ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

19 березня 2014 року Справа № 6-17-22-15/294-05-7905
Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді:Шевчук
С.Р.,суддів:Запорощенка М.Д. - доповідач,
Владимиренко С.В.перевіривши матеріали
касаційної скарги Одеської
національної академії харчових
технологійна постановуОдеського
апеляційного господарського суду від
30.01.2014у справі№ 6-17-22-15/294-05-7905
господарського суду Одеської
областіза позовомОдеської
національної академії харчових
технологій до1. Савранської селищної
ради Одеської області; 2. Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 3. Товариства з
обмеженою відповідальністю „Компанія
Гідроенерго"провизнання права
оперативного управління та визнання
недійсним договоруза зустрічним
позовомтовариства з обмеженою
відповідальністю „Компанія
Гідроенерго"до1. Одеської національної
академії харчових технологій; 2.
Міністерства освіти і науки
Українипровизнання права власностіта
за позовом третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги на предмет спору
Міністерства освіти і науки
Українидотовариства з обмеженою
відповідальністю „Компанія
Гідроенерго"провизнання права
власності, витребування майна та
зобов'язання передати майноза
участюпрокуратури м. Одеси

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Одеської
області від 14.11.2013 у справі
№6-17-22-15/294-05-7905 позов Одеської
національної академії харчових
технологій задоволено частково, а саме:
визнано за Одеською державною
академією харчових технологій право
оперативного управління на будівлю
гідроелектростанції загальною площею
358 кв.м., розташовану за адресою: Одеська
область, Савранський район, 2,6 км від
смт. Саврань, в решті позову відмовлено;
позов третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги на предмет спору -
Міністерства освіти і науки України
задоволено повністю, а саме: визнано за
державою в особі Міністерства освіти і
науки України право власності на
будівлю гідроелектростанції загальною
площею 358 кв.м., розташовану за адресою:
Одеська область, Савранський район, 2,6
км від смт. Саврань та витребувано з
володіння ТОВ „Компанія Гідроенерго"
та зобов'язано передати на користь
держави в особі Міністерства освіти і
науки України будівлю
гідроелектростанції загальною площею
358 кв.м., розташовану за адресою: Одеська
область, Савранський район, 2,6 км від
смт. Саврань; у задоволенні зустрічного
позову товариства з обмеженою
відповідальністю „Компанія
Гідроенерго" - відмовлено повністю.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 30.01.2014
апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю „Компанія
Гідроенерго" задоволено частково,
рішення господарського суду Одеської
області від 14.11.2013 скасовано частково
(п.п.1, 2, 4, 5, 6, 7 резолютивної частини
рішення) та прийнято в цій частині нове
рішення. У задоволення позову Одеської
національної академії харчових
технологій відмовлено повністю. У
задоволенні позову третьої особи, яка
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору - Міністерства освіти і науки
України відмовлено повністю.
Зустрічний позов товариства з
обмеженою відповідальністю „Компанія
Гідроенерго" задоволено. Визнано за
товариством з обмеженою
відповідальністю „Компанія
Гідроенерго" право власності на
нежитлову будівлю гідроелектростанції
площею 449,2 кв.м., що знаходиться за
адресою: Одеська область, Савранський
район, Савранська с/рада Комплекс
будівель та споруд №1. В іншій частині
(п.3 резолютивної частини рішення)
залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаною постановою
апеляційної інстанції, Одеська
національна академія харчових
технологій звернулась до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою про скасування
постанови апеляційного господарського
суду повністю, скасування рішення суду
першої інстанції в частині відмови у
задоволенні вимоги Одеської
національної академії харчових
технологій щодо визнання недійсним
договору купівлі-продажу від 17.11.2004.
Крім того, скаржник просить прийняти
нове рішення, яким позов Одеської
національної академії харчових
технологій задовольнити повністю,
позов третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги на предмет спору -
Міністерства освіти і науки України
задовольнити повністю, у задоволенні
зустрічного позову товариства з
обмеженою відповідальністю „Компанія
Гідроенерго" - відмовити повністю.

Подана касаційна скарга не відповідає
вимогам розділу ХІІ1 Господарського
процесуального кодексу України з таких
підстав.

Відповідно до частини 4 статті 111
Господарського процесуального кодексу
України, якою встановлено форму і зміст
касаційної скарги, до скарги додаються
докази сплати судового збору і
надсилання копії скарги іншій стороні
у справі.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про
судовий збір" визначено, що за подання
до господарського суду позовної заяви
майнового характеру справляється
судовий збір у розмірі 2% ціни позову,
але не менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати, а немайнового
характеру - 1 розмір мінімальної
заробітної плати станом на 1 січня
календарного року. При поданні
касаційної скарги на рішення суду
судовий збір справляється у розмірі 70%
ставки, що підлягає сплаті при поданні
позовної заяви, а у разі подання
позовної заяви майнового характеру - 50%
ставки, обчисленої виходячи з
оспорюваної суми.

Разом з тим, у відповідності до пункту
2.15. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
№ 7 законом передбачено сплату
судового збору з апеляційної та
касаційної скарг на рішення суду
виходячи саме з оспорюваної суми. При
цьому оспорюваною є та сума, із
стягненням якої не погоджується особа,
що подає скаргу; ця сума може
співпадати з ціною позову (якщо рішення
оскаржується в повному обсязі) або не
співпадати (якщо рішення оскаржується
в певній частині майнових вимог).

У разі коли в апеляційному або в
касаційному порядку оскаржується
судове рішення, яке прийнято за
наслідками розгляду первісного і
зустрічного позовів, то якщо скаржник
не згоден з таким рішенням у частині
розгляду вимог за обома зазначеними
позовами, судовий збір має
сплачуватися ним так само з
урахуванням результатів розгляду як
первісного, так і зустрічного позовів.

Як вбачається з касаційної скарги
Одеської національної академії
харчових технологій вищезазначена
постанова суду апеляційної інстанції
оскаржується в повному обсязі, а
рішення суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні вимоги
про визнання недійсним договору.

Згідно з квитанції №ПН25390К від 14.02.2014,
скаржником сплачено судовий збір у
розмірі 913,50 грн., тобто лише за одну
майнову вимогу. Отже, розмір судового
збору недоплачений за немайнову
вимогу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113
Господарського процесуального кодексу
України касаційна скарга не
приймається до розгляду і повертається
судом, якщо до скарги не додано
документів, що підтверджують сплату
судового збору у встановлених порядку
і розмірі.

За таких обставин, касаційна скарга
Одеської національної академії
харчових технологій на постанову
Одеського апеляційного господарського
суду від 30.01.2014 не може бути прийнята до
розгляду Вищим господарським судом
України і підлягає поверненню на
підставі п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського
процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
86, 110, 111, 1111, п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Одеської
національної академії харчових
технологій на постанову Одеського
апеляційного господарського суду від
30.01.2014 у справі № 6-17-22-15/294-05-7905
господарського суду Одеської області -
повернути скаржнику.

Головуючий суддя:С.Р. ШевчукСудді: М.Д.
Запорощенко С.В. Владимиренко