ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.03.2014
Справа № 905/927/14

Господарський суд Донецької області у
складі судді Величко Н.В.

при секретарі судового засідання
Ляшенко О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали

за позовною заявою: Публічного
акціонерного товариства «Укртелеком»,
м. Київ, в особі Донецької філії,
м.Донецьк

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Горлівка

про: стягнення 4421,51 грн.

представники сторін:

від позивача: Кареба М.С. - довіреність
№ 323 від 11.12.2013р.

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство
«Укртелеком» в особі Донецької філії
звернулось до господарського суду з
позовом про стягнення з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1
заборгованості за договором оренди
нерухомого майна № 14-902-1429 від 13.12.2010р.
(приміщення гаражу загальною площею 20,8
кв.м., що розташоване у АДРЕСА_1) у
розмірі 4421,51 грн., з яких: 4254,36 грн. -
орендна плата за період з червня 2013 р.
по жовтень 2013р., 137,65 грн. - пеня та 29,50
грн. - 3% річних.

Нормативно вимоги обґрунтовані
приписами статей 525, 526, 625, 759-764
Цивільного кодексу України та 22, 193, 283 -
286 Господарського кодексу України.

На підтвердження позовних вимог надано
суду договір оренди нерухомого майна
товариства № 14-902-1429 від 13.12.2010р. з
додатками, акт приймання-передачі
майна від 01.05.2010р., рахунки та претензії
з доказами направлення поштою,
розрахунок позовних вимог та статутні
документи підприємства, копії яких
долучено до матеріалів справи.

Відповідач в жодне судове засідання не
з'явився, правової позиції по суті
спору не висловив.

За приписами п.3.9.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК України. В разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Враховуючи, що судом направлено
процесуальні документи у цій справі за
адресою, зазначеною у позові і яка
відповідає відомостям, зазначеним у
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, тому відповідач
вважається повідомленим про розгляд
справи належним чином.

Таким чином, розгляд справи
здійснюється без участі відповідача за
наявними матеріалами згідно статті 75
ГПК України.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши доводи позивача, суд вважає,
що позовні вимоги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 67, ч. 4 ст. 179 ГК
України відносини підприємства з
іншими підприємствами, організаціями,
громадянами в усіх сферах
господарської діяльності здійснюються
на основі договорів. Підприємства
вільні у виборі предмета договору,
визначенні зобов'язань, інших умов
господарських взаємовідносин, що не
суперечать законодавству України. При
укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору на основі вільного
волевиявлення, коли сторони мають
право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не
суперечать законодавству.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України. Відповідно до статті 180
Господарського кодексу України, зміст
господарського договору становлять
умови договору, визначені угодою його
сторін, спрямованою на встановлення,
зміну або припинення господарських
зобов'язань, як погоджені сторонами,
так і ті, що приймаються ними як
обов'язкові умови договору відповідно
до законодавства.

Судом встановлено і матеріалами справи
підтверджується, що між позивачем, як
орендодавцем, та відповідачем, як
орендарем, укладено договір оренди
нерухомого майна товариства № 14-902-1429
від 13.12.2010р. зі строком дії з 01.05.2010р. до
01.04.2013р.

Предметом цього договору є тимчасове
платне користування приміщенням
гаражу загальною площею 20,8 кв.м.
виробничих приміщень, що розташоване у
АДРЕСА_1, для розміщення магазину.

За своєю правовою природою договір №
14-902-1429 від 13.12.2010р. є договором
майнового найму (оренди) і підпадає під
правове регулювання норм статей 759-786 ЦК
України.

Згідно статті 759 ЦК України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Згідно частини другої статті 640
Цивільного кодексу України, якщо
відповідно до акта цивільного
законодавства для укладення договору
необхідні також передання майна або
вчинення іншої дії, договір є укладеним
з моменту передання відповідного майна
або вчинення певної дії.

Судом встановлено і матеріалами справи
підтверджується, що 01.05.2010р. позивач
передав, а відповідач прийняв без
заперечень об'єкт оренди - у будинку
АДРЕСА_1 частину приміщення, загальною
площею 20,8 кв.м. виробничих приміщень
для розміщення магазину.

Статтями 762, 763 Цивільного кодексу
України передбачено, що договір найму
укладається на строк, встановлений
договором; за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.
Наймач зобов'язаний користуватися
річчю відповідно до її призначення та
умов договору (ст.773 ЦК України).

