ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2014 р.Справа № 916/38/14

За позовом: Приватного акціонерного
товариства „Донецьксталь" -
металургійний завод"

до відповідача: Державного
підприємства „Одеська залізниця"

про стягнення 6 761,98грн.

Суддя Малярчук І.А.

Представники сторін:

від позивача: Яковцева І.К., довіреність
№44/14 від 02.01.2014р.

від відповідача: Яцук Є.В., довіреність
від 02.01.2014р.

В судовому засіданні 05.03.2014р.приймали
участь представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Яцук Є.В., довіреність
від 02.01.2014р.

СУТЬ СПОРУ: про стягнення з Державного
підприємства „Одеська залізниця" на
користь Приватного акціонерного
товариства „Донецьксталь" -
металургійний завод" вартості нестачі
дріб'язку коксового в сумі 6 761,98 грн.

Позивач на заявлених позовних вимогах
наполягає, надав суду уточнення
позовних вимог від 03.02.2014р. вх.№2749/14,
доповнення до позову від 06.02.2014р.
вх.№3088/14, заяву про виправлення
арифметичної помилки від 17.02.2014р.
вх.№4143/14, в обґрунтування яких
зазначає, що 10.08.2013р. ПАТ „Донецьксталь"
- металургійний завод" зі станції
Донецьк Донецької залізниці було
відвантажено у вагонах №64423866, №66592320
дріб'язок коксовий у вологому стані для
відправлення на станцію Ізмаїл
Одеської залізниці. 12.08.2013р. вагони
№№64423866, 66592320 прибули на станцію
Знам'янка Одеської залізниці та згідно
актів загальної форми №№1441, 8909, №1442, 8908
були відчеплені для перевантаження.
Згідно комерційного акту АА №023440/328/70
від 13.08.2013р. нестача вантажу у вагоні
№64423866 склала 6600кг., яка з врахуванням
природної втрати складає 5450кг.
Відповідно до комерційного акту АА
№023439/327/71 від 13.08.2013р. нестача вантажу у
вагоні №66592320 склала 44650кг., яка з
врахуванням природної втрати складає
3424кг. З огляду на встановлення факту
нестачі вантажу, позивач просить суд
відшкодувати її вартість з перевізника
ДП „Одеська залізниця" в сумі 6 761,98
грн.

Відповідач, ДП „Одеська залізниця",
надав суду відзив на позов від 03.02.2014р.
вх.№2690/14, згідно якого заявлені
позивачем позовні вимоги не визнає, з
огляду на те, що відповідно до записів у
залізничних накладних № 50667328 від
10.08.2013р. та №50667310 від 10.08.2013р.
завантаження вагонів №66592320, №64423866
проводилося на підприємстві
вантажовідправника, засобами і силами
відправника вантажу, ним же самостійно
було визначено масу вантажу перед
відправленням вагонів, без участі
представника залізниці, завантаження
вантажу було рівномірне, на рівні
бортів, розмір відносно висоти не
зазначено. Одночасно, відповідач
зауважує, що зазори у вагонах, в яких
перевозився вантаж, між кришками люків
набагато перевищували 5мм, з огляду на
що у відповідності до п.15.2. Правил з
деповського ремонту" вагони були у
технічно несправному стані. Крім того,
як зауважив відповідач, захисне
маркування вантажу відсутнє, каток не
застосовувався, чим на думку
відповідача порушено приписи Статуту
залізниць України та Правил
перевезення вантажів у вагонах
відкритого типу, у зв'язку з чим
відповідач робить висновок щодо
необґрунтованості вимог позивача про
виникнення у нього нестачі вантажу за
вини залізниці, з огляду на що просить
суд у позові відмовити.

Супровідний лист відповідача вх.№2692/14
від 03.02.2014р. про долучення документів до
матеріалів справи судом задоволено.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши доводи сторін, суд
встановив наступне:

10.08.2013р. зі станції Донецьк Донецької
залізниці ПАТ „Донецьксталь" -
металургійний завод" було відправлено
на адресу ст. Ізмаїл Одеської залізниці
навалом у напіввагонах №№ 64423866, 66592320
дріб'язок коксовий загальною вагаю 64 200
кг.

