Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "03" березня 2014 р.
Справа № 906/1858/13

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Луговський Ю.В. -
довіреність від 23.05.2013р.,

від відповідача: не з'явився,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Грайф Флексіблс
Україна" (м.Житомир)

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Арт Пак" (м.Москва)

про стягнення 49914,62 Євро (541718,13 грн.)

Позивач подав позов про стягнення з
відповідача боргу в сумі 49914,62 Євро, з
яких 46580,00 Євро заборгованості та 3334,62
Євро пені, що еквівалентно 541718,13 грн. та
судового збору в сумі 10991,53грн.

В процесі розгляду справи судом було
встановлено, що позивачем ціна позову в
національній валюті України
відповідно до офіційного курсу,
встановленого Національним банком
України на день подання позову
визначена невірно.

Відповідно до приписів п. 3.4. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції", ціна
позову про стягнення іноземної валюти
визначається в іноземній валюті та
національній валюті України
відповідно до офіційного курсу,
встановленого Національним банком
України на день подання позову (пункт 4
частини першої статті 55 ГПК).

При визначенні ціни позову, поданого в
іноземній валюті, необхідно виходити з
тієї валюти, в якій провадились чи
повинні бути проведені розрахунки між
сторонами.

За змістом згаданого припису пункту 4
частини першої статті 55 ГПК у разі
подання до господарського суду позову
про стягнення іноземної валюти
обов'язковим є зазначення еквіваленту
в національній валюті України
(гривнях). Виходячи з останнього й
визначається сума судового збору, що
сплачується з позовної заяви у
національній валюті. Однак якщо день
подання позову не співпадає з днем
сплати судового збору (збір сплачено
раніше), то останній визначається з
урахуванням офіційного курсу гривні до
іноземної валюти, встановленого
Національним банком України саме на
день сплати, а не на день подання позову
(абзац другий частини першої статті 6
Закону України "Про судовий збір").

Як вбачається з поштової відмітки на
конверті, позов подано 14.12.2013 р.

Офіційний курс гривні до євро станом на
14.12.2013 р. становив 11,010358 грн. за один
євро.

Таким чином, ціна позову в національній
валюті України відповідно до
офіційного курсу, встановленого
Національним банком України на день
подання позову становить 549577,84 грн.
(49914,62 Євро *11,010358 грн), з яких 512862,48 грн. -
основний борг (46580,00 Євро*11,010358 грн.) та
36715,36 грн. - пеня (3334,62 Євро *11,010358 грн.)

При цьому судовий збір в сумі 10991,53грн.
позивачем сплачено по курсу, який
відповідав офіційному курсу НБУ на
день сплати, а саме 11,010358 грн.

Ухвалою господарського суду від
18.12.2013р. порушено провадження у справі
та призначено до розгляду на 09.01.2014р.

Ухвалою господарського суду від
09.01.2014р. продовжено строк вирішення
спору до 03.03.2014р. включно та відкладено
розгляд справи на 03.03.2014р.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач повноважного представника
в судове засідання не направив.

03.03.2014р. від відповідача електронним
зв'язком надійшов лист про визнання
позову та про сплату заборгованості на
загальну суму 13700,00 Євро.

Вирішення спору здійснюється за
наявними у справі матеріалами
відповідно до ст.75 ГПК України.

Заслухавши пояснення учасника
судового процесу, дослідивши матеріали
справи, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

27.06.2013р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Грайф Флексіблс
Україна" (продавець/позивач) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Арт Пак"
(покупець/відповідач) укладено договір
№31/06/13-G/RU, відповідно до п. 1 якого
продавець зобов'язаний поставити
упаковку - м'який поліпропіленовий
контейнер типу Біг-Бег, а покупець -
отримати і оплатити товар, вироблений
на заводах в асортименті і по
параметрах згідно додатку до даного
договору, який є невід'ємною частиною
даного договору (далі - товар).

Загальна вартість даного договору
складає 1000000,00 Євро і може бути
збільшена за згодою сторін.

Згідно ч. 2 п. 2 договору товар
поставляється продавцем покупцю
окремими партіями. Кількість,
специфікація і асортимент товару, його
вартість, умови поставки, умови оплати,
а також компанії виробники
визначаються в додатках і вносяться в
інвойси і пакувальні листи на кожну
партію товару.

Відповідно до розділу 8 Договору
розрахунки за договором проводяться в
Євро. Підставою для оплаті є рахунок,
виставлений продавцем по кожній партії
товару. Умови оплати обумовлюються в
додатках по кожній відправці.

