донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

04.03.2014 справа №905/3266/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого:Марченко
О.А.суддівРадіонової О.О., Попкова Д.О.
за участю представників сторін:
від
позивача: Не з'явився;від
відповідача:Не з'явився;прокурор
Лисенко С.І. - посвідчення №
00965;розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5, м.Маріуполь на
рішення господарського судуДонецької
області від18.06.2013р.(повний текст
підписано 19.06.2013р.) по справі№ 905/3266/13
(суддя Тоцький С.В.)за позовомПрокурора
Орджонікідзевського району
м.Маріуполя в інтересах держави в особі
Управління міського майна
Маріупольської міської ради, м.
Маріуполь до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5, м.Маріуполь прозвільнення
нежитлового приміщення

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду
Донецької області від 18.06.2013р. у справі
№ 905/3266/13 позовні вимоги Прокурора
Орджонікідзевського району м.
Маріуполя, заявлені в інтересах
держави в особі Управління міського
майна Маріупольської міської ради, м.
Маріуполь до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5, м.Маріуполь про зобов'язання
звільнити нежитлове приміщення та
передати його за актом
приймання-передачі - задоволені в
повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Фізична особа-підприємець ОСОБА_5,
м.Маріуполь звернулась з апеляційною
скаргою, в якій остання просить
скасувати судове рішення у зв'язку з
тим, що судом неповно з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи; висновки, викладенні у рішенні
суду, не відповідають обставинам
справи; судом порушені та неправильно
застосовані норми матеріального і
процесуального права. Зокрема,
скаржник стверджує про відсутність
правових підстав для зобов'язання
останнього звільнити об'єкт оренди з
посиланням на закінчення терміну дії
договору оренди № 1927-О від 30.01.2008 р.,
оскільки відповідач займає вказане
приміщення на підставі договору № 1072
від 17.01.2002 року, який є діючим зважаючи
на відсутність заяв жодної із сторін
про його зміну чи розірвання та
враховуючи відсутність підписаного
акта прийому-передачі за договором
оренди № 1927-О від 30.01.2008 р., з моменту
підписання якого скаржник і вступає в
користування об'єктом оренди за
наведеним договором.

Позивач у попередньому судовому
засіданні проти скарги заперечував та
просив рішення суду залишити без змін,
у задоволенні скарги відмовити, про що
також зазначив у наданих запереченнях
на апеляційну скаргу.

Відповідач наданим йому правом не
скористався, у судові засідання не
з'явився, поважних причин нез'явлення
суду не повідомлено. Про час та місце
судового засідання був сповіщений
належним чином.

Прокурор заперечував проти доводів
апеляційної скарги, просив рішення
суду залишити без змін, у задоволенні
скарги відмовити, про що також зазначив
у наданому відзиві на апеляційну
скаргу.

Зважаючи на достатність наданих
сторонами доказів та керуючись статтею
75 Господарського процесуального
кодексу України - справа розглядається
за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі XII
Господарського процесуального кодексу
України. Апеляційний господарський
суд, переглядаючи рішення в
апеляційному порядку, користується
правами, наданими суду першої
інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і переглядає законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду,
переглянувши в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції, на
підставі встановлених фактичних
обставин справи №905/3266/13; розглянувши
доводи апеляційної скарги, відзиву та
заперечень на неї; заслухавши
пояснення представника позивача та
прокурора; перевіривши застосування
судом норм матеріального та
процесуального права, дійшла висновку
про відсутність правових підстав для
задоволення апеляційної скарги
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5,
м.Маріуполь та скасування рішення
господарського суду Донецької області
від 18.06.2013р. у справі № 905/3266/13 з огляду
на наступне.

Так, 17.01.2002р. між позивачем
(орендодавцем) та відповідачем
(орендарем) укладено договір на
довгострокову оренду нежитлового
приміщення №1072-О, за умовами якого на
підставі патенту НОМЕР_1 від 21.02.1997р. та
перереєстрації на НОМЕР_2 від 17.01.2002р.
орендодавець передає, а орендар
приймає у платне користування
нежитлове приміщення, загальною площею
52,6 кв.м., розташоване за адресою:
АДРЕСА_1, для використання під аптеку.

Вступ орендаря у тимчасове платне
володіння та користування приміщенням
наступає на підставі договору та з
моменту підписання акту
приймання-передачі вказаного
нежитлового приміщення (п.2.1 договору).

Місцевим господарським судом
встановлено, що передача майна в оренду
підтверджується актом
прийому-передачі №2605 від 17.01.2002р.

Майно вважається повернутим
орендодавцю з моменту фактичного
звільнення орендарем приміщення та
підписання сторонами акта
приймання-передачі (п. 2.3 договору).