З прибуттям напіввагону № 64423866 на
проміжну станцію Знам'янка Одеської
залізниці було зроблено комісійне
переваження вагону, в результаті якого
виявлено нестачу у зазначеному
напіввагоні, що зафіксовано в акті
загальної форми № 1441 від 12.08.2013р., акті
загальної форми №8909 від 12.08.2013р.,
комерційному акті АА № 023440/328/70 від
13.08.2013р, в якому містяться визначення
про те, що вантаж навантажений навалом;
розмір навантаження відповідно висоти
бортів не зазначено; навантаження
рівномірне, на рівні бортів; на
поверхні вантажу маються
воронкоподібні заглиблення зліва за
ходом поїзда над 1, 2 люками, довжиною
500мм, шириною 500мм, глибиною 800мм; над 2, 3
люками довжиною 2500мм, 2500мм, глибиною до
пола; над 5, 6 люками довжиною 400мм,
шириною 400мм, глибиною 500мм; справа за
ходом поїзда над 3, 4 люками довжиною
1000мм, шириною 1000мм, глибиною 1500мм; над 7
люком довжиною 1500мм, шириною 700мм,
глибиною 1300мм; просипання вантажу
відсутнє, маються старі сліди
просипання вантажу; щілини між
кришками 1, 2, 3, 5 люків зліва, 3, 7 люків
справа за ходом поїзда і поперечними
балками шириною 40мм, довжиною 1200мм
закладені дошками і паклею; у вагоні
двері та інші люки щільно закриті;
каток не застосовувався; захисне
маркування відсутнє.

По надходженні напіввагону № 66592320 на
проміжну станцію Знам'янка Одеської
залізниці було зроблено комісійне
переваження вагонів, в результаті
якого виявлено нестачу у зазначених
напіввагонах, що зафіксовано в акті
загальної форми № 1442 від 12.08.2010р., акті
загальної форми №8908 від 12.08.2013р.;
комерційному акті АА № 023439/327/71 від
13.08.2013р., в якому містяться визначення
про те, що вантаж навантажений навалом;
розмір навантаження відповідно висоти
бортів не зазначено; навантаження
рівномірне, на рівні бортів; на
поверхні вантажу маються
воронкоподібні заглиблення справа за
ходом поїзда над 1, 2 люками, довжиною
2500мм, шириною 1500мм, глибиною до пола;
над 6, 7 люками довжиною 1500мм, 1500мм,
глибиною 2000мм; просипання вантажу
відсутнє, маються старі сліди
просипання вантажу; щілини між
кришками 1, 2, 6 люків справа за ходом
поїзда і поперечними балками шириною
40мм, довжиною 1200мм закладені дошками і
паклею; у вагоні двері та інші люки
щільно закриті; каток не
застосовувався; захисне маркування
відсутнє.

Із змісту накладних від 10.08.2013р.
вбачається, що завантаження вагонів
№66592320, №64423866 відбувалося на
підприємстві вантажовідправника,
засобами і силами відправника вантажу,
ним же самостійно було визначено масу
вантажу перед відправленням вагонів,
без участі представника залізниці.

Як стверджує позивач, вагон №66592320
прибув на проміжну станцію Знам'янка
Одеської залізниці з нестачею вантажу
у кількості 4650кг., що і було встановлено
у комерційному акті АА № 023439 від
13.08.2013р., яку з врахуванням норми
природної втрати розраховано ним
відповідно до п. 27 Правил видачі
вантажу, затверджених наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України № 644 від 21.11.2000р., в розмірі 3424
кг.

Відповідно до тверджень позивача,
вагон №64423866 прибув на проміжну станцію
Знам'янка Одеської залізниці з
нестачею вантажу у кількості 6600 кг., що
і було встановлено у комерційному акті
АА № 023440 від 13.08.2013р., яку з врахуванням
норми природної втрати розраховано ним
відповідно до п. 27 Правил видачі
вантажу, затверджених наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України № 644 від 21.11.2000р., в розмірі 5450
кг.

За власними розрахунками позивача
вартість всієї нестачі вантажу у
вагонах №66592320 та №64423866 складає 6 761,98
грн.

18.09.2013р. позивачем було направлено до
відповідача претензії №17/57пр від
18.09.2013р. та №17/58пр від 18.09.2013р. про
перерахування вартості недостачі
вантажу у сумі 5 750,18 грн.

У відповідь на претензії відповідач
надіслав позивачу листи від 18.10.2013р.
№№116/4, 117/4, в яких зазначив, що
претензії розглянуті і не підлягають
задоволенню на підставі Статуту
залізниць України та Правил
перевезення вантажів у вагонах
відкритого типу, а саме, придатність
вагона для перевезення відповідного
вантажу в комерційному відношенні
визначив відправник, який і повинен
нести відповідальність за втрату
вантажу на шляху руху.

Так, на думку позивача факт виникнення
нестачі, встановлений в комерційних
актах, її спричинено з вини ДП „Одеська
залізниця", у зв'язку з чим і просить суд
стягнути з останнього вартість
втраченого вантажу.

Заперечення відповідача проти позову
базуються на тому, що при завантаженні
вагонів №64423866 та №66592320 на станції
Донецьк Донецької залізниці позивачем
не були дотримані умови запобіжних
заходів збереження вантажу, а саме,
застосування катку, як запобіжного
заходу щодо видування або просипання
дрібних часток вантажу під час
перевезення проведено не було.