Згідно додатку №1 від 02.08.2013р. до
контракту №31/06/13-G/RU від 27.06.2013р.
сторонами погоджено поставку товару на
загальну суму 28650,00 Євро (а.с. 17-18). Згідно
додатку №2 від 02.08.2013р. - на суму 14230,00
Євро (а.с. 19-21). Згідно додатку №3 від
11.09.2013р.- на суму 23700,00 Євро (а.с. 22-23).

На виконання умов договору позивачем
поставлено відповідачу товар на
загальну суму 66580,00 Євро. (а.с. 24-32).

Так, на виконання зобов'язань,
визначених в додатках №№ 1, 2 до
договору, відповідачу поставлено товар
згідно СМR №001827 від 10.09.2013р. (інвойс №146
і №147 від 09.09.2013р.) на суму 28650,00 Євро та
14230,00 Євро.

На виконання зобов'язань за додатком №
3 до договору поставлено товар згідно
СМR №0608208 від 13.09.2013р. (інвойс №166 від
11.09.2013р.) на суму 23700,00 євро.

Умови оплати отриманого товару
визначені в додатках до договору, а
саме через 25 днів після замитнення
товару на території України.

Тобто, строк оплати товару, отриманого
згідно СМR №001827 від 10.09.2013р. (інвойс №146
і №147 від 09.09.2013р.) - 06.10.2013р. Строк оплати
за товар, отриманий за СМR №0608208 від
13.09.2013р.( інвойс №166 від 11.09.2013р.) -
08.10.2013р.

Зобов'язання щодо оплати товару
відповідач виконав неналежним чином,
сплативши 20.11.2013р. 20000,00 Євро.

Таким чином заборгованість
відповідача за отриманий товар на день
звернення до суду становить 46580,00 Євро
(66580,00 Євро -20000,00 Євро).

Після порушення провадження у справі
відповідач провів розрахунки на
загальну суму 13700,00 Євро, із яких:
23.12.2013р. - 3700,00 Євро, 21.02.2014р. - 4000,00 Євро,
24.02.2014р. - 3000,00 Євро, 25.02.2014р. - 2000,00 Євро,
26.02.2014р. - 1000,00 Євро.

Отже, на день вирішення спору
заборгованість відповідача становить
32880,00 Євро.

Положеннями ч. 10 п. 7 договору сторонами
погоджено, що при несвоєчасній оплаті
товару, покупець сплачує продавцю пеню
в розмірі 0,1% вартості неоплаченого
товару за кожен день прострочки
платежу, але не більше 10 % від загальної
вартості товару та всі витрати, які
будуть нараховані державним органом
України за порушення даного контракту
в частині розрахунків, а також всі
судові витрати, які поніс продавець,
при пред'явленні підтверджувального
документу.

На виконання умов договору позивачем
нараховано та заявлено до стягнення з
відповідача пеню в розмірі 3334,62 Євро,
зокрема:

- по інвойсу №146 від 09.09.2013р. на суму 28650,00
Євро за період з 07.10.2013р. по 29.11.2013р. в
розмірі 1547,10 Євро;

- по інвойсу №147 від 09.09.2013р. на суму 14230,00
Євро за період з 07.10.2013р. по 29.11.2013р. - 768,42
Євро;

- по інвойсу №166 від 11.09.2013р. на суму 23700,00
Євро за період з 09.10.2013р. по 20.11.2013р. - 1019,10
Євро.

Оцінивши в сукупності матеріали справи
та пояснення учасників судового
процесу, господарський суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
частково з наступних підстав.

Нормами ст. 43 Закону України "Про
міжнародне приватне право" сторони
договору згідно із статтями 5 та 10 цього
Закону можуть обрати право, що
застосовується до договору, крім
випадків, коли вибір права прямо
заборонено законами України.

Умовами договору сторони погодили
застосування до спірних правовідносин
норм законодавства України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про
міжнародне приватне право" суди можуть
приймати до свого провадження і
розглядати будь-які справи з іноземним
елементом у таких випадках якщо
сторони передбачили своєю угодою
підсудність справи з іноземним
елементом судам України, крім випадків,
передбачених у статті 77 цього Закону.

Відповідно ч. 9 п.1 роз'яснення Президії
Вищого господарського суду України
№04-5/608 від 31.05.2002р. "Про деякі питання
практики розгляду справ за участю
іноземних підприємств і організацій"
за змістом статей 41, 12 - 17, 123 ГПК для
іноземних суб'єктів господарської
діяльності передбачено національний
режим судового процесу для розгляду
справ, підвідомчих господарським
судам.

Відповідно ч. 2 п. 10 договору № 31/06/13-G/RU
від 27.06.2013р. усі спори і розбіжності, які
можуть виникнути між сторонами в
процесі виконання зобов'язань за даним
договором або у зв'язку з ним,
розглядаються в арбітражному суді за
законодавством з боку позивача,
рішення якого є остаточними і
обов'язковими для обох сторін.

