ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року Справа № 904/4389/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого - судді
Карабаня В.Я.,

суддів
Жаботиної Г.В., Ковтонюк Л.В.

у відкритому судовому засіданні за
участю представників сторін:

від позивача: Безпалюк О.Л.

від відповідача: не з'явився

розглянувши касаційні скарги
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" та Комунального
підприємства "Жовтоводськтепломережа"

на постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
28.11.2013р.

у справі № 904/4389/13 Господарського суду
Дніпропетровської області

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства
"Жовтоводськтепломережа"

про стягнення заборгованості за
договором на купівлю-продаж природного
газу,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулось до
Господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до Комунального
підприємства "Жовтоводськтепломережа"
про стягнення заборгованості за
поставлений за умовами укладеного між
сторонами договору газ, яка
складається з 3696600,55грн. основного
боргу, 189276,90грн. пені, 13895,79грн.
інфляційних втрат, 37855,38грн. річних.

Рішенням Господарського суду
Дніпропетровської області від 09.07.2013р.
(суддя Петрова В.І.) позов задоволений
частково, стягнуто з Комунального
підприємства "Жовтоводськтепломережа"
на користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" 3696600,55грн.
основного боргу, 77594,82грн. пені, 31037,92грн.
3% річних, 3705,83грн. інфляційних та
67926,99грн. судового збору. В іншій
частині позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
28.11.2013р. (судді: Крутовських В.І.,
Дмитренко А.К., Прокопенко А.Є.)
вищезазначене судове рішення
скасоване в частині зменшення пені.
Резолютивна частина рішення викладена
в наступній редакції:

"Стягнути з Комунального підприємства
"Жовтоводськтепломережа" (52204,
Дніпропетровська область, м. Жовті
Води, вул. 8 Березня, 42, ,
р/р7294 банк ПАТ КБ "Приватбанк" МФО
305299) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6,
, р/р1 банк АТ "Ощадбанк"
МФО 300465) заборгованість у розмірі 3696600,55
грн. (три мільйони шістсот девяносто
шість тисяч шістсот грн. 55 коп.),

155189,63 грн. (сто п'ятдесят п'ять тисяч сто
вісімдесят дев'ять грн. 63 коп.)
пені,

31037, 92 грн. (тридцять одна тисяча
тридцять сім грн. 92 коп.) 3% річних,

3705, 83 грн. (три тисячі сімсот п'ять грн. 83
коп.) інфляційних,

67926, 99 грн. (шістдесят сім тисяч
дев'ятсот двадцять шість грн. 99 коп.)
судового збору по позовній заяві.".

В іншій частині судове рішення
залишене без змін.

Не погоджуючись з прийнятою у справі
постановою в частині стягнення сум
пені, 3% річних та інфляційних втрат
Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулось до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить її
скасувати в оскарженій частині та
прийняти нове рішення, яким повністю
задовольнити позовні вимоги про
стягнення сум пені, 3% річних та
інфляційних втрат.

Комунальне підприємство
"Жовтоводськтепломережа" також
звернулося до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить скасувати постанову
апеляційної інстанції, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін. В
обґрунтування вимог касаційної скарги
заявник посилається на порушення
судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
зокрема ст. 223 Господарського кодексу
України, ст. 551 Цивільного кодексу
України, ст. 83 Господарського кодексу
України, зазначає, що судом апеляційної
інстанції неправомірно скасоване
рішення суду першої інстанції в
частині зменшення розміру заявленої до
стягнення пені, оскільки скаржник є
комунальним підприємством і отриманий
від позивача природний газ
використовувався ним для вироблення
теплової енергії, споживачем якої було
в основному населення.

Розглянувши касаційні скарги позивача
та відповідача, перевіривши
правильність застосування
господарськими судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, Вищий
господарський суд України дійшов
висновку, що касаційні скарги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Господарськими судами встановлено:

30.09.2011 року між Національною
акціонерною компанією "Нафтогаз
України" (продавець) та Комунальним
підприємством
"Жовтоводськтепломережа" (покупець)
було укладено договір на
купівлю-продаж природного газу №14/2306/11,
за умовами якого, з урахуванням
додаткової угоди №4 від 28.12.2012 року,
продавець зобов'язався передати у
власність покупцю у IV кварталі 2011 та у
2012-2013 роках імпортований природний газ
(надалі - газ), для виробництва теплової
енергії, яка споживається населенням
та релігійними організаціями, а
покупець зобов'язався приймати та
оплачувати газ на умовах договору.

Відповідно до п. 11.1. договору, з
урахуванням додаткової угоди №4 від
28.12.2012 року, договір набуває чинності з
дати підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін та діє в
частині реалізації газу з 01.10.2011 року до
31.12.2013 року, а в частині проведення
розрахунків за газ та послуг з його
транспортування - до їх повного
здійснення.

Згідно п. 2.1. договору, з урахуванням
додаткових угод №2 від 01.08.2012 року, №3
від 03.12.2012 року, №4 від 28.12.2012 року,
продавець передає покупцеві у 2011 році
природний газ у обсязі 974,559 тис.куб.м, у
2012 році до 10600тис. куб.м., а з 01.10.2012 року
обсяги, що передаються за договором в ІV
кварталі 2012 року, складають 8600 тис.
куб.м, у січні-грудні 2013 року газ в
обсязі до 0 тис.куб.м..

Відповідно до п. 3.3. договору
приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу.

