ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2014 р.
Справа № 914/261/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Р.Матвіїва, при секретарі
судового засідання О.Корчинському,
розглянув матеріали справи

за позовом: Публічного акціонерного
товариства «Укртелеком», м. Київ, в
особі Львівської філії Публічного
акціонерного товариства «Укртелеком»,
м. Львів;

до відповідача: Комунального закладу
Сокальської Районної Ради «Сокальська
районна лікарня», м. Сокаль, Львівська
область;

про: стягнення 21 913 грн. 94 коп.

У судовому засіданні взяли участь
представники:

позивача: Романяк Н.Б. - представник на
підставі довіреності № 903 від 11.12.2013
року;

відповідача: Панасюк О.В. - представник
на підставі доручення б/н від 17.02.2014
року.

Обставини розгляду справи. Ухвалою
суду від 30.01.2014 року судом прийнято до
розгляду позовну заяву та порушено
провадження у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Укртелеком» в особі Львівської філії
Публічного акціонерного товариства
«Укртелеком» до Комунального закладу
Сокальської Районної Ради «Сокальська
районна лікарня» про стягнення 21 913 грн.
94 коп. Розгляд справи призначено на
18.02.2014 року.

У судовому засіданні 18.02.2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав. Представник відповідача
подав відзив на позовну заяву, позовні
вимоги частково визнав. Забезпечуючи
сторонам можливість подати додаткові
докази по справі, судом відкладено
розгляд справи на 04.03.2014 року.

У судовому засіданні 04.03.2014 року
представник позивача подав клопотання
про долучення документів до матеріалів
справи та припинення провадження в
частині погашеної відповідачем
заборгованості.

Представникам сторін, що брали участь у
судовому засіданні, роз'яснено зміст
ст. ст. 20, 22 Господарського
процесуального кодексу України щодо
їхніх прав та обов'язків, зокрема про
право заявляти відводи судді.

Від фіксації судового процесу
технічними засобами представники
сторін відмовилися.

У судовому засіданні 04.03.2014 року судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Суть спору. Спір між сторонами виник у
зв'язку з невиконанням відповідачем
умов договору про надання
телекомунікаційних послуг. Публічне
акціонерне товариство «Укртелеком» в
особі Львівської філії Публічного
акціонерного товариства «Укртелеком»
(надалі по тексту рішення - позивач,
підприємство зв'язку згідно з
договором) звернулось до суду з позовом
до Комунального закладу Сокальської
Районної Ради «Сокальська районна
лікарня» (надалі по тексту рішення -
відповідач, абонент згідно з договором)
про стягнення 21 913 грн. 94 коп., з яких 21 082
грн. 83 коп. основна заборгованість, 88
грн. 31 коп. пеня, 615 грн. 46 коп. 3 % річних
та 127 грн. 34 коп. інфляційних втрат.

Позивач надавав відповідачу
загальнодоступні телекомунікаційні
послуги. Відповідач у свою чергу
зобов'язався оплачувати надані послуги
у визначені договором терміни, однак
протягом вересня 2012 року - квітня 2013
року неналежним чином виконував свої
зобов'язання, в результаті чого у нього
виникла заборгованість в описаному
вище розмірі.

Відповідач визнав порушення своїх
зобов'язань, проте з сумою
заборгованості погодився не повністю,
про що зазначив у відзиві. Після
порушення провадження у справі
частково сплатив суму боргу.

У процесі розгляду справи суд
встановив наступне. 01.02.2008 року між
Відкритим акціонерним товариством
«Укртелеком» в особі начальника Центру
електрозв'язку № 13 м. Сокаль Львівської
філії Кіщак І.О. та Сокальською
районною лікарнею в особі головного
лікаря було укладено договір № 570006 про
надання послуг електрозв'язку (надалі
по тексту рішення - договір).