Договір діє з 17.01.2002р. по 14.02.2007р. (п. 7.1
договору).

Відповідачем направлено позивачу
заяву №251-01 від 06.02.2007р., в якій просив
розглянути питання про передачу у
довгострокову оренду (строком на 5
років) нежитлове приміщення,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 52,6 кв.м. для
використання під аптечний пункт.

30.01.2008р. між позивачем (орендодавцем) та
відповідачем (орендарем) укладено
договір на довгострокову оренду
нежитлового приміщення №1927-О,
відповідно до умов якого орендодавець
передає, а орендар приймає у платне
користування нежитлове приміщення,
загальною площею 52,6 кв.м., що дорівнює 1/1
частки, розташоване за адресою:
АДРЕСА_1, будівля з Літ. А-5, вбудоване
нежитлове приміщення №2 (кімн. №7, 8, 35,
36), перший поверх, для використання
приміщення під аптечний пункт.
Вказаний договір посвідчений
приватним нотаріусом Маріупольського
міського нотаріального округу
Донецької області ОСОБА_6 та
зареєстрований в реєстрі за №652.

За умовами п. 2.1. договору вступ
орендаря у тимчасове платне володіння
та користування приміщенням наступає
на підставі договору на довгострокову
оренду нежитлового приміщення міської
комунальної власності з моменту
підписання акта приймання-передачі
вказаного нежитлового приміщення.

Згідно з п. 2.3. договору майно
вважається повернутим орендодавцю з
моменту фактичного звільнення
орендарем приміщення та підписання
сторонами акта приймання-передачі.

Орендар зобов'язаний, зокрема, у
випадку припинення дії цього договору
негайно повернути об'єкт оренди
орендодавцю згідно з актом
прийому-передачі (п.п. "и" п. 3.1 договору).

Договір набирає сили з моменту
нотаріального посвідчення та
державної реєстрації і діє до 30.01.2013р.
(п. 7.1 договору).

Листами №05-4/4789 від 24.12.2012р., №05-4/0374 від
29.01.2013р., позивач повідомляв
відповідача про те, що договір оренди
№1927-О від 30.01.2008р. на новий строк
укладатися не буде та просив повернути
нежитлове приміщення після спливу
строку дії договору.

Відповідно до наказу начальника
Управління міського майна
Маріупольської міської ради №35 від
31.01.2013р. у зв'язку із припиненням дії
договору після закінчення терміну
оренди, на який він був укладений, з
31.01.2013р. припинено нарахування
відповідачу орендної плати за
договором №1927-О від 30.01.2008р.

Листами №05-4/0520 та № 05-4/0519 від 07.02.2013р.
позивач повідомив відповідача про
необхідність звільнення орендованого
приміщення.

За твердженням позивача, договір
оренди №1927-О від 30.01.2008р. припинив дію
30.01.2013р., а позивач не надав своєї згоди
на продовження оренди цього майна. У
зв`язку з наведеним позивач вважає, що
відповідач безпідставно займає спірне
нежитлове приміщення, що й стало
підставою звернення до суду із
відповідними позовними вимогами про
зобов'язання звільнити нерухоме майно
після закінчення строку дії договору
оренди та передати його за актом
прийому-передачі.

Дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд погоджується з
правильністю висновків місцевого
господарського суду щодо
обґрунтованості позовних вимог та
необхідності в їх задоволенні у
повному обсязі, з огляду на наступне:

Відповідно до ст.43 ГПК України сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Судовими доказами слід вважати
документи, які можуть підтвердити або
спростувати обставини, що мають
значення для правильного розгляду
справи.

Згідно з п.4 ст.129 Конституції України,
ст.ст.33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

На підставі ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на статус сторін та характер
правовідносин, останні, згідно ст.ст.1-3
Господарського кодексу України
регламентуються насамперед його
положеннями, Цивільним кодексом
України, Законом України "Про оренду
державного та комунального майна" та
умовами договору оренди.

Договір на довгострокову оренду
нежитлового приміщення №1927-О від
30.01.2008р. за своєю правовою природою є
договором майнового найму (оренди) і
підпадає під правове регулювання
статей 759-786 ЦК України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно зі ст.ст.173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст.ст.11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і на
підставі ст.629 Цивільного кодексу
України є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.759 Цивільного
кодексу України за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк. Аналогічні норми містяться в
положеннях п.1 ст.283 Господарського
кодексу України

Згідно з ч.1 ст.763 Цивільного кодексу
України договір найму укладається на
строк, встановлений договором.

Правові наслідки продовження
користування майном після закінчення
строку договору оренди безпосередньо
передбачені ст.764 Цивільного кодексу
України та ст.17 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна".

