ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2014 Справа №
901/303/14За позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК»

до відповідача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення заборгованості в розмірі
28729,72 грн.

Суддя С.І. Чонгова

Представники:

Від позивача Камащенко М.В.,
представник, довіреність № 4138-0 від
09.11.2012

Відповідач не з'явився;

СУТЬ СПОРУ: Позивач - Публічне
акціонерне товариство Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» звернувся до
Господарського суду Автономної
Республіки із позовною заявою до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, у
якій просить стягнути з відповідача на
користь позивача заборгованість за
договором № Б/Н від 02.03.2011 в розмірі
28729,72 грн., з яких - 10000,00 грн. -
заборгованість за кредитом, 10806,67 грн.
заборгованість по відсоткам за
користування кредитом, 6033,05 грн. пеня за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
договором, 1890,00 грн. заборгованість по
комісії за користування кредитом. Крім
того, просить стягнути з відповідача
витрати пов'язані зі сплатою судового
збору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.03.2011
відповідач приєднався до «Умов та
правил надання банківських послуг»,
тарифів банку, які разом із заявою
складають договір банківського
обслуговування № б/н від 02.03.2011.
Відповідно до умов зазначеного
договору Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
«Приватбанк» свої зобов'язання
виконало в повному обсязі, надавши
відповідачу кредитний ліміт в розмірі
10000,00 грн. Відповідач своїх зобов'язань
по договору не виконав належним чином,
що і стало підставою для звернення із
позовною заявою до суду.

У засідання суду призначені на 04 лютого
2014 року та на 24 лютого 2014 року
відповідач не з'явився, про день
слухання справи повідомлявся належним
чином - ухвали суду надсилалась на
адресу відповідача рекомендованою
кореспонденцією з повідомленням про
вручення поштового відправлення, за
адресою, вказаною позивачем у позовній
заяві, про що свідчить наявне у
матеріалах справи рекомендоване
повідомлення про вручення поштового
відправлення, з якого убачається, що
27.01.2014 відповідачем одержана ухвала
суду (а. с. 46).

04 лютого 2014 року на адресу
Господарського суду Автономної
Республіки Крим від відповідача поштою
надійшли пояснення за вих. № б/н від
31.01.2014, у яких відповідач вказує, що він
не мав можливості сплачувати кредит,
оскільки знаходився у Солом'янському
слідчому ізоляторі міста Києва з 19.09.2011
по 19.06.2013, про що було повідомлено
позивача; у зв'язку із затримання
робота ПП зупинена. Документів,
витребуваних судом, а також відзив на
позовну заяву не надав.

Представник позивача у засідання суду
17 березня 2014 року з'явився, вимоги
позову підтримав.

Відповідач у судове засідання 17
березня 2014 року не з'явився, про день
слухання справи повідомлявся належним
чином, про причини неявки суд не
повідомив. Документи, витребувані
судом, а також відзив на позовну заяву
не надав.

Суд вважає можливим розглядати справу
у відсутність відповідача виходячи з
наступного.

Як вказано у постанові Пленуму Вищого
Господарського суду України № 18 від 26
грудня 2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України.

В разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Крім того, суд зауважує, що неподання
або несвоєчасне подання стороною у
справі доказів з неповажних причин,
спрямоване на затягування судового
процесу, розцінюється господарським
судом як зловживання процесуальними
правами.

Відповідно до частини другої статті 22
Господарського процесуального Кодексу
України сторони мають право, зокрема,
подавати докази та брати участь в їх
дослідженні.

Водночас частиною першою статті 33
Господарського процесуального Кодексу
України передбачено обов'язок
доказування кожною стороною тих
обставин, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень, а
статті 38 і 65 названого Кодексу
уповноважують господарський суд в разі
недостатності доказів витребувати їх,
у тому числі в порядку підготовки
справи до розгляду.

До того ж згідно з частиною третьою
статті 22 Господарського
процесуального Кодексу України
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
інтересів другої сторони, вживати
заходів до всебічного, повного та
об'єктивного дослідження всіх обставин
справи.

Тобто, у відповідача був час для
надання документів, необхідних за його
думкою для розгляду справи по суті.

Також, як вказано в постанові пленуму
Вищого господарського суду України
від 26 грудня 2011 р. № 18, - Господарський
суд з урахуванням обставин конкретної
справи може відхилити доводи учасника
судового процесу - підприємства,
установи, організації, іншої юридичної
особи, державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28
Господарського процесуального кодексу
України, з числа як своїх працівників,
так і осіб, не пов'язаних з ним
трудовими відносинами. Неможливість
такої заміни представника і
неможливість розгляду справи без
участі представника підлягає
доведенню учасником судового процесу
на загальних підставах (статті 32 - 34
Господарського процесуального кодексу
України), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

З урахуванням викладеного, суд вважає
можливим розглянути справу у
відсутність відповідача, оскільки у
матеріалах справи є достатньо
документів для розгляду справи. Також
суд зазначає, що статтею 69
Господарського процесуального кодексу
України встановлено двомісячний строк
розгляду судом позовної заяви.