Згідно з п. 1.1 Статуту Публічного
акціонерного товариства «Укртелеком»,
затвердженого 09.10.2013 року, Відкрите
акціонерне товариство «Укртелеком»
згідно з протоколом Загальних зборів
акціонерів Відкритого акціонерного
товариства «Укртелеком» № 8 від 14.06.2011
року перейменовано на Публічне
акціонерне товариство «Укртелеком».

Відповідно до п. 1 договору
підприємство зв'язку надає послуги
електрозв'язку, перераховані в додатку
1, і безплатні послуги, перераховані в
додатку 2.

Договором сторони визначили права та
обов'язки. Зокрема, споживач
зобов'язаний своєчасно вносити плату
за користування телефоном, міжміські
та міжнародні телефонні розмови,
подані в кредит телеграми та інші
послуги, надані по телефону (п. 3.2.8).

Відповідно до п. п. 4.1-4.3, 4.5, 4.6 договору
послуги, які надаються підприємством
зв'язку, оплачуються за тарифами,
затвердженими згідно з чинним
законодавством. Споживач сплачує
послуги електрозв'язку за спільно
погодженою авансовою системою оплати.
Споживач повинен своєчасно оплачувати
надані послуги. Розрахунок абонплати
за користування місцевим телефонним
зв'язком здійснюється за сталою або за
змінною величиною, якщо остання
передбачена технічними можливостями
обладнання АТС. Розрахунки за фактично
отримані в кредит послуги
електрозв'язку за кожен попередній
місяць проводяться споживачем
протягом 10 днів з дня отримання
рахунка, але не пізніше 20-го числа
місяця, наступного за розрахунковим. За
отримані в кредит послуги міжміського
та міжнародного телефонного зв'язку
справляється додаткова плата в розмірі
2 % вартості наданих послуг. У разі
застосування авансової системи оплати
споживач для одержання послуг
електрозв'язку проводить щомісячно до
20 числа поточного місяця, попередню
оплату їх вартості в розмірі не менше
суми їх послуг, наданих у попередньому
розрахунковому періоді, з подальшим
перерахунком (до 10-го числа місяця, що
настає після розрахункового), виходячи
з фактично наданих послуг.

Всупереч умовам договору у період з
вересня 2012 року по грудень 2013 року
відповідач виконував зобов'язання по
оплаті у неповному обсязі, у зв'язку з
чим за вказаний період у нього виникла
заборгованість в розмірі 21 082 грн. 83
коп., що підтверджується розрахунком
заборгованості, долученим до позовної
заяви, та виставленими рахунками за
телекомунікаційні послуги за вересень
2012 року - грудень 2013 року, копії яких
знаходяться в матеріалах справи.

Згідно з розрахунками відповідач,а
заборгованість становить 16 037 грн. 33
коп. Зокрема, споживач не погоджується
з рахунком за грудень 2013 року на суму 5
085 грн. 62 коп. та пені 66 грн. 15 коп.,
вказуючи на відсутність нового
договору про надання
телекомунікаційних послуг, оскільки
строк дії попереднього закінчився, і
оплата за грудень 2013 року повинна
здійснюватись після укладення нового
договору.

Сторони визначили, що договір набирає
чинності з дня підписання і діє п'ять
років (п. п. 7.1 договору), тобто до 08.02.2013
року. Якщо за місяць до закінчення
терміну дії договору жодна зі сторін не
повідомила про його припинення, то
договір вважається дійсним на той же
термін.

Сторонами не подано доказів на
підтвердження припинення відносин
надання послуг електрозв'язку.

У процесі розгляду справи відповідачем
добровільно сплачено частину боргу в
розмірі 2 561 грн. 91 коп., доказом чого є
платіжні доручення № 180 від 21.02.2014 року
на суму 40 грн. 12 коп. (погашення пені), №
178 від 21.02.2014 року на суму 678 грн. 30 коп.
(погашення основного боргу), № 179 від
21.02.2014 року на суму 1 834 грн. 49 коп.
(погашення основного боргу).

Дані факти матеріалами справи
підтверджуються, сторонами не
заперечувались та документарно не
спростовувались.