Частиною 4 статті 284 ГК України
передбачено, що строк договору оренди
визначається за погодженням сторін.
Згідно ст.291 ГК України, договір оренди
припиняється у разі, зокрема,
закінчення строку, на який його було
укладено.

За приписами ст. 764 ЦК України, якщо
наймач продовжує користуватися майном
після сплину строку договору найму, то
при відсутності заперечень наймодавця
протягом місяця, договір вважається
відновленим на строк, що був раніше
встановлений договором.

Зі змісту зазначених правових норм
вбачається, що після закінчення строку
договору оренди він може бути
продовжений на той самий термін і на
тих самих умовах на який цей договір
укладався, за умови, якщо проти цього не
заперечує жодна із сторін договору.

Сторонами встановлено у договорі №
14-902-1429 від 13.12.2010р. строк його дії з
01.05.2010р. до 01.04.2013р. В матеріалах справи
відсутні і сторонами не надано доказів
наявності заперечень щодо продовження
строку цього договору на той самий
термін і на тих самих умовах, на який
цей договір укладався, не надано
доказів розірвання цього договору.
Також в матеріалах справи відсутні
докази повернення відповідачем
орендованого майна позивачу. Тому суд
вважає, що спірний договір оренди на
момент виникнення спірних
правовідносин був чинним.

У пунктах 3.1 та 3.2 договору сторони
встановили, що орендна плата
перераховується орендарем у
безготівковому порядку на
розрахунковий рахунок орендодавця не
пізніше 27 числа місяця, що настає за
розрахунковим, згідно з рахунками, які
виставляються орендодавцем не пізніше
17 числа місяця, що настає за
розрахунковим. Датою початку оплати
вважається лата приймання-передачі
майна. Орендна плата за перший (базовий)
місяць оренди майна згідно з додатком 3
становить 31,08 грн. з ПДВ за 1 кв.м.
орендованої площі. Орендна плата за
перший місяць оренди за 20,8 кв.м.
становить 646,55 грн. Розмір орендної
плати за кожний наступний місяць
визначається шляхом коригування
розміру місячної орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
за поточний місяць, за винятком
випадків дефляції (п.3.2.1 договору).

Додатково до орендної плати орендар
оплачує витрати на утримання майна та
вносить плату за комунальні послуги
окремо в строк, зазначений у п. 3.1
договору, згідно з рахунками
орендодавця, пропорційно орендованій
площі (п.3.4 договору).

У разі закінчення строку дії цього
договору орендна плата вноситься
орендарем до дня фактичної передачі
орендодавцю за актом
приймання-передачі орендованого майна
(п.3.6 договору).

За приписами статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться; одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Дана норма
кореспондує з пунктом 1 статті 193
Господарського кодексу України.
Статтею 629 Цивільного кодексу України
унормовано, що договір є обов'язковим
до виконання.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Частиною першою статті 286
Господарського кодексу України
встановлено, що орендна плата
вноситься орендарем незалежно від
наслідків господарської діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач направляв відповідачу
відповідні рахунки на оплату орендної
плати та відшкодування витрат на
утримання майна, зокрема від 30.06.2013р. №
148907/13-1318 на суму 850,28 грн. з терміном
сплати до 27.07.2013р., від 31.07.2013р. № 148907/13-1588
на суму 850,28 грн. з терміном сплати до
27.08.2013р., від 31.08.2013р. № 148907/13-1834 на суму
850,28 грн. з терміном сплати до 27.09.2013р.,
від 30.09.2013р. № 148907/13-1216 на суму 850,28 грн. з
терміном сплати до 27.10.2013р., від 31.10.2013р.
№ 148907/13-2452 на суму 853,24 грн. з терміном
сплати до 27.11.2013р., всього на суму 4254,36
грн.

В матеріалах справи відсутні і
відповідачем не надано доказів
внесення орендної плати у розмірі та у
строки, обумовлені сторонами у
договорі оренди.

Таким чином, обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню вимоги про
стягнення з відповідача
заборгованості з орендної плати у
розмірі 4254,36 грн. за період з червня 2013
р. по жовтень 2013р.

Відповідно до вимог ст.216 ГК України,
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за порушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставі і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України, виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Під неустойкою (штрафом, пенею),
відповідно до статті 549 цього Кодексу
розуміється грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

З огляду на наведене суд зазначає, що
відповідальність за порушення
виконання господарських зобов'язань у
вигляді пені повинна встановлюватися
сторонами безпосередньо в договорі.

