Господарський суд Чернігівської
________________________________________________________________________
________________________________________________
РІШЕННЯ

04 березня 2014 року
Справа № 927/228/14

Позивач: Приватне підприємство
"Фонтекс-Агро",

вул. Ціолковського, 30, м. Чернігів, 14001

Відповідач: Сільськогосподарське
товариство з обмеженою
відповідальністю

"Іскра",

вул. Леніна, 100, с.
Півнівщина, Городнянський район, 15100

про стягнення 5552,40грн.

Суддя Моцьор В.В.

Представники сторін:

від позивача: Борода А.В. - представник
(довіреність №5 від 25 лютого 2014 року);

від відповідача: не з'явився.

Приватним підприємством "Фонтекс-Агро"
подано позов до
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Іскра" про
стягнення 5552,40грн. заборгованості по
оплаті вартості поставленого товару.

У судовому засіданні 04 березня 2014 року
представник позивача підтримав
позовні вимоги, просив суд
задовольнити позов в повному обсязі.

У судовому засіданні суд оглянув
надані представником позивача
оригінали документів, доданих до
позовної заяви.

Відповідач представника у судове
засідання не направив, заяв та
клопотань не надсилав, про дату, час та
місце проведення судового засідання
був повідомлений належним чином, про що
свідчить рекомендоване повідомлення
про вручення поштового відправлення,
яке міститься в матеріалах справи.

Зважаючи на те, що відповідач мав
можливість, але не скористався правом
надати суду письмовий відзив на позов,
зважаючи на дотримання розумного
строку вирішення господарського
спору, господарський суд доходить
висновку про можливість у
відповідності до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України
розглянути справу та вирішити спір за
наявними у справі доказами.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши представника
позивача, з'ясувавши фактичні
обставини справи, дослідивши докази,
які мають юридичне значення для
вирішення спору, суд встановив:

Приватне підприємство "Фонтекс-Агро"
поставило Сільськогосподарському
товариству з обмеженою
відповідальністю "Іскра" дизельне
пальне кількістю 8751 л на суму 73508,40грн.,
що підтверджується видатковою
накладною № 5РН0000696 від 18 квітня 2011 року
(а.с. 7).

Згідно товарно-транспортної накладної
на відпуск нафтопродуктів (нафти)
№ від 18 квітня 2011 року за
замовленням Приватного підприємства
"Фонтекс-Агро" автопідприємство ПП
"Нафта-Буд" здійснило поставку товару
(дизельне пальне, об'ємом 8751 куб.дм) на
адресу Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Іскра" с. Півнівщина
(а.с. 8).

Як свідчать матеріали справи, договір
щодо поставки товару, як єдиний
письмовий документ, підписаний
сторонами та скріплений печатками, не
укладався.

У вищезазначеній видатковій накладній
визначено сторони (постачальник та
одержувач), умови продажу, товар, його
кількість та його ціна.

Відповідач прийняв відповідний товар,
про що свідчить підпис уповноваженого
представника та печатка відповідача на
видатковій накладній.

Відповідач здійснив передплату за
дизельне пальне в сумі 67956,00грн., про що
свідчить копія платіжного доручення
№343 від 15 квітня 2011 року (а.с. 9).

Заборгованість відповідача перед
позивачем станом на 31 грудня 2012 року
становить 5552,40грн., про що також
свідчить акт звірки взаєморозрахунків,
підписаний обома сторонами та
скріплений їх печатками (а.с. 10).

Позивач 31 серпня 2012 року направляв на
адресу відповідача претензію від 30
серпня 2012 року №46 з вимогою
перерахувати на поточний рахунок
позивача заборгованість в сумі 5552,40грн.
у семиденний термін, про що свідчить
копія поштової квитанції та опис
вкладення у цінний лист (а.с. 11-13).

Відповідач отримав претензію 08 вересня
2012 року згідно рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення (а.с. 14), проте відповіді на
претензію не надав, заборгованість не
сплатив.

Заборгованість відповідача на дату
подання позову становить 5552,40грн.

Відповідно до ст.173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно зі ст.174 Господарського кодексу
України господарські зобов'язання
можуть виникати: безпосередньо із
закону або іншого нормативно-правового
акта, що регулює господарську
діяльність; з акту управління
господарською діяльністю; з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать; внаслідок
заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом
господарювання, придбання або
збереження майна суб'єкта або суб'єктом
господарювання за рахунок іншої особи
без достатніх на те підстав; у
результаті створення об'єктів
інтелектуальної власності та інших дій
суб'єктів, а також внаслідок подій, з
якими закон пов'язує настання правових
наслідків у сфері господарювання.

Статтею 175 Господарського кодексу
України визначається, що
цивільно-правові зобов'язання, які
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, та в силу
яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку
визнаються майново-господарськими.
Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Аналогічні приписи щодо визначення
зобов'язання та підстав їх виникнення
містяться у ст.ст.11, 509 Цивільного
кодексу України.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковим відповідно до актів
цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628
Цивільного кодексу України).

Таким чином, однією із підстав
виникнення господарського
зобов'язання є юридично значимі дії
суб'єктів господарювання, наслідком
вчинення яких є встановлення, зміна або
припинення взаємних прав та обов'язків
сторін.

За своєю правовою природою відносини,
які виникли між сторонами є
відносинами з поставки, оскільки їх
об'єктом є вчинення дії по передачі
товару у власність другій стороні.

За змістом ч.1 ст.205, ст.639 Цивільного
кодексу України правочин, різновидом
якого є і договір, може бути укладений у
будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми
договору не встановлені законом.

В силу ч.2 ст.205 Цивільного кодексу
України правочин, для якого не
встановлено обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що до правовідносин, які виникли між
сторонами, мають застосовуватись норми
закону, які регулюють правовідносини з
поставки.

Відповідно до частин 1,2 ст. 712
Цивільного кодексу України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Як встановлено судом вище, позивач
передав відповідачу товар згідно
видаткової накладної.

Таким чином, видаткова накладна, за
якою відповідач придбав товар, є
самостійною підставою виникнення
обов'язку у відповідача здійснити
розрахунки за отриманий товар.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

У відповідності до ст.ст. 525, 526
Цивільного кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України,
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог чинного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання не
допускається.

Всупереч приписам ст. ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України відповідач доказів, які б
спростовували обставини, викладені
позивачем, не надав.

Враховуючі вищевикладене та те, що
матеріалами справи підтверджено факт
наявності заборгованості відповідача
перед позивачем по оплаті вартості
поставленого товару в сумі 5552,40грн., суд
вважає, що позовні вимоги є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України з
відповідача підлягає стягненню на
користь позивача судовий збір в
розмірі 1827,00грн.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Іскра" (вул. Леніна,
100, с. Півнівщина, Городнянський район,
15100, ) на користь
Приватного підприємства "Фонтекс-Агро"
(вул. Ціолковського, 30, м. Чернігів, 14001,
, р/р 2001 в ПАТ "КБ
"Південкомбанк", МФО 335946) 5552,40грн. боргу
та 1827,00грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
В.В. Моцьор