Дослідивши представлені суду
докази, заслухавши пояснення
представників сторін, суд вважає
позовні вимоги підставними,
обґрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення частково з
огляду на наступне.

Між сторонами виникли взаємні
зобов'язання у зв'язку з укладенням
договору про надання послуг
електрозв'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного
кодексу України, якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 33 Закону
України «Про телекомунікації»
споживачі телекомунікаційних послуг
зобов'язані дотримуватися Правил
надання та отримання
телекомунікаційних послуг, що
затверджує Кабінет Міністрів України,
зокрема, виконувати умови договору про
надання телекомунікаційних послуг у
разі його укладення, у тому числі
своєчасно оплачувати отримані ними
телекомунікаційні послуги.

Як випливає з договору, відповідач
повинен був оплачувати надані послуги
не пізніше 20 числа місяця, наступного
за розрахунковим. Як підтверджується
рахунками за телекомунікаційні
послуги, долученими представником
позивача до матеріалів справи, та не
заперечується представником
відповідача, останній неналежним
чином, не в повному розмірі здійснював
оплату протягом вересня 2012-грудня 2013
років.

Твердження представника відповідача
про безпідставність стягнення 5 085 грн.
62 коп. боргу та 66 грн. 15 коп. пені за
грудень 2013 року спростовуються
відсутністю доказів припинення
надання послуг у порядку, визначеному
п. 7.2 договору, та фактичним наданням
обумовлених договором послуг
підприємством зв'язку до грудня 2013
року.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У ст. 612 Цивільного кодексу України
зазначено, що боржник вважається таким,
що прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Представник відповідача наявність
боргу не заперечив та не спростував.
Під час розгляду справи боржник
здійснив часткову оплату боргу в
розмірі 2 561 грн. 91 коп., з них 2 521 грн. 79
коп. основного боргу та 40 грн. 12 коп.
пені, у зв'язку з чим провадження в цій
частині позовної вимоги згідно з п. 1-1 ч.
1 ст. 80 Господарського процесуального
кодексу України та на задоволення
клопотання позивача підлягає
припиненню у зв'язку з відсутністю
предмета спору.

Наявність заборгованості відповідача
у розмірі 18 561 грн. 04 коп. основного
боргу матеріалами справи не
спростовано, докази погашення вказаної
суми боргу в матеріалах справи
відсутні. Із урахуванням наведеного,
суд вважає позовну заяву в частині
стягнення 18 561 грн. 04 коп. основного
боргу обґрунтованою та такою, що
підлягає до задоволення.

Стосовно вимоги позивача про стягнення
з відповідача за прострочення
виконання зобов'язання 615 грн. 46 коп. 3 %
річних та 127 грн. 34 коп. інфляційних
втрат, суд вказує наступне.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові (абз. 4, 5 п. 2
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 17.07.2012
№ 01-06/928/2012 «Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права»).

Відповідно до п. 1.10 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 14
від 17.12.2013 року «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» за загальним
правилом, закріпленим у частині першій
статті 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання через відсутність у нього
необхідних коштів, оскільки згадане
правило обумовлено замінністю грошей
як їх юридичною властивістю. Тому у
випадках порушення грошового
зобов'язання суди не повинні приймати
доводи боржника з посилання на
неможливість виконання грошового
зобов'язання через відсутність
необхідних коштів (стаття 607 ЦК України)
або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК
України чи стаття 218 ГК України).

Розрахунки інфляційних втрат і трьох
процентів річних здійснені
математично правильно, підстави
нарахування зазначених сум правомірні,
відтак вказані суми підлягають
стягненню з відповідача за
прострочення виконання зобов'язання.