Згідно п. 3.4. договору покупець
зобов'язується не пізніше 5-го числа
місяця, наступного за місяцем продажу
газу, надати продавцеві підписані та
скріплені печатками покупця та
газорозподільного (газотранспортного)
підприємства три примірники акта
приймання-передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 8-го
числа зобов'язується повернути
покупцеві та газорозподільному
(газотранспортному) підприємству по
одному примірнику оригіналу акта,
підписаний уповноваженим
представником та скріплений печаткою,
або надати в письмовій формі
мотивовану відмову від підписання
акта. Акти є підставою для остаточних
розрахунків між сторонами.

Відповідно до п. 5.1. договору ціна
(граничний рівень ціни) на природний
газ для теплопостачальних підприємств
та послуги з його транспортування
установлюються Національною комісією
регулювання електроенергетики України
(НКРЕ).

Пунктом 6.1. договору передбачено, що
оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

На виконання умов договору Позивач
протягом жовтня - грудня 2012 року
поставив відповідачу природний газ
обсягом 5108,095тис. куб.м. на загальну суму
6687517,98грн.

Відповідач частково розрахувався за
поставлений природний газ у розмірі
2990917,43грн., тому на час розгляду справи
заборгованість відповідача перед
позивачем становила 3696600,55грн.

За приписами статті 193 Господарського
кодексу України, статей 526, 629
Цивільного Кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться; договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

З огляду на вищенаведені норми
законодавства та встановлені судами
попередніх інстанцій обставини щодо
неповного розрахунку за отриманий
відповідачем природний газ, суди
попередніх інстанцій правомірно
задовольнили позовні вимоги в частині
стягнення боргу в розмірі 3696600,55грн.

В частині вирішення спору щодо
стягнення сум пені, 3% річних та
інфляційних втрат судова колегія
касаційної інстанції виходить з
наступного.

Господарськими судами встановлено:

У зв'язку з несвоєчасними та неповними
розрахунками за отриманий природний
газ позивачем, зокрема, були нараховані
пеня, 3% річних, а саме:

- за жовтень 2012р. за період з 15.11.2012 року
по 21.11.2012 року пеня у розмірі 654, 52 грн., а
також 3% річних у розмірі 130, 90 грн.;

- за листопад 2012 року за період з 15.12.2012
року по 29.03.2013 року пеня у розмірі 69 847, 71
грн., а також 3% річних у розмірі 13 969, 54
грн.;

- за грудень 2012 року за період з 15.01.2013
року по 01.04.2013 року пеня у розмірі 118 774, 67
грн., 3% річних у розмірі 23 754, 93 грн.

Крім того позивачем були нараховані
інфляційні втрати у розмірі 13895,79грн.

Однак, відповідні акти приймання -
передачі за жовтень та листопад по
вказаному періоду були підписані лише
31.01.2013 року, тобто значно пізніше ніж
встановлено умовами п. 3.4. договору. Акт
приймання -передачі за грудень був
підписаний 31.12.2012р.

Перевіривши правильність розрахунку
вищенаведених сум та роблячи
самостійний розрахунок цих сум,
господарські суди дійшли висновку, що
при визначенні періоду прострочення
платежів за кожним актом
приймання-передачі природного газу
слід враховувати дати підписання
відповідних актів приймання-передачі,
які за умовами договору є підставою для
остаточного розрахунку за отриманий
відповідачем природний газ.

Судова колегія касаційної інстанції не
погоджується з такими висновками
судів попередніх інстанцій, вважає ці
висновки передчасними та такими, що
зроблені всупереч положенням ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України без ґрунтовного дослідження
обставин справи, що мають значення для
правильного вирішення спору, з огляду
на наступне.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України встановлено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають встановлені
договором правові наслідки, зокрема
сплата неустойки - штрафу, пені, які
обчислюється відповідно до ст.549 цього
Кодексу.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних з
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до частини 1 ст. 612
Цивільного кодексу України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

З приписів наведеного законодавства
вбачається, що пеня, річні та
інфляційні нараховуються за період
прострочення, початком якого є дата
наступна за датою визначеною у
договорі як дата виконання
зобов'язання.

Зазначене залишилось поза увагою судів
попередніх інстанцій, оскільки судами
не досліджено обставини щодо умов
проведення розрахунків за укладеним
між сторонами договором. Більш того, як
випливає із встановлених судовими
інстанціями обставин справи, природний
газ у встановлений договором період
постачався відповідачеві безперервно,
що також залишилось поза увагою судів
попередніх інстанцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 111-7 Господарського
процесуального кодексу України
касаційна інстанція не наділена
повноваженнями щодо встановлення
обставин справи, а останні встановлені
неповно, то оскаржені судові рішення
підлягають скасуванню у названій
частині, а справа підлягає передачі на
новий розгляд до господарського суду
першої інстанції.

Під час нового розгляду справи
господарському суду першої інстанції
слід взяти до уваги викладене, вжити
всі передбачені законом заходи для
всебічного, повного та об'єктивного
встановлення обставин, що мають
суттєве значення для справи, і, в
залежності від встановленого та
відповідно до вимог чинного
законодавства, вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-10, 111-11
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
та Комунального підприємства
"Жовтоводськтепломережа" задовольнити
частково.

Рішення Господарського суду
Дніпропетровської області від 09.07.2013р.
та постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
28.11.2013р. у справі №904/4389/13 скасувати в
частині вирішення спору щодо стягнення
сум пені, 3% річних та інфляційних
втрат, а справу в цій частині передати
на новий розгляд до суду першої
інстанції. В решті рішення та постанову
залишити без змін.

Головуючий суддя Карабань В.Я.
Судді Жаботина Г.В.
Ковтонюк Л.В.