У порядку статті 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

02.03.2011 Фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_2 було підписано заяву про
відкриття поточного рахунку,
відповідно до якої відповідач
приєднався до «Умов та правил надання
банківських послуг», Тарифів Банку, що
розміщені в мережі Інтернет на сайті
http://privatbank.ua, які разом із заявою
складають договір банківського
обслуговування № б/н від 02.03.2011 та взяв
на себе зобов'язання виконувати умови
договору.

Відповідно до договору відповідачу
було встановлено кредитний ліміт, на
поточний рахунок НОМЕР_2 в електронному
вигляді через встановлені засоби
електронного зв'язку Банку і Клієнта
(системи клієнт-банк, Інтернет клієнт
банк, sms - повідомлення або інших), що
визначено і врегульовано «Умовами та
правилами надання банківських послуг».

Пунктом 3.18.1.16. Умов та правил надання
банківських послуг передбачено, що при
укладанні договорів і угод, чи вчиненні
інших дій, що свідчать про приєднання
Клієнта до «Умов і правил надання
банківських послуг» (або у формі «Заяви
про відкриття поточного рахунку та
картки із зразками підписів і відбитка
печатки» або у формі авторизації
кредитної угоди в системах
клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у
формі обміну паперовій або електронній
інформацією, або в будь-якій іншій
формі), Банк і Клієнт допускають
використання підписів Клієнта у
вигляді електронно-цифрового підпису
та/або підтвердження через пароль,
спрямований Банком через
верифікований номер телефону, який
належить уповноваженій особі Клієнта з
правом «першого» підпису. Підписання
договорів і угод таким чином
прирівнюється до укладання договорів
та угод у письмовій формі.

Відповідно до статті 3 Закону України
«Про електронний цифровий підпис» -
Електронний цифровий підпис за
правовим статусом прирівнюється до
власноручного підпису (печатки).
Електронний підпис не може бути
визнаний недійсним лише через те, що
він має електронну форму.

Частиною 2 статті 639 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо сторони
домовилися укласти договір у певній
формі, він вважається укладеним з
моменту надання йому цієї форми, навіть
якщо законом ця форма для даного виду
договорів не вимагалася.

Відповідно до пунктів 3.18.1.1. - 3.18.1.3. Умов
та правил надання банківських послуг -
кредитний ліміт на поточний рахунок
надається на поповнення обігових
коштів та здійснення поточних платежів
Клієнта, в межах кредитного ліміту. Про
розмір ліміту Банк повідомляє Клієнта
на свій вибір або в письмовій формі, або
через встановлені засоби електронного
зв'язку Банка та Клієнта. Кредит
надається в обмін на зобов'язання
Клієнта щодо його повернення, сплаті
процентів та винагороди.

Згідно з пунктом 3.18.1.8. Умов та правил
надання банківських послуг, проведення
платежів Клієнта у порядку
обслуговування кредитного ліміту,
проводиться Банком протягом одного
року з моменту підписання угоди про
приєднання Клієнта до «Умов і правил
надання банківських послуг» (або у
формі «Заяви про відкриття поточного
рахунку та картки із зразками підписів
і відбитка печатки» або у формі
авторизації кредитної угоди в системах
клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у
формі обміну паперовій або електронній
інформацією, або в будь-якій іншій
формі - «Угода»).

Пункт 3.18.1.6. Умов та правил надання
банківських послуг зазначає, що Ліміт
може бути змінений Банком в
односторонньому порядку,
передбаченому Умовами і правилами
надання банківських послуг, у разі
зниження надходжень грошових коштів на
поточний рахунок або настання інших
факторів, передбачених внутрішніми
нормативними документами Банку.
Підписавши Угоду, Клієнт висловлює
свою згоду на те, що зміна Ліміту
проводиться Банком в односторонньому
порядку шляхом повідомлення Клієнта на
свій вибір або в письмовій формі, або
через встановлені засоби електронного
зв'язку Банку і Клієнта (системи
клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms -
повідомлення або інших).

Свої зобов'язання за договором позивач
виконав в повному обсязі, надавши
відповідачу кредитний ліміт в розмірі
10000,00 грн., що підтверджується
відповідною довідкою (а. с. 36).

