КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2014 р. Справа№ 910/18570/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Корсакової Г.В.

за участю секретаря судового засідання
Куценко К.Л.

за участю представників:

від позивача: Комарницький В.В. -
представник за дов. № 01/11-706 від 09.12.2013р.;

від відповідача: Вознюк Є.В. -
представник за дов. № 14-61 від 22.03.2013 р.;

розглянувши апеляційну скаргу
Комунального підприємства
"Теплопостачання міста Одеси"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 26.11.2013 р.

у справі № 910/18570/13 (головуючий суддя:
Стасюк С.В.)

за позовом Комунального
підприємства "Теплопостачання міста
Одеси"

до Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"

про зобов'язання виконати
умови договору

У судовому засіданні 04.03.2014р. оголошено
лише вступну та резолютивну частини
постанови,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство
"Теплопостачання міста Одеси" (далі -КП
"Теплопостачання міста Одеси", позивач)
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом до Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(далі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України",
відповідач) про зобов'язання виконати
умови договору № 460-БО-23/ТГО-328/11
купівлі-продажу природного газу від
31.07.2011 року щодо підписання актів
приймання - передачі природного газу за
жовтень 2012 року, листопад 2012 року,
грудень 2012 року.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 26.11.2013 р. в позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
КП "Теплопостачання міста Одеси"
звернулося до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
суд першої інстанції не в повній мірі
з'ясував обставини, що мають значення
для справи; дійшов до висновків, що не
відповідають обставинам справи,
зокрема, неправомірно встановив, що
непідписання актів приймання-передачі
жодним чином не порушує майнові та
немайнові права позивача.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 23.12.2013 року
апеляційну скаргу КП "Теплопостачання
міста Одеси" прийнято до провадження та
призначено до розгляду на 30.01.2014р.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
30.01.2014р. у зв'язку з перебуванням
головуючого судді Коротун О.М. на
лікарняному, змінено склад судової
колегії: головуючий суддя - Кропивна
Л.В., судді - Гаврилюк О.М., Майданевич
А.Г., яка прийняла справу до свого
провадження та призначила до розгляду
на 04.03.2014р.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
04.03.2014р. у зв'язку з виходом головуючого
судді Коротун О.М. з лікарняного, а
також враховуючи перебування судді
Майданевича А.Г. у відпустці, змінено
склад судової колегії: головуючий
суддя - Коротун О.М., судді - Гаврилюк
О.М., Корсакова Г.В., яка прийняла справу
до свого провадження та ухвалила дану
постанову.

В судовому засіданні 04.03.2014 р.
представник позивача підтримав
апеляційну скаргу, просив рішення суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги повністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні 04.03.2014 р. заперечував проти
задоволення апеляційної скарги,
зазначив, що вважає рішення суду першої
інстанції законним та обґрунтованим,
просив залишити його без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
оглянувши оригінали документів,
заслухавши пояснення представників
сторін, Київський апеляційний
господарський суд встановив наступне.

Як вірно з'ясовано місцевим
господарським судом та
підтверджується матеріалами справи,
30.07.2011 року між відповідачем як
продавцем та позивачем як покупцем
було укладено договір № 460-БО-23/ТГО-328/11
на купівлю-продаж природного газу (далі
- договір).

Відповідно до пункту 1.1. договору
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю у 2012 році
імпортований природний газ, ввезений
на митну територію України ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" за кодом УКТ ЗЕД
, а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити цей природний газ
на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами
(пункт 1.2. договору).

Згідно з пунктом 2.1. договору продавець
передає покупцеві з 01 серпня 2012 року по
31 грудня 2012 року газ обсягом до 14 580 тис.
куб. м., у тому числі по місяцях
кварталів.

Пунктами 3.3., 3.4. договору сторони
погодили, що приймання - передача газу,
переданого продавцем покупцеві у
відповідному місяці продажу,
оформлюється актом приймання -
передачі газу. Обсяг споживання газу
покупцем у відповідному місяці
поставки встановлюється шляхом
складання добових обсягів, визначених
на підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу покупця. Не
пізніше 5-го числа місяця, наступного
за місяцем продажу газу, покупець
зобов'язується надати продавцеві
підписані та скріплені печатками
покупця та газотранспортного
підприємства три примірники акта
приймання - передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 8-го
числа зобов'язується повернути
покупцеві та газотранспортному
підприємству по одному примірнику
оригіналу акта, підписаний
уповноваженим представником та
скріплений печаткою, або надати
письмовій формі мотивовану відмову від
підписання акта. Акти є підставою для
остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до пункту 4.1 договору
кількість газу, яка подається
покупцеві, визначається за показами
комерційних вузлів обліку газу покупця
відповідно до вимог наказу
Мінпаливенерго від 15.07.2010 року № 288 "Про
затвердження методики визначення
обсягів природного газу, які
використовуються для виробництва
теплової енергії для населення в разі,
якщо суб'єкти господарювання
здійснюють постачання теплової
енергії різним категоріям споживачів",
зареєстрованого в Мін'юсті 11.08.2010 року
за № 671/17966 (надалі по тексту - наказ
Мінпаливенерго від 15.07.2010 року № 288).

Як в суді першої інстанції, так і в суді
апеляційної інстанції позивач
стверджував, що КП "Теплопостачання
міста Одеси", на виконання умов
договору, неодноразово направляло на
адресу відповідача акти приймання
передачі - природного газу від 27.11.2012
року в обсязі 768,288 тис. м. куб. на
загальну суму 3581555,82 грн.; від 30.11.2012 року
в обсязі 3368,287 тис. м. куб. на загальну
суму 15702064,76 грн.; від 31.12.2012 року в обсязі
4816,174 тис. м. куб. на загальну суму 22451731,71
грн.