Як вбачається з акту про технічний стан
вагона (контейнера) №155 від 12.08.2013р.,
внаслідок огляду вагона №66592320
встановлено, що прилягання кришок 1, 2, 6
люків справа за ходом нещільне; маються
щілини між кришками люків та
поперечними балками шириною 40 мм,
довжиною 1200 мм; нещільне прилягання
старого походження покрите іржею;
втрата вантажу можлива;
вантажовідправник щілини до
завантаження бачити міг, але заходів
для усунення не прийняв.

Згідно акту про технічний стан вагона
(контейнера) №156 від 12.08.2013р.,
вбачається, що внаслідок огляду вагона
№64423866 встановлено, що прилягання
кришок 3, 7 люків справа за ходом та 1, 2, 3,
5 люків зліва за ходом нещільне; маються
щілини між кришками люків та
поперечними балками шириною 40 мм,
довжиною 1200 мм; нещільне прилягання
старого походження покрите іржею;
втрата вантажу можлива;
вантажовідправник щілини до
завантаження бачити міг, але заходів
для усунення не прийняв.

Оцінивши в сукупності подані позивачем
докази в обґрунтування заявлених
позивачем позовних вимог, правову
позицію відповідача та
проаналізувавши вищенаведені
положення Статуту залізниць України та
Правил видачі вантажів, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог, з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу
України перевезення вантажу,
пасажирів, багажу, пошти здійснюється
за договором перевезення. Загальні
умови перевезення визначаються цим
Кодексом, іншими законами,
транспортними кодексами (статутами),
іншими нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них. Умови перевезення вантажу,
пасажирів і багажу окремими видами
транспорту, а також відповідальність
сторін щодо цих перевезень
встановлюються договором, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Згідно п.п. 1, 2, 3 ст. 909 Цивільного
кодексу України за договором
перевезення вантажу одна сторона
(перевізник) зобов'язується доставити
довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату. Договір
перевезення вантажу укладається у
письмовій формі. Укладення договору
перевезення вантажу підтверджується
складанням транспортної накладної
(коносамента або іншого документа,
встановленого транспортними кодексами
(статутами).

Частиною 2 ст.306 ГК України визначено, що
суб'єктами відносин перевезення
вантажів є перевізники,
вантажовідправники та
вантажоодержувачі.

Обставини, що можуть бути підставою для
матеріальної відповідальності
залізниці, вантажовідправника,
вантажоодержувача, пасажирів під час
залізничного перевезення,
засвідчуються комерційними актами або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць (ст.129 Статуту
Залізниць України).

Відповідно до ч.4 ст.31 Статуту залізниць
України, придатність рухомого складу
для перевезення вантажу в комерційному
відношенні визначається: вагонів -
відправником, якщо завантаження
здійснюється його засобами, або
залізницею, якщо завантаження
здійснюється засобами залізниці.

Частиною 3 ст.32 Статуту залізниць
України визначено, що відправник
зобов'язаний підготувати вантаж з
урахуванням його схоронності під час
транспортування і здійснювати
навантаження з виконанням Технічних
умов.

Згідно п.6 „Правил перевезення
вантажів у вагонах відкритого типу", з
метою забезпечення збереженості всіх
вантажів, що перевозяться у вагонах
відкритого типу, на їх поверхню
відправником наноситься захисне
маркування або застосовується
покриття плівкою (емульсією) чи інше
закріплення верхнього шару вантажу.

При передаванні завантажених
вагонів і контейнерів сторони
зобов'язані зовнішнім оглядом
пересвідчитись у справності кузова
вагона (контейнера), наявності та
цілісності пломб,
запірно-пломбувальних пристроїв (ЗПП),
відповідності відтиску на них даним,
зазначеним у перевізних документах.
При перевезенні вантажів на відкритому
рухомому складі сторони
переконуються у відсутності слідів
утрати й пошкодження вантажу. Якщо при
передаванні вагонів чи контейнерів
буде виявлено їх пошкодження, ознаки
недостачі, псування або пошкодження
вантажу на відкритому рухомому складі
або в критих вагонах без пломб, коли
таке перевезення передбачено
Правилами, несправність пломб (ЗПП), їх
відсутність, якщо у перевізних
документах є відмітка про їх
накладання, видача вантажу
провадиться за участю представника
залізниці із складанням у відповідних
випадках комерційного акта. У таких
випадках вагони, контейнери до
перевірки вантажу пломбуються
пломбами (ЗПП) станції із складанням
акта загальної форми і до прибуття
представника станції для перевірки
вантажу не вважаються переданими в
користування одержувачу. Знімаються
ці пломби (ЗПП) в присутності
представника залізниці (п.11 Правил
видачі вантажів, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
21.11.2000 р. №644 ).