Відповідно до розділу Умов та правил
надання банківських послуг 3.18.4., яким
затверджений порядок розрахунків, за
користування кредитом в період з дати
виникнення дебетового сальдо на
поточному рахунку Клієнта при закритті
банківського дня Клієнт виплачує
проценти, виходячи з процентної ставки,
розмір якої залежить від строку
користування кредитом
(диференційована процентна ставка).

За період користування кредитом з
моменту виникнення дебетового сальдо
до дати обнуління дебетового сальдо в
одну з дат з наступного 20-го до 25-го
числа місяця (далі - «період»), в який
дебетове сальдо підлягає «обнулению»),
розрахунок процентів здійснюється за
процентною ставкою в розмірі, 0% річних
від суми залишку непогашеної
заборгованості.

При не обнулінні дебетового сальдо в
одну з дат періоду, в якому дебетове
сальдо підлягає обнулінню, протягом 90
днів з останньої дати періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнулінню,
Клієнт виплачує Банку за користування
кредитом проценти в розмірі 24,00% річних,
починаючи з останньої дати періоду, в
яку дебетове сальдо підлягало
обнулінню.

У випадку непогашення кредиту протягом
90 днів з дати закінчення періоду, в
якому дебетове сальдо підлягало
обнулінню, починаючи з 91-го дня після
дати закінчення періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнулінню,
кредит вважається простроченим, а
грошові зобов'язання Клієнта щодо
погашення заборгованості вважаються
порушеними. При порушенні Клієнтом
будь-якого з грошового зобов'язання
Клієнт сплачує Банку відсотки за
користування кредитом у розмірі 48 %
річних від суми залишку непогашеної
заборгованості. У разі порушення
Клієнтом будь-якого з грошових
зобов'язань і при реалізації права
Банку на встановлення іншого строку
повернення кредиту, передбаченого
Умовами і правилами надання
Банківських послуг, Клієнт сплачує
Банку пеню у розмірі 0,1315 % від суми
залишку непогашеної заборгованості за
кожен день прострочення. Сплата пені
здійснюється з дня, наступного за датою
порушення зобов'язань.

Під «непогашенням кредиту» мається на
увазі не виникнення на поточному
рахунку нульового дебетового сальдо
при закритті банківського дня.

Розрахунок відсотків за користування
кредитом проводиться щодня, починаючи
з моменту утворення на поточному
рахунку дебетового сальдо при закритті
банківського дня, за кількість днів
користування кредитними коштами,
виходячи з 360 днів у році. Розрахунок
відсотків проводиться до повного
погашення заборгованості за кредитом,
на суму залишку заборгованості за
кредитом. День повернення кредиту в
часовий інтервал нарахування
відсотків не включається. Нарахування
відсотків здійснюється в дату сплати.

При несплаті винагороди, відсотків у
відповідні їм дати сплати, вони
вважаються простроченими.

Відповідно до п. 3.18.2.3.4. Умов та правил
надання банківських послуг - Банк має
право при порушенні Клієнтом
будь-якого із зобов'язань,
передбаченого Умовами, змінити умови
кредитування - вимагати від Клієнта
дострокового повернення кредиту,
сплати відсотків за його користування,
виконання інших зобов'язань за
кредитом в повному обсязі.

Як свідчать матеріали справи,
заборгованість за кредитом, процентам
за користування кредитом та комісією
за користування кредитом, відповідачем
погашалась не своєчасно та не в повному
обсязі, в зв`язку з чим за відповідачем
числиться: заборгованість в розмірі
28729,72 грн., з якої - 10000,00 грн. -
заборгованість за кредитом, 10806,67 грн.
заборгованість по відсоткам за
користування кредитом, 6033,05 грн. пеня за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
договором, 1890,00 грн. заборгованість по
комісії за користування кредитом.

Несплата вказаних сум стала підставою
для звернення позивача з позовом до
суду.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Згідно статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

На дату розгляду справи відповідачем
не представлено належних доказів
сплати заборгованості, не надано
спростувань розрахунку заборгованості
позивача.

Відповідно до статті 11 Цивільного
кодексу України, цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб,
що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків,
зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 345 Господарського
кодексу України, кредитні відносини
здійснюються на підставі кредитного
договору, що укладається між
кредитором і позичальником у письмовій
формі (стаття 345 Господарського кодексу
України).

Відповідно до статті 1054 Цивільного
кодексу України, за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором
застосовуються положення про позику,
якщо інше не встановлено цим
параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

У відповідності до положень ст. 1049
Цивільного кодексу України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором.

