручки за перевезення пасажирів
розподіляється у співвідношенні:
відповідач - 15%, перевізник - 85 %. Сума від
реалізації багажних квитків
розподіляється у співвідношенні:
відповідач - 50 %, перевізник - 50 % (п. 7.2.
договору). При реалізації квитків на
автобусні маршрути, сума отриманих
коштів від обов'язкового страхування
пасажирів через каси автостанції
розподіляється у співвідношенні:
відповідач - 15 %, перевізник - 85 % (п. 7.3.
договору).

Розрахунки з перевізником
відповідач проводить один раз в 7
банківських днів, а кінцевий
розрахунок проводиться не пізніше 10
числа кожного місяця, який слідує за
звітним (п. 7.4. договору). Разом з тим
сторони у п. 5.11 договору погодили, що
підставою для матеріальної
відповідальності сторін є акти звірок,
матеріали перевірок посадових осіб,
записи в диспетчерських журналах,
відомостях 20-АСС, документація водія та
реєстри виконаних рейсів на маршруті.

Сторони погодили, що термін дії
договору встановлюється від " 01" січня
2008 року до " 31" грудня 2008 року. Угода може
бути припинена в односторонньому
порядку з ініціативи будь-якої зі
сторін, але при умові обов'язкового
письмового повідомлення сторони не
пізніше, ніж за 1 місяць. При
відсутності за місяць до кінця строку
дії договору повідомлення однієї зі
сторін про перегляд договору, договір
автоматично пролонговується на
наступний рік (п. п. 9.1 - 9.3 договору).

Докази припинення дії договору у
матеріалах справи відсутні, відтак
договір вважається пролонгованим і
чинним протягом 2013 року.

Згідно з відомостями форми 20-АСС
протягом листопада 2013 року відповідач
реалізував квитки на маршрути
позивача, виручку від продажу яких за
мінусом комісійної винагороди повинен
був повернути позивачу в сумі 67 477,20 грн.

Спір виник внаслідок того, що
відповідач в порушенням вимог п. 7.4
договору не сплатив позивачу 67 477,20 грн.
за реалізовані квитки на маршрути
позивача. Відтак, ПАТ "Львівське
автотранспортне підприємство - 14630"
звернулося до господарського суду
Львівської області з позовною заявою
про стягнення з відповідача
заборгованості в сумі 67 477,20 грн.
основного боргу.

Крім того, позивач нарахував 83,19
грн. 3% річних та 360,49 грн. пені за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань.

При прийнятті рішення суд виходив
із наступного.

Відповідно до статті 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини 1 статті 15
Цивільного кодексу України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Відповідно до статті 179 Господарського
кодексу України майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і
негосподарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Відповідно до статті 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Підставами виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, є договори
та інші правочини (ст. 11 Цивільного
кодексу України).

Як підтверджується матеріалами
справи, сторони уклали договір
станційно-касового обслуговування, у
зв'язку з чим набули взаємних прав і
обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного Кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст. 525 Цивільного
кодексу України, одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Аналогічні положення
зазначені в ст. 193 Господарського
кодексу України.

У статті 610 Цивільного кодексу
України зазначається, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Частиною 1 статті
612 Цивільного кодексу України
встановлено, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до умов Розділу 7
Договору відповідач за реалізовані
квитки на маршрути позивача
зобов'язаний був повертати позивачу
частину виручки, а саме: від виручки за
реалізацію квитків на автобусні
маршрути - 85 %; від виручки за реалізацію
багажних квитків - 50 %; від суми коштів,
отриманих за обов'язкове страхування
пасажирів через каси автостанції при
реалізації квитків на автобусні
маршрути - 85 % (п.п. 7.1.-7.3. Договору).

Розрахунки з позивачем відповідач
зобов'язаний був проводити один раз в 7
банківських днів, а кінцевий
розрахунок - не пізніше 10 числа кожного
місяця, який слідує за звітним (п. 7.4.
Договору).

Згідно приписів ст. 530 ЦК України
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач свої зобов'язання за
Договором № 02ск-03 про станційно-касове
обслуговування від 01.01.2008р. виконав
повністю, відповідач розрахунки з
позивачем за листопад 2013р. не здійснив,
в результаті чого виникла
заборгованість на загальну суму в
розмірі 67 477,20 грн. Відповідач дану
обставину не заперечив, доказів
зворотнього суду не надав.

Штрафними санкціями, згідно з ч.1
статтею 230 Господарського кодексу
України визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало були виконати.

Пунктом 7.6 договору сторони
визначили, що за кожен день
несвоєчасної сплати платежів,
передбачених розділом 5 та п. 7.4
договору, сторони несуть
відповідальність у вигляді пені, яка
дорівнює 0,5 % від суми платежу.

Проте, як зазначено в п. 2.9
Постанови Вищого господарського суду
України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про
деякі питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» за
приписом статті 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» та
частини другої статті 343 ГК України
розмір пені за прострочку платежу не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. Якщо в укладеному сторонами
договорі зазначено вищий розмір пені,
ніж передбачений у цій нормі,
застосуванню підлягає пеня в розмірі
згаданої подвійної облікової ставки.

Заявлена позивачем до стягнення
пеня в сумі 360,49 грн.(застосовано саме
подвійну облікову ставку НБУ)
нарахована правомірно і підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Заявлена позивачем до стягнення
сумі 3% річних у розмірі 83,19 грн.
нарахована правомірно і підлягає
стягненню.

Згідно з ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Відповідно до
ст.34 Господарського процесуального
кодексу України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Виходячи зі змісту наведеного вище, суд
дійшов висновку про задоволення
позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись
вимогами ст.ст. 11, 15, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 626
Цивільного кодексу України, ст. ст. 179,
193, 230, 232 Господарського кодексу
України, ст.ст. 1, 22, 33, 34, 38, 49, 75, 82 - 84
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гал-Всесвіт» (79024, м.
Львів, вул. Пластова, 10,
ідентифікаційний код юридичної особи
25235879) на користь Публічного
акціонерного товариства «Львівське
автотранспортне підприємство-14630» (79019,
м. Львів, вул. Городницька, 47,
ідентифікаційний код юридичної особи
03114744) 67 477,20 грн. основного боргу, 360,49
грн. пені та 83,19 грн. 3 % річних. та 1 720,50
грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст.116 ГПК
України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені статтями
91-93 Господарського процесуального
кодексу України.

Повний текст рішення складено
05.03.2014 року.

Суддя
Коссак С.М.