Як встановлено судом, умовами спірного
договору оренди встановлено, що за
несвоєчасне перерахування орендної
плати, оплати за комунальні послуги та
інших витрат за договором, орендар
сплачує орендодавцю пеню від суми
простроченого платежу в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, починаючи з 28 числа місяця, що
настає за розрахунковим (п.8.2 договору).

Позивач нарахував та просить стягнути
з відповідача пеню у загальному
розмірі 137,65 грн., у тому числі по
зобов'язаннях червня 2013р. за період з
28.07.2013р. по 20.12.2013р. у сумі 47,62 грн., по
зобов'язаннях липня 2013р. за період з
28.08.2013р. по 20.12.2013р. у сумі 37,51 грн., по
зобов'язаннях серпня 2013р. за період з
28.09.2013р. по 20.12.013р. у сумі 27,40 грн., по
зобов'язаннях вересня 2013р. за період з
28.10.2013р. по 20.12.2013р. у сумі 17,61 грн., по
зобов'язаннях жовтня 2013р. за період з
28.11.2013р. по 20.12.2013р. у сумі 7,53 грн.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок пені суд вважає його
обґрунтованим, арифметично вірним, а
вимоги такими, що підлягають
задоволенню саме у визначеному
позивачем розмірі - 137,65 грн.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, зобов'язаний на
вимогу кредитора сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми; боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові; отже, інфляційні
нарахування на суму боргу та проценти
річних входять до складу грошового
зобов'язання.

Позивач нарахував відповідачу за
порушення грошових зобов»язань 3 %
річних у розмірі 29,50 грн., у тому числі
по зобов'язаннях червня 2013р. за період з
28.07.2013р. по 20.12.2013р. у сумі 10,20 грн., по
зобов'язаннях липня 2013р. за період з
28.08.2013р. по 20.12.2013р. у сумі 8,04 грн., по
зобов'язаннях серпня 2013р. за період з
28.09.2013р. по 20.12.013р. у сумі 5,87 грн., по
зобов'язаннях вересня 2013р. за період з
28.10.2013р. по 20.12.2013р. у сумі 3,77 грн., по
зобов'язаннях жовтня 2013р. за період з
28.11.2013р. по 20.12.2013р. у сумі 1,61 грн., які
просить стягнути з відповідача.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок 3% річних суд вважає такий
розрахунок обґрунтованим, а вимоги
такими, що підлягають задоволенню.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін
довести ті обставини, на які вони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень. Відповідно до вимог
статті 34 ГПК України визначає, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Втім ніякі докази не мають для суду
заздалегідь встановленої сили і
оцінюються судом в розумінні вимог
статті 43 ГПК України за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи норми чинного
законодавства та встановлені
обставини суд дійшов висновку про
задоволення позовних вимог у повному
обсязі.

Судові витрати покладаються на
відповідача згідно статті 49
Господарського процесуального кодексу
України.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд,-

В И Р I Ш И В :

Задовольнити позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
«Укртелеком», м. Київ, в особі Донецької
філії, м. Донецьк, до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Горлівка,
про стягнення заборгованості за
договором оренди нерухомого майна №
14-902-1429 від 13.12.2010р. у розмірі 4421,51 грн., з
яких: 4254,36 грн. - орендна плата за період
з червня 2013 р. по жовтень 2013р., 137,65 грн. -
пеня та 29,50 грн. - 3% річних.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код
НОМЕР_1) на користь Публічного
акціонерного товариства «Укртелеком»
(01601, м. Київ, б. Т.Шевченка, будинок 18,
ідентифікаційний код 21560766) в особі
Донецької філії (83001, м. Донецьк, пр.-т
Комсомольський, будинок 22,
ідентифікаційний код 01183764)
заборгованість за договором оренди
нерухомого майна № 14-902-1429 від 13.12.2010р.
за період з червня 2013 р. по жовтень 2013р.
у розмірі 4254,36 грн., 3% річних у розмірі
29,50 грн., пеню у розмірі 137,65 грн. та
судовий збір 1827,00 грн.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької
області набирає законної сили через
десять днів з дня його підписання та
може бути оскаржене до Донецького
апеляційного господарського суду в
порядку, передбаченому розділом ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України.

Повний текст рішення складено та
підписано 18.03.2014р.

Суддя
Н.В. Величко