В цій частині суд апеляційної
інстанції погоджується з висновками
місцевого суду стосовно того, що
позивач не надав доказів направлення
кожного окремого акту не пізніше 5-го
числа місяця, наступного за місяцем
продажу газу, як того вимагають умови
договору, таким чином саме ним належним
чином не були виконанні умови договору
щодо направлення відповідних актів.
Зокрема, матеріали справи містять лише
копію супровідного листа про
направлення актів приймання-передачі
газу з жовтня 2012 року по січень 2013 року
одним листом (а/с 30), що є порушенням
порядку, встановленого п. 3.4. договору
саме з боку позивача. Викладене є
підставою для відмови в задоволенні
позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, позивач зазначив, що всупереч
вимогам договору відповідач не
підписав та не направив вищезазначені
акти на адресу КП "Теплопостачання
міста Одеси", чим порушив майнові та
немайнові права позивача.

В цій частині суд апеляційної
інстанції не погоджується з доводами
апелянта враховуючи наступне.

Відповідно до частини 2 пункту 1 статті
11 Цивільного кодексу України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є: договори та
інші правочини.

Положенням абзацу 3 частини 1 статті 174
Господарського кодексу України
визначено, що господарські
зобов'язання можуть виникати з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 655 Цивільного
кодексу України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Укладений сторонами договір є
підставою для виникнення у його сторін
господарських зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань.

Відповідно до укладеного між сторонами
договору обов'язком відповідача є
передача позивачеві природного газу, а
обов'язком позивача - оплата за
отриманий природний газ. А відтак, в
даному випадку присудити до виконання
обов'язку в натурі можна лише виходячи
зі змісту вказаних зобов'язань сторін
за договором (передати обумовлений
договором товар, оплатити отриманий
товар або послуги).

Враховуючи вищевикладене, суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновком місцевого суду про відмову в
задоволенні позову, однак вважає за
необхідно зазначити, що в першу чергу з
обґрунтування позовних вимог не
вбачається порушення прав і
охоронюваних законом інтересів
позивача, на підставі яких виникає
право на звернення до господарського
суду в розумінні ст. 1 ГПК України.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги,
позивач зазначив, що через
непідписання актів в нього немає
можливості провести остаточні
розрахунки з відповідачем згідно п. 3.4.
договору, який визначає саме акти
приймання-передачі як підставу для
остаточних розрахунків між сторонами.

Проте, позивач не взяв до уваги п. 6.1.
договору, який передбачає, що оплата за
газ здійснюється виключно шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу до 14-го числа місяця,
наступного за місяцем поставки газу.
При цьому, положення розділу 6 договору,
які визначають порядок та умови
проведення розрахунків, взагалі не
передбачають підписання актів
приймання-передачі як обов'язкової та
єдиної підстави для здійснення
розрахунків між сторонами.

Враховуючи той факт, що саме позивач є
покупцем за договором та не оспорює
належне виконання відповідачем
зобов'язань щодо поставки товару,
непідписання актів приймання-передачі
вже фактично поставленого товару
жодним чином не порушує права та
інтереси позивача.

Так, колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що наявність права на
пред'явлення позову не є безумовною
підставою для здійснення судового
захисту, а лише однією з необхідних
умов реалізації, встановленого
вищевказаними нормами, права. Тому,
вирішуючи переданий на розгляд
господарського суду спір по суті, суд
повинен встановити наявність у особи,
яка звернулася з позовом, суб'єктивного
матеріального права або охоронюваного
законом інтересу, на захист якого
подано позов.

Відсутність права на позов у
матеріальному розумінні тягне за собою
ухвалення рішення про відмову у
задоволенні позову, незалежно від
інших встановлених судом обставин.

Лише встановивши наявність у особи, яка
звернулася з позовом, суб'єктивного
матеріального права або охоронюваного
законом інтересу, на захист яких подано
позов, суд з'ясовує наявність чи
відсутність факту порушення або
оспорення і відповідно ухвалює рішення
про захист порушеного права або
відмовляє позивачу у захисті,
встановивши безпідставність та
необґрунтованість заявлених вимог
(аналогічна позиція виклеєна в
постанові Вищого господарського суду
України від 05 березня 2014 року по справі
№ 910/878/13).

Таким чином, позивач при зверненні з
позовом не довів факту порушення його
прав та законних інтересів, а суд
апеляційної інстанції за результатами
перевірки рішення таких обставин не
встановив, що є окремою підставою для
відмови в позові в розумінні ст. 1 ГПК
України.

Інші доводи апеляційної скарги не
знайшли свого підтвердження під час
перегляду рішення в суді апеляційної
інстанції, апелянт не подав жодних
належних доказів на спростування
висновків суду першої інстанції, які
могли б бути прийняті та дослідженні
судом апеляційної інстанції в
розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, Київський
апеляційний господарський суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
зміни чи скасування рішення суду
першої інстанції по даній справі в
розумінні ст. 104 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної
скарги покладаються на апелянта в
порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 1, 32 - 34, 36, 43, 49, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального
підприємства "Теплопостачання міста
Одеси" на рішення Господарського суду
міста Києва від 26.11.2013 р. у справі №
910/18570/13 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 26.11.2013 р. у справі № 910/18570/13
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/18570/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Повний текст складено 06.03.2014р.

Головуючий суддя
О.М. Коротун

Судді
О.М. Гаврилюк

Г.В. Корсакова