Відповідно до п.15.2.1. "Вантажні вагони
залізниць України колії 1520 (1524) мм.
Правила з деповського ремонту" ЦВ-0017,
затвердж. Наказом Укрзалізниці від
16.10.2007 № 492-Ц, кришки люків повинні
закриватися щільно. Для усунення
зазорів проводиться правка
відповідного місця кришки. Для цього
дозволяється також приварювання не
більше двох планок сумарною товщиною
не більше 12 мм на горизонтальну полицю
запірного кутника. При цьому ширина
планок повинна бути 50 мм, а довжина - від
60 мм до 100 мм. Місцеві зазори між кришкою
люка і площиною її прилягання
допускаються не більше 5 мм.

Відповідальність перевізника за
збереження вантажу виникає з моменту
прийняття вантажу до перевезення.
Вантажовідправник зобов'язаний
підготувати вантаж до перевезення з
урахуванням необхідності забезпечення
транспортабельності та збереження
його в процесі перевезення і має право
застрахувати вантаж у порядку,
встановленому законодавством (ч.ч.2, 3
ст. 308 ГК України).

Статтею 924 Цивільного кодексу України
визначено, що перевізник відповідає за
збереження вантажу, багажу, пошти з
моменту прийняття їх до перевезення та
до видачі одержувачеві, якщо не доведе,
що втрата, нестача, псування або
пошкодження вантажу, багажу, пошти
сталися внаслідок обставин, яким
перевізник не міг запобігти та
усунення яких від нього не залежало.
Перевізник відповідає за втрату,
нестачу, псування або пошкодження
прийнятих до перевезення вантажу,
багажу, пошти у розмірі фактичної
шкоди, якщо не доведе, що це сталося не
з його вини.

Згідно ст.110 Статуту Залізниць України,
перевізник несе відповідальність за
збереження вантажу з моменту його
прийняття до перевезення і до видачі
його вантажоодержувачу, якщо не доведе,
що недостача виникла по незалежним від
перевізника причинам.

Відповідно до ст.113 Статуту залізниць
України за незбереження (втрату,
недостачу, псування і пошкодження)
прийнятого до перевезення вантажу,
залізниця несе відповідальність у
розмірі фактично заподіяної шкоди,
якщо не доведе, що недостача виникла з
незалежних від неї причин.

Згідно зі ст.ст. 114, 115 Статуту залізниць
України, залізниця відповідає за
незбереження прийнятого до
перевезення вантажу у розмірі дійсної
вартості втраченого вантажу. Вартість
вантажу визначається на підставі
загальної суми рахунку або іншого
документа відправника, який
підтверджує кількість і вартість
відправленого вантажу, зокрема
договору або контракту купівлі -
продажу, специфікації на вантаж,
довідки відправника про кількість,
ціну, вартість відправленого вантажу,
підписаної головним (старшим)
бухгалтером.

Таким чином, як вбачається з
комерційних актів, актів загальної
форми, актів про технічний стан вагонів
позивачем, який є вантажовідправником,
в порушення ст.ст.31-32 Статуту залізниць
України, п. 6 „Правил перевезення
вантажів у вагонах відкритого типу",
п.8.6.5 „Інструкції по підготовці
вантажних вагонів до перевезень" було
завантажено вантаж у вагони №№64423866,
66592320, які містять щілини між кришками
люків та поперечними балками, що не
були усунуті вантажовідправником до
завантаження вантажу. Між тим, наявні
між кришками люків зазори значно
перевищують граничний показник у 5 мм,
виначений у "Вантажні вагони залізниць
України колії 1520 (1524) мм. Правила з
деповського ремонту" ЦВ-0017, затвердж.
Наказом Укрзалізниці від 16.10.2007 № 492-Ц".
Крім того, вантаж завантажено без
застосування катка та захисного
маркування. Дані, встановлені судом
обставини справи і могли спричинити
втрату вантажу у вагонах №64423866 та
№66592320 по ходу потягу, а відповідно до
цього позивачем не доведено вину
залізниці у виникненні нестачі.

Враховуючи вищевикладене, у суду
відсутні правові підстави для
задоволення заявлених позивачем
позовних вимог, з огляду на їх
необґрунтованість та недоведеність.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК
України).

Таким чином, суд в повній мірі
відмовляє Приватному акціонерному
товариству „Донецьксталь" -
металургійний завод" у задоволенні
заявлених позовних вимог про стягнення
з Державного підприємства „Одеська
залізниця" 6 761,98 грн. вартості нестачі
дріб'язку коксового.

Судові витрати по сплаті судового
збору в сумі 1 720,50 грн. покладаються на
позивача, згідно ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись статтями 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити позивачу в
задоволенні позову повністю.

Рішення господарського суду
набирає законної сили згідно зі ст. 85
ГПК України, після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано.

Наказ видати згідно зі ст. 116 ГПК
України.

Повний текс рішення складено
06.03.2014р.

Суддя
Малярчук І.А.