Стаття 1056-1 Цивільного кодексу України
передбачає, що розмір процентів та
порядок їх сплати за договором
визначаються в договорі залежно від
кредитного ризику, наданого
забезпечення, попиту і пропозицій, які
склалися на кредитному ринку, строку
користування кредитом, розміру
облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Дані правові положення повністю
узгоджуються з частиною 1 статті 193
Господарського кодексу України, якою
визначено, що суб'єкти господарювання
та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Таким чином, суд дійшов висновку про
обґрунтованість та задоволення
позовних вимог у частині стягнення
суми боргу та відсотків за
користування кредитом.

Також, позивачем нараховано 6033,05 грн.
пені, яка також підлягає стягненню
виходячи з наступного.

Статтею 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 231
Господарського кодексу України
законом щодо окремих видів зобов'язань
може бути визначений розмір штрафних
санкцій, зміна якого за погодженням
сторін не допускається.

Приписами пункту 6 вказаної статті 231
Господарського кодексу України
унормовано, що штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законодавством або договором.

Договірні правовідносини між
платниками та одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань регулюються Законом
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» № 543/96-ВР від 22 листопада
1996 року.

Статями 1, 3 цього Законом України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Згідно частини 6 статті 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно до 3.18.5.1. Умов та правил
надання банківських послуг - при
порушенні Клієнтом будь-якого із
зобов'язань по сплаті відсотків за
користування кредитом, передбачених
Умовами п. п. 3.18.2.2.2., 3.18.4.1., 3.18.4.2., 3.18.4.3.,
термінів повернення кредиту,
передбачених п. п. 3.18.1.8., 3.18.2.2.3., 3.18.2.3.4.,
винагороди, передбаченого п. п. 3.18.2.2.5.,
3.18.4.4., 3.18.4.5., 3.18.4.6. Клієнт сплачує Банку
за кожний випадок порушення пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, яка діяла в період, за який
сплачується пеня, (у % річних) від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення платежу. А в разі
реалізації Банком права на
встановлення іншого строку повернення
кредиту, Клієнт сплачує Банку пеню у
розмірі, зазначеному в п. 3.18.4.1.3. від
суми заборгованості за кожен день
прострочення. Сплата пені здійснюється
у гривні.

Згідно з пунктом 3.18.5.4. Умов та правил
надання банківських послуг
нарахування неустойки за кожний
випадок порушення зобов'язань
здійснюється протягом 3 років з дня,
коли відповідне зобов'язання мало бути
виконано клієнтом.

При цьому, відповідно до положень
«Внутрішньої політики банку»
розрахунок пені здійснюється за
кількість днів користування
кредитними коштами, виходячи з 360 днів
на рік, що також узгоджується з п. 1.1.5.21.
Умов і правил надання банківських
послуг.

Виходячи з цього, суд погоджується з
розрахунком пені позивача та
задовольняє позовні вимоги у цій
частині.

Також позивачем заявлено вимогу про
стягнення з відповідача 1890,00 грн.
заборгованості по комісії за
користування кредитом.

Вимоги позивача у цієї частині
задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

Умовами та правилами надання
банківських послуг за пунктом 3.18.1.17.
дійсно передбачена комісійна
винагорода в розмірі 3 % у разі
перерахування Клієнтом з поточного
рахунку коштів за рахунок кредитного
лімоніту на будь-які рахунки.

Проте, Умовами та правилами надання
банківських послуг не передбачена
комісія саме за користування кредитом,
як зазначено у позовній заяві.

Судові витрати по сплаті судового
збору судом покладаються на
відповідача пропорційно задоволеним
вимогам в порядку статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, оскільки звернення до суду із
даним позовом пов'язане саме з
неналежним виконанням відповідачем
взятих на себе зобов'язань за
договором.

В судовому засіданні 17.03.2014 були
оголошені вступна та резолютивна
частини рішення згідно статті 85
Господарського процесуального кодексу
України. Повне рішення складено 20.03.2014.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
49, 75, 82, 83, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_1, рік
народження не відомий; інші реквізити
та банківські рахунки не відомі) на
користь Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» (юридична адреса: вул.
Набережна Перемоги, 50, м.
Дніпропетровськ, 49094; адреса для
листування: а/с 1800, м. Дніпропетровськ,
49027; , інші реквізити та
банківські рахунки не відомі) 10000,00 грн.
заборгованості за кредитом, 6033,05 грн.
пені, 10806,67 грн. заборгованість по
відсоткам, а також 1599,60 грн. судового
збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

У частині вимог щодо стягнення 1890 грн.
комісії за користування кредитом -
відмовити.

Суддя С.І. Чонгова