Статтею 11 Цивільного кодексу України
встановлено, що підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи,
правовідносини між сторонами виникли
на підставі договору поставки №
31/06/13-G/RU від 27.06.2013р..

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Нормою ст.525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, а за відсутності
таких вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Так, матеріалами справи
підтверджується факт надання
відповідачу послуг на виконання умов
договору №31/06/13-G/RU від 27.06.2013р., а також
факт частково проведених відповідачем
розрахунків, з яких 20000,00 Євро до
звернення з позовом до суду, 13700,00 Євро -
після порушення провадження у справі.

Факт існування заборгованості в сумі
32880,00 Євро (66580,00 Євро -20000,00 Євро - 13700,00
Євро) підтверджується безпосередньо
відповідачем в листі, який надійшов до
господарського суду 03.03.2014 р. (а.с. 49).

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що вимоги позивача в частині
стягнення основного боргу є
правомірними в сумі 32880,00 Євро.

В частині стягнення 13700,00 Євро
провадження у справі слід припинити
за п. 1-1 ст. 80 ГПК України за відсутністю
предмету спору.

Щодо вимог про стягнення з відповідача
пені суд зазначає наступне.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч. 3
ст. 549 ЦК України).

Згідно ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Так, Закон України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від
22.11.1996 року № 543/96-ВР передбачає, що
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня (ст.ст. 1,3 Закону).

Згідно п. 2.9. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №14 від
17.12.2013р. "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" за приписом
статті 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та
частини другої статті 343 ГК України
розмір пені за прострочку платежу не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. Якщо в укладеному сторонами
договорі зазначено вищий розмір пені,
ніж передбачений у цій нормі,
застосуванню підлягає пеня в розмірі
згаданої подвійної облікової ставки.

Умовами контракту сторони погодили
застосування законодавства України та
визначили розмір пені - 0,1 %, що
суперечить приписам діючого
законодавства України. Тому,
правомірним буде застосування пені в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ.

При цьому, оскільки визначення
максимального розміру пені пов'язано з
розміром облікової ставки
Національного банку України, яка
встановлюється до національної валюти
- гривні, а чинним законодавством
України Національному банку України не
надано повноважень на встановлення
облікової ставки для іноземної валюти,
то пеня має розраховуватись лише у
грошовій одиниці України - гривні та у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ.

На виконання вимог суду позивачем
відповідно до норм Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
здійснено розрахунок пені в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожен день прострочки із врахуванням
щоденного офіційного курсу Євро за
період, який визначений позивачем при
подачі позову (а.с. 63), розмір якої
становить 12873,98 грн., зокрема:

- по інвойсу №146 від 09.09.2013р. за період з
07.10.2013р. по 29.11.2013р. в розмірі 5972,09 грн.;

- по інвойсу №147 від 09.09.2013р. за період з
07.10.2013р. по 29.11.2013р. - 2966,24грн.;

- по інвойсу №166 від 11.09.2013р. за період з
09.10.2013р. по 20.11.2013р. - 3935,65грн.

Перевіривши вищевказаний розрахунок
суд встановив, що пеня нарахована
арифметично вірно, а її еквівалент в
євро по курсу 11,010358 грн. становить 1169,26
Євро.

Таким чином, 2165,36 Євро пені (3334,62 Євро -
1169,26 Євро) заявлені позивачем
безпідставно, а тому в їх задоволенні
суд відмовляє.

З огляду на викладене, задоволенню
підлягають позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача 32880,00 Євро
заборгованості та 1169,26 Євро пені.

В частині стягнення 13700,00 Євро
основного боргу провадження у справі
суд припиняє за п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

В частині стягнення 2165,36 Євро пені суд
відмовляє.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий
збір покладається на відповідача
пропорційно розміру обґрунтовано
заявлених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Арт Пак" (117216, Росія,
м. Москва, вул. Куликівська, 20, прим. 1,
кім. 42; код 710; Московський банк ВАТ
"Сбербанк России"; розрахунковий
рахунок )

на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Грайф Флексіблс
Україна" (10025, м.Житомир, вул. Промислова,
1/154, ідентифікаційний код 20428705)

- 32880,00 Євро основного боргу.

- 1169,26 Євро пені;

- 10514,73 грн. судового збору.

3. Припинити провадження у справі в
частині стягнення 13700,00 євро
заборгованості.

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 11.03.14

Суддя
Сікорська Н.А.

Друк:

1 - до справи;

2 - позивачу

3 - відповідачу (рек. з пов.)