За приписами ст.ст.764, 777 Цивільного
кодексу України, якщо наймач продовжує
користуватися майном після закінчення
строку договору найму, то, за
відсутності заперечень наймодавця
протягом одного місяця, договір
вважається поновленим на строк, який
був раніше встановлений договором.
Умови договору найму на новий строк
встановлюються за домовленістю сторін.
У разі недосягнення домовленості щодо
плати та інших умов договору переважне
право наймача на укладення договору
припиняється.

Аналогічна норма міститься в ч.2 ст.17
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна", відповідно до
якої у разі відсутності заяви однієї із
сторін про припинення або зміну умов
договору оренди протягом одного місяця
після закінчення терміну дії договору
він вважається продовженим на той
самий термін і на тих самих умовах, які
були передбачені договором.

Зі змісту зазначених правових норм
вбачається, що після закінчення строку
договору оренди він може бути
продовжений на такий самий строк, на
який цей договір укладався, за умови,
якщо проти цього не заперечує
орендодавець. При цьому такі
заперечення мають бути висловлені ним
як до закінчення терміну дій договору
оренди, так і протягом одного місяця
після закінчення цього строку.

Відтак, якщо на дату закінчення строку
договору оренди і протягом місяця
після закінчення цього строку мали
місце заперечення орендодавця щодо
поновлення договору на новий строк, то
такий договір припиняється.

Як зазначено вище, листами №05-4/4789 від
24.12.2012р., №05-4/0374 від 29.01.2013р., №05-4/0519 та
№05-4/0520 від 07.02.2013р. позивач повідомляв
відповідача про закінчення строку дії
договору №1927-О від 30.01.2008 р.,
відсутності наміру його пролонгації та
необхідність звільнення об'єкта
оренди.

За умовами ч.2 ст.26 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" договір оренди припиняється в
разі закінчення строку, на який його
було укладено.

Стаття 291 Господарського кодексу
України містить підстави для
припинення договору оренди, зокрема в
зв'язку із закінчення строку, на який
його було укладено, що кореспондується
з приписами спеціальної норми,
викладеної у ст.26 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" та ст.785 ЦК України.

Відповідно до вимог частини першої
статті 785 ЦК України у разі припинення
договору найму наймач зобов'язаний
негайно повернути наймодавцеві річ у
стані, в якому вона була одержана, з
урахуванням нормального зносу, або у
стані який було обумовлено в договорі.

Згідно з ч. 2 ст. 795 ЦК України повернення
наймачем предмета договору найму
оформляється відповідним документом
(актом), який підписується сторонами
договору. З цього моменту договір найму
припиняється.

Умови повернення майна передбачені у
пунктах 2.3, 3.2 «и» договору оренди №1927-О
від 30.01.2008р., якими встановлено
обов'язок орендаря після закінчення
строку договору негайно повернути
орендодавцю орендоване майно на
підставі акта приймання-передачі.

Обов'язок Орендаря у разі розірвання
договору оренди, закінчення строку
його дії та відмови від його
продовження або банкрутства повернути
орендодавцеві об'єкт оренди на умовах,
зазначених у договорі оренди також
встановлений у ст.27 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна".

Фактичні обставини справи та докази на
їх підтвердження свідчать про те, що
договір на довгострокову оренду
нежитлового приміщення №1927-О від
30.01.2008р. припинив свою дію 30.01.2013р. в силу
його умов та ст. 785 ЦК України в зв'язку
із закінченням строку, на який він був
укладений.

Враховуючи викладене, матеріалами
справи доведено, що Фізична
особа-підприємець ОСОБА_5 свого
обов'язку щодо повернення вбудованого
нежитлового приміщення №2 (кімн. №7, 8, 35,
36), загальною площею 52,6 кв.м.,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
будівля з Літ. А-5 - не виконала та
продовжує займати спірне майно без
достатніх на те правових підстав.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов правомірного висновку, що
вимоги позивача про зобов'язання
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5
звільнити та передати займане
вбудоване нежитлове приміщення №2
(кімн. №7, 8, 35, 36), загальною площею 52,6
кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
будівля з Літ. А-5, за актом
прийому-передачі у зв'язку із
припиненням договору на довгострокову
оренду нежитлового приміщення №1927-О
від 30.01.2008 р. є обґрунтованою, доведеною
та такою, що підлягає задоволенню.

Таким чином, матеріали справи свідчать,
що місцевим господарським судом в
порядку ст.43 ГПК України всебічно,
повно і об'єктивно досліджено
матеріали справи в їх сукупності і
вірно застосовано норми
процесуального та матеріального права.