Враховуючи законодавчі положення та
умови договору, позивач нарахував на
суму заборгованості пеню в розмірі 88
грн. 31 коп. З приводу заявленої вимоги
суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано. Даним
приписом передбачено а період часу, за
який нараховується пеня і який не
повинен перевищувати шести місяців від
дня, коли відповідне зобов'язання мало
бути виконане; законом або укладеним
сторонами договором може бути
передбачено більшу або меншу
тривалість цього періоду. Його перебіг
починається з дня, наступного за
останнім днем, у який зобов'язання мало
бути виконане, і початок такого
перебігу не може бути змінений за
згодою сторін. Умова договору про
сплату пені за кожний день
прострочення виконання зобов'язання не
може розцінюватися як установлення цим
договором іншого, ніж передбачений
частиною шостою статті 232 ГК України,
строку, за який нараховуються штрафні
санкції (п. 2.5 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 року «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань»).

Договором сторони передбачили
відповідальність за прострочення
термінів оплати покупцем. Так у разі
несплати за надані послуги
електрозв'язку понад установлений
термін (з 21-го числа місяця, що настає
після розрахункового періоду) споживач
сплачує пеню в розмірі одного відсотка
від затриманих платежів за кожну добу
затриманих платежів за кожну добу
затримки, згідно з чинним
законодавством (п. 5.8 договору).

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про
телекомунікації» від 18.11.2003 року
споживачі телекомунікаційних послуг
несуть відповідальність за порушення
норм цього Закону, Правил надання та
отримання телекомунікаційних послуг
відповідно до закону. У разі затримки
плати за надані оператором,
провайдером телекомунікаційні послуги
споживачі сплачують пеню, яка
обчислюється від вартості неоплачених
послуг у розмірі облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який нараховується пеня.

З огляду на вимоги частини першої
статті 47 і статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі, якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань (п. 1.12
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 року «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань»).

Враховуючи встановлені з матеріалів
справи факти та норми Закону України
«Про телекомунікації», випливає, що
пеня нараховується та стягується
щомісяця, виходячи з суми
заборгованості. Пеня за грудень 2013
року у розмірі 66 грн. 15 коп. матеріалами
справи доведена та не погашена
відповідачем у повному розмірі,
зокрема, сплачено лише 40 грн. 12 коп.
згідно з платіжним дорученням від
21.02.2014 року. Відтак, суд вбачає підстави
для стягнення 26 грн. 03 коп. пені та
відсутність підстав для стягнення пені
в сумі 22 грн. 16 коп., які не підтверджені
розрахунком чи іншими належними
доказами.

З огляду на наведене, суд вважає право
позивача на оплату наданих послуг
порушеним і таким, що підлягає захисту,
а позовні вимоги обґрунтованими та
такими, що підлягають до задоволення
частково.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір покладається на
відповідача пропорційно задоволеним
вимогам.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80,
ст. ст. 82-84, 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Стягнути з Комунального закладу
Сокальської Районної Ради Львівської
області «Сокальська центральна
районна лікарня» (80000, Львівська обл.,
Сокальський район, місто Сокаль, вул.
Я.Мудрого, будинок 26, ) на
користь Публічного акціонерного
товариства «Укртелеком» (01601, м. Київ,
Шевченківський район, бульвар Тараса
Шевченка, буд. 18, ) в
особі Львівської філії Публічного
акціонерного товариства «Укртелеком»
(79000, м. Львів, Галицький район, вул.
Дорошенка, буд. 43, ідентифікаційний код
01186030) 18 561 грн. 04 коп. основного боргу, 615
грн. 46 коп. 3 % річних, 127 грн. 34 коп.
інфляційних втрат, 26 грн. 03 коп. пені та 1
808 грн. 73 коп. в рахунок відшкодування
сплаченого судового збору.

У задоволенні позовної вимоги в
частині стягнення 22 грн. 16 коп. пені
відмовити.

Провадження у справі в частині
стягнення 2 521 грн. 79 коп. основного
боргу та 40 грн. 12 коп. пені припинити.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили, в порядку
статті 116 Господарського
процесуального кодексу України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст. ст. 91-93
Господарського процесуального кодексу
України.

Повне рішення складене та підписане
11.03.2014 року.

Суддя
Матвіїв Р.І.