Твердження скаржника про порушення і
неправильне застосування судом першої
інстанції норм законодавства при
прийнятті рішення не знайшли свого
підтвердження під час його
апеляційного, в зв'язку з чим підстав
для зміни чи скасування законного та
обґрунтованого судового акту колегія
суддів не вбачає.

Рішення господарського суду Донецької
області з урахуванням мотивів,
зазначених апеляційним судом,
відповідає фактичним обставинам
справи, чинному законодавству.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі,
не впливають на правильність висновків
суду першої інстанції та спростовані
вищевикладеними висновками судової
колегії.

Зокрема, доводи скаржника щодо
користуванням Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_5 спірним
приміщенням на підставі договору №
1072-О від 17.01.2002 року, який є діючим
зважаючи на відсутність заяв жодної із
сторін про його зміну чи розірвання та
враховуючи відсутність підписаного
акта прийому-передачі щодо повернення
майна за договором оренди № 1927-О від
30.01.2008 р., є хибними з огляду наступне.

Як зазначено вище, відповідач
звертався до позивача із заявою № 251-01
від 06.02.2007р., в якій вона просила
розглянути питання про передачу у
довгострокову оренду (строком на 5
років) майна, що було предметом
договору оренди від 17.01.2002р., яка
розцінюється судом як пропозиція
укласти новий договір на новий строк.

Отже, з огляду на вчиненні відповідачем
дії та недосягнення домовленості щодо
продовження строку дії договору № 1072-О
від 17.01.2002р., відбулося припинення цього
договору оренди у зв'язку з закінченням
строку на який він укладався, тобто з
15.02.2007р.

При цьому, продовження користування
відповідачем об'єктом оренди не є
підставою для пролонгації договору від
17.01.2002 року на той же строк на тих же
умовах, оскільки подання відповідачем
заяви від 06.02.2007 року про укладання
нового договору зумовило укладення
договору №1927-О від 30.01.2008р., що за
строком дії та розміром орендної плати
відрізняється від попереднього.

Таким чином, шляхом вчинення
конклюдентних дій - направлення заяви
№ 251-01 від 06.02.2007р. та укладення з
додержанням вимог ст.ст 793, 794
Цивільного кодексу України договору
оренди № 1927-О від 30.01.2008 р., сторонами
припинено договір оренди № 1072-О від
17.01.2002 р.

В свою чергу, повернення предмету
оренди в порядку, встановленому ст. 795
Цивільного кодексу України за актом
приймання-передачі після припинення
договору оренди № 1072-О від 17.01.2002 р. суду
не доведено, що унеможливлює передання
цього майна за новим актом
приймання-передачі за договором оренди
№ 1927-О від 30.01.2008 р.

Також, не приймаються до уваги
посилання відповідача на пролонгацію
договору оренди зважаючи на оплату
останнім орендної плати після кінцевої
дати дії договору оренди - 30.01.2013 року,
встановленої п. 7.1. договору оренди №
1927-О від 30.01.2008 р., оскільки за умовами
ст. 17 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна"
правовою підставою продовження
договору оренди є згода сторін або
"мовчазна згода" сторін.

Разом з тим, у даному випадку, як
зазначалось вище, наявні заперечення
орендодавця щодо пролонгації орендних
правовідносин, висловлені в листах
№05-4/4789 від 24.12.2012р., №05-4/0374 від 29.01.2013р.,
№05-4/0519 та №05-4/0520 від 07.02.2013р., що
виключає пролонгацію такого договору
шляхом вчинення орендарем дій,
характерних для виконання зобов'язання
за договором оренди.

Враховуючи наведене, колегія суддів
Донецького апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що рішення господарського суду
Донецької області від 18.06.2013р. у справі
№905/3266/13 ґрунтується на всебічному,
повному та об'єктивному розгляді в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності, керуючись законом, що
відповідає приписам ст.43
Господарського процесуального кодексу
України, тому залишає зазначене
рішення без змін, а апеляційну скаргу
за наведеними в ній мотивами - без
задоволення.

Відповідно до ст.49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору по
апеляційній скарзі покладаються на
заявника скарги по справі.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5, м. Маріуполь
Донецької області, залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду Донецької
області від 18.06.2013р. у справі №905/3266/13
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України у
касаційному порядку через апеляційний
господарський суд протягом двадцяти
днів.

У судовому засіданні 04.03.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Повний текст постанови підписаний
07.03.2014р.

Головуючий О.А. Марченко

Судді: О.О. Радіонова

Д.О. Попков

Надруковано: 7 прим.

1 - позивачу;

1 - відповідачу;

2 - третім особам;

1 - до справи;

1 - ГСЛО;

